31989L0662
L 395/13
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА НА СЪВЕТА
от 11 декември 1989 година
относно ветеринарните проверки по отношение на търговията вътре в Общността с оглед доизграждането на вътрешния пазар
(89/662/EИО)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската икономическа общност, и по-специално член 43 от него,
като взе предвид предложението на Комисията (1),
като взе предвид становището на Европейския парламент (2),
като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет (3),
като има предвид, че Общността трябва да приеме мерки, предназначени за постепенното изграждане на вътрешния пазар през периода до 31 декември 1992 г.;
като има предвид, че хармоничното функциониране на общата организация на пазара на животински продукти и продукти от животински произход предполага премахването на ветеринарните бариери пред развитието на търговията със съответните продукти вътре в Общността; като има предвид, че в това отношение свободното движение на земеделски продукти е основна черта на общата организация на пазарите и следва да улеснява рационалното развитие на селскостопанското производство и оптималното използване на производствените фактори;
като има предвид, че във ветеринарната област понастоящем границите се използват за извършване на проверки, които целят опазване на общественото здраве и здравето на животните,
като има предвид, че крайната цел е да се гарантира, че ветеринарните проверки се извършват единствено на мястото на изпращане; като има предвид, че постигането на тази цел предполага хармонизиране на основните изисквания, свързани с опазване на общественото здраве и здравето на животните;
като има предвид, че с оглед доизграждането на вътрешния пазар по време на постигането на тази цел трябва да се акцентира върху необходимостта проверките да се извършват на мястото на изпращане и върху организирането на онези, които могат да бъдат извършени по местоназначението; като има предвид, че подобно решение би наложило преустановяване на ветеринарните проверки по вътрешните граници на Общността;
като има предвид, че това решение предполага по-голяма степен на доверие във ветеринарните проверки, извършвани от държавата по изпращане; като има предвид, че последната трябва да гарантира, че ветеринарните проверки се извършват по подходящ начин;
като има предвид, че в държавата по местоназначение, ветеринарните проверки на място могат да се извършват чрез вземане на проби по местоназначението; като има предвид, че в случай на сериозно предположение за нередовност, ветеринарните проверки могат да се извършват и по време на транзитния превоз на стоките;
като има предвид, че държавите-членки трябва да уточнят в план, който да представят, начина, по който възнамеряват да извършват проверките, и като има предвид, че тези планове следва да бъдат предмет на одобрение от Общността;
като има предвид, че трябва да се предвидят последиците когато дадена ветеринарна проверка установи, че пратката е нередовна; като има предвид, че в подобна ситуация могат да се предложат три възможни решения: първото е да се поправят нередовните документи; второто е да се предотвративсякаква опасност при констатирането на епизоотична болест, друга нова сериозна и заразна болест или на друга причина, която би представлявала сериозна опасност за здравето на животните или за общественото здраве; докато третото е необходимо, в случай че стоките не отговарят на определените изисквания, по причини, различни от горепосочените;
като има предвид, че трябва да се предвиди процедура за разрешаване на конфликти, които биха възникнали по отношение на пратките от предприятие или производствен център;
като има предвид, че трябва да се предвидят превантивни мерки; като има предвид, че в тази област, особено от съображения за ефективност, отговорността трябва да се носи на първо място от държавата по изпращане; като има предвид, че Комисията трябва да е в състояние да действа бързо, най-вече чрез посещения на място и предприемане на подходящи за ситуацията мерки;
като има предвид, че с оглед на бъдат ефективни, правилата, определени от настоящата директива, трябва да обхващат всички стоки, които са предмет ветеринарните изисквания при търговия вътре в Общността;
като има предвид, обаче, че с оглед на определени епизоотични болести в държавите-членки все още преобладават различни здравни ситуации, и като има предвид, че в очакване на подход на Общността относно методите за борба с тези болести, въпросът за проверка на търговията с добитък вътре в Общността следва да бъде временно изоставен и да се разреши документна проверка по време на транспортирането; като има предвид, че с оглед на настоящия етап на хармонизиране и в очакване на правила на Общността, стоките, които не са предмет на хармонизираните правила, следва да съответстват на изискванията на държавата по местоназначение, при условие че последните са съобразени с член 36 от Договора;
като има предвид, че разпоредбите в съществуващите директиви следва да се адаптират към новите правила, определени в настоящата директива;
като има, че тези правила следва да бъдат преразгледани преди края на 1993 г.;
като има предвид, че на Комисията следва да се възложи задачата за приемане на мерки за прилагане на настоящата директива; като има предвид, че с тази цел следва да се предвидят процедури, установяващи тясно и ефективно сътрудничество между Комисията и държавите-членки в рамките на Постоянния ветеринарен комитет,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Държавите-членки гарантират, че ветеринарните проверки, които трябва да се извършват върху продукти от животински произход, които са обхванати от директивите, изброени в приложение А, или от член 14, и които са предназначени за търговия, без да се засяга член 6, повече не се извършват по границите, а в съответствие с настоящата директива.
Член 2
По смисъла на настоящата директива:
1.
„Ветеринарна проверка“ означава физическа проверка и/или всяка административна формалност, която се прилага за продуктите, посочени в член 1, и която е предназначена за опазването, пряко или по друг начин, на общественото здраве и на здравето на животните;
2.
„Търговия“ означава търговията между държавите-членки със стоки по смисъла на член 9, параграф 2 от Договора;
3.
„Предприятие“ означава всяко предприятие, което произвежда, съхранява или преработва продуктите, посочени в член 1;
4.
„Компетентен орган“ означава централен орган на власт на дадена държава-членка, компетентен да извършва ветеринарни проверки или друг орган на власт, на която тя е делегирала такава компетентност;
5.
„Официален ветеринарен лекар“ означава ветеринарният лекар, назначен от компетентния орган на централна власт на дадена държава-членка.
ГЛАВА I
Проверки при произхода
Член 3
1. Държавите-членки гарантират, че единствените продукти, предназначени за търговия са онези, посочени в член 1, които са били получени, проверени, маркирани и етикетирани в съответствие с правилата на Общността за въпросното местоназначение, и които се придружават до посочения на тях краен получател от здравен сертификат, санитарен сертификат или какъвто и да било друг документ, предвиден от ветеринарните правила на Общността.
Предприятията по произход гарантират, чрез постоянен самоконтрол, че продуктите отговарят на изискванията по първата алинея.
Без да се засягат задълженията по контрола, възложени на официалния ветеринарен лекар съгласно законодателството на Общността, компетентният орган извършва редовни проверки в предприятията, за да се увери, че продуктите, предназначени за търговия, съответстват на изискванията на Общността, или че, в случаите, посочени в параграф 3 от настоящия член и член 14, на изискванията на държавата-членка по местоназначение.
Когато са налице основания да се предполага, че изискванията не са спазени, компетентният орган извършва необходимите проверки и, ако съмнението се потвърди, предприема подходящите мерки, които могат да включват и оттегляне на одобрението.
2. Когато транспортирането включва няколко местоназначения, продуктите трябва да се групират в толкова партиди, колкото са и местоназначенията. Всяка партида трябва да бъде придружена от горепосочения сертификат или документ.
Когато продуктите, посочени в член 1, са предназначени за износ към трета страна, транспортирането им трябва да остане под митнически надзор до мястото на излизане от територията на Общността.
3. Държавите-членки, които осъществяват внос от дадени трети страни по избор, информират Комисията и другите държави-членки за съществуването на такъв внос.
Когато продуктите са доставени на територията на Общността от държава-членка, различна от тези, посочени по-горе, държавата-членка извършва документна проверка на произхода и местоназначението на стоките съгласно член 6, параграф 1.
Държавите-членки по местоназначение забраняват напускането на територията им от съответните продукти, освен ако те не са предназначени за друга друга-членка, която използва същата възможност.
Член 4
1. Държавите-членки по изпращане предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че операторите спазват ветеринарните изисквания на всички етапи от производството, съхранението, търговията и транспортирането на продуктите, посочени в член 1. По-специално, те гарантират, че:
-
продуктите, получени в съответствие с директивите, посочени в приложение А, са проверени по един и същ начин от ветеринарна гледна точка, независимо дали са предназначени за търговия вътре в Общността или за националния пазар,
-
продуктите, обхванати от приложение Б, не се изпращат до територията на друга държава-членка, ако те не могат да бъдат търгувани на собствената им територия по причини, обосновани от член 36 от Договора.
2. Държавите-членки по изпращане предприемат подходящите административни, правни или наказателни мерки за санкциониране на всяко нарушение на ветеринарното законодателство от страна на физически или юридически лица, в случай че е се установи нарушение на правилата на Общността и особено когато се установи, че изготвените сертификати или документи не съответстват на действителното състояние на продуктите, или че са поставени здравни печати на продукти, които не отговарят на тези правила.
ГЛАВА II
Проверки при пристигане по местоназначението
Член 5
1. Държавите-членки по местоназначение прилагат следните мерки:
а)
Компетентният орган може, при местоназначението на стоките, да провери посредством ветеринарни проверки на място с недискриминационен характер дали изискванията на член 3 са били спазени; той може същевременно да вземе проби.
Освен това в случаите, в които компетентният орган на държавата-членка по транзита или на държавата-членка по местоназначение разполага с информация, от която той може да предположи наличието на нарушение, проверките могат също да се извършат и по време на транспортирането на стоките на нейна територия, включително и проверки за съответствие по отношение на транспортните средства;
б)
когато продуктите, посочени в член 1, произхождащи от друга държава-членка, са предназначени:
-
за предприятие, поставено под отговорността на официален ветеринарен лекар, последният трябва да гарантира, че в това предприятие се допускат само продукти, които отговарят на изискванията по член 3, параграф 1 по отношение на маркирането и придружаващите ги документи или, в случая на продуктите, посочени в приложение Б, се придружават от документ, определен от правилата на страната по местоназначение,
-
за одобрен посредник, който разделя партидите или за търговско предприятие с много клонове, или за всяко предприятие, което не е предмет на постоянен надзор, последните трябва да проверят, преди партидата да бъде разделена или търгувана, дали въпросните марки, свидетелства или документи, посочени в първото тире, са налице и да уведоми компетентния орган за всякакви нередности или аномалии,
-
за други получатели, по-специално когато по време на транспортирането партидата е частично разтоварена, в съответствие с член 3, параграф 1 партидата трябва да бъде придружена от оригинала на сертификата, посочен в първото тире.
Гаранциите, които трябва да бъдат предоставени от получателите, посочени във второто и трето тирета, се уточняват в споразумение с компетентния орган, което трябва да бъде подписано по време на предварителната регистрация, предвидена в параграф 3. Компетентният орган извършва случайни проверки, за да се увери в спазването на тези гаранции.
2. Без да се засяга член 4, когато стандартите на Общността, предвидени в правилата на Общността, не са били установени, и в случая, предвиден в член 14, държавата-членка по местоназначение може да изиска, при спазване на общите разпоредби на Договора, предприятието по произход да прилага стандартите, които са в сила съгласно националните правила на тази държава-членка. Държавата-членка по произход гарантира, че въпросният продукт отговаря на тези изисквания.
3. Оператори, на които се доставят продукти от друга държава-членка, или които напълно разпределят партида от такива продукти:
а)
са задължени да се регистрират предварително, ако това бъде поискано от компетентния орган;
б)
водят регистър, в който такива доставки се вписват;
в)
ако това бъде поискано от компетентния орган, докладват за пристигането на продукти от друга държава-членка, до степента, необходима за извършването на проверките, посочени в параграф 1;
г)
съхраняват за срок, който се определя от компетентния орган, но не по-малко от шест месеца, здравните сертификати и документите, посочени в член 3, с оглед представянето им на компетентния орган, ако последният поиска това.
4. Подробните правила за изпълнение на настоящия член се приемат в съответствие с процедурата, предвидена в член 18.
5. Съветът, въз основа на доклад на Комисията, придружен от всякакви предложения за изменения, преразглежда настоящия член в рамките на срок от три години от прилагането на настоящата директива.
Член 6
1. Държавите-членки гарантират, че по време на проверките, които се извършват на местата, в които продукти от трети страни могат да бъдат въведени на територията на Общността, като пристанища, летища и гранични пунктове с трети страни, се вземат следните мерки:
а)
извършва се документна проверка на произхода на продуктите;
б)
в случаите, в които от трети страни се внасят продукти, те трябва да бъдат изпратени под митнически надзор до инспекционните пунктове с оглед да бъде възможно извършването на съответните ветеринарни проверки.
Продуктите, посочени в приложение А, не могат да бъдат обмитени, освен ако такива проверки са показали, че те отговарят на правилата на Общността.
Продуктите, посочени в приложение Б, както и онези, които са предмет на внос по избор в съответствие с член 3, параграф 3, и които, след като са били въведени на територията на Общността, трябва да бъдат изпратени на територията на друга държава-членка, трябва:
-
или да преминат ветеринарна проверка, която да покаже, че отговарят на правилата на държавата-членка по местоназначение,
-
или, след провеждането на проста визуална проверка за установяване на съответствието между документите и продуктите, да бъдат изпращани под митнически надзор до местоназначението им, където трябва да се извършват ветеринарни проверки;
в)
продукти с произход от Общността са подложени на правилата за контрол, предвидени в член 5.
2. Въпреки това, считано от 1 януари 1993 г. и чрез дерогация от параграф 1, всички продукти, транспортирани редовно и директно с транспортни средства, свързващи две географски точки от Общността, подлежат на правилата за контрол, предвидени в член 5.
Член 7
1. В случай че по време на проверка, която се извършва по местоназначението на дадена пратка или по време на транспортирането, компетентните органи на дадена държава-членка установят:
а)
наличието на вещества, причинители на заболяване, посочено в Директива 82/894/ЕИО (4), последно изменена с Решение 89/162/ЕИО на Комисията (5), зооноза или заболяване, или каквато и да е друга причина, която има вероятност да представлява сериозна опасност за животни или хора, или че продуктите идват от област, заразена с епизоотична болест, те разпореждат, с изключение що се отнася до ветеринарно-санитарните аспекти, в случая на продукти, които подлежат на една от обработките, посочени в член 4 от Директива 80/215/ЕИО (6), последно изменена с Директива 88/660/ЕИО (7), партидата да бъде унищожена или използвана по всякакъв друг начин, предвиден от правилата на Общността.
Разходите, свързани с унищожаването на партидата, се поемат от изпращача или от негов представител.
Компетентните органи на държавата-членка по местоназначение незабавно уведомяват по телекс компетентните органи на останалите държави-членки и Комисията относно направените констатации, взетите решения, както и относно причините за такива решения.
Могат да се прилагат защитните мерки, предвидени в член 9.
Освен това, по искане на държава-членка и в съответствие с процедурата, установена в член 17, с оглед справяне с непредвидени от законодателството на Общността ситуации, Комисията може да приеме мерки, необходими за постигане на съгласуван от държавите-членки подход;
б)
че стоките не отговарят на условията, установени в директивите на Общността, или при липса на решения относно стандартите на Общността, предвидени в директивите - в националните стандарти, те могат, при условие че здравните и ветеринарно-санитарни съображения позволяват, да дадат на изпращача или на негов представител избора между:
-
унищожаване на стоките, или
-
използване на стоките за други цели, включително връщането им с разрешението на компетентния орган на страната на предприятието по произход.
Въпреки това, ако се установи, че сертификатът или документите съдържат нередности, на изпращача трябва да бъде предоставен период за привеждане в съответствие на документите, преди да се прибегне до тази последна възможност.
2. В съответствие с процедурата, предвидена в член 18, Комисията съставя списък с веществата и заболяванията, посочени в параграф 1, както и подробни правила за прилагането на настоящия член.
Член 8
1. В случаите, предвидени в член 7, компетентният орган на държавата-членка по местоназначение незабавно установява връзка с компетентните органи на държавата-членка по изпращане. Последните вземат всички необходими мерки и уведомяват компетентния орган на първата държава-членка относно естеството на извършените проверки, взетите решения и основанията за такива решения.
В случай че органът на първата държава-членка се опасява, че тези мерки не са достатъчни, компетентните органи на двете държави-членки заедно търсят начини и средства за справяне с положението; ако е подходящо, това може да включва и проверка на място.
Когато проверките, предвидени в член 7, констатират системни нередности, компетентният орган на държавата-членка по местоназначение информира Комисията и ветеринарните служби на останалите държави-членки.
Комисията, по искане на компетентния орган на държавата-членка по местоназначение или по своя собствена инициатива, като отчита естеството на установените нарушения, може:
-
да изпрати мисия за инспекция на съответното предприятие, или
-
да натовари официален ветеринарен лекар, чието име е в списък, който трябва да бъде изготвен от Комисията по предложение на държавите-членки, и който се приема от различните заинтересувани страни, да провери фактите в съответното предприятие,
-
да поиска компетентният орган да ускори вземането на проби от продуктите на съответното предприятие.
Тя информира държавите-членки за своите заключения.
В случаите, в които тези мерки се взимат за справяне със системни нередности от страна на предприятието, Комисията начислява всички разходи, възникнали във връзка с прилагането на тиретата от предходната алинея, на въпросното предприятие.
В очакване на заключенията на Комисията по искане на държавата-членка по местоназначение, държавата-членка по изпращане засилва проверките на продуктите, които идват от въпросното предприятие, а ако съществуват сериозни основания от гледна точка на здравето на животните или на общественото здраве, спира действието на одобрението.
Държавата-членка по местоназначение може, от своя страна, да засили проверките на продукти, идващи от същото предприятие.
По искане на една от двете държави-членки - в случаите, в които нередностите бъдат потвърдени от становище на експерти - Комисията трябва, в съответствие с процедурите, установени в член 17, да вземе подходящи мерки, които могат да се простират дотам, че на държавите-членки да бъде разрешено временно да забранят въвеждането на тяхна територия на продукти, идващи от това предприятие. Тези мерки трябва да се потвърдят или преразгледат във възможно най-кратки срокове и в съответствие с процедурата, предвидена в член 17.
Общите правила за прилагането на настоящия член се приемат в съответствие с процедурата, установена в член 18.
2. Начините на обжалване, предвидени в действащите законодателства в държавите-членки, на решения, издадени от компетентните органи, не се засягат от настоящата директива.
Решенията, които се вземат от компетентния орган на държавата по местоназначение, както и мотивите за такива решения се съобщават на изпращача или на негов представител, както и на компетентния орган на държавата-членка по изпращане.
По молба от страна на изпращача или на негов представител, на същите се изпращат посочените решения и мотиви в писмен вид с подробности относно начините на обжалване, предвидени в действащото законодателство в държавата-членка по местоназначение, както и относно приложимите процедури и срокове.
Въпреки това в случай на спор и без да се засягат горепосочените начини на обжалване, ако се споразумеят за това, двете страни могат в рамките най-много на едномесечен срок, да отнесат спора за преценка от експерт, чието име фигурира в списъка с експерти на Общността, който трябва да се изготви от Комисията; разходите по консултирането с експерта се поемат от Общността.
Такива експерти дават становищата си в рамките на не повече от 72 часа. Страните са обвързани от становището на експерта, като надлежно спазват ветеринарното законодателство на Общността.
3. Разходите по връщане на пратката, съхранение на стоките, пренасочването им към други приложения или унищожаването им, се поемат от получателя.
ГЛАВА III
Общи разпоредби
Член 9
1. Всяка държава-членка незабавно уведомява останалите държави-членки и Комисията относно всяка поява на нейната територия, различна от появата на заболяванията, посочени в Директива 82/894/ЕИО, на зоонози, заболявания или на други причини, които има вероятност да представляват сериозна опасност за здравето на животните или на хората.
Държавата-членка по произход незабавно въвежда контрола или защитните мерки, предвидени в правилата на Общността, в частност определянето на буферните зони, предвидени в тези правила, или приема всякакви други мерки, които счете за уместни.
Държавата-членка по местоназначение или по транзитно преминаване, която по време на проверка, посочена в член 5, е установила съществуването на една от болестите или причините, посочени в първата алинея, ако е необходимо, може да вземе защитните мерки, предвидени в правилата на Общността.
В очакване на предприемането на мерките в съответствие с параграф 4, държавата-членка по местоназначение, при сериозни основания за защита на общественото здраве или на здравето на животните, може да предприеме временни защитни мерки по отношение на съответните предприятия или, в случай на епизоотична болест, по отношение на защитната зона, предвидена в правилата на Общността.
Държавите-членки незабавно уведомяват Комисията и останалите държави-членки относно взетите мерки.
2. По искане на държавата-членка, посочена в първата алинея от параграф 1 или по инициатива на Комисията, един или няколко от представителите на Комисията могат незабавно да отидат на съответното място, за да проучат, в сътрудничество с компетентните органи, какви мерки са били взети, както и да дадат становище по тези мерки.
3. Ако Комисията не е била информирана относно взетите мерки, или ако счита взетите мерки за неподходящи, тя може, в сътрудничество със съответната държава-членка във времето, оставащо до заседанието на Постоянния ветеринарен комитет, да предприеме временни защитни мерки по отношение на продукти от региона, засегнат от епизоотичната болест, или от дадено предприятие. Тези мерки се представят във възможно най-кратки срокове на Постоянния ветеринарен комитет за утвърждаване, изменение или отмяна в съответствие с процедурата, установена в член 17.
4. При първа възможност, Комисията при всички случаи прави преглед на положението в рамките на Постоянния ветеринарен комитет. Той приема необходимите мерки по отношение на продуктите, посочени в член 1 и, ако положението го налага, по отношение на изходните продукти или продуктите, получени от тези продукти в съответствие с процедурата, предвидена в член 17. Комисията следи развитието на обстановката и, чрез същата процедура, изменя или отменя взетите решения в зависимост от това развитие.
5. Подробни правила за прилагането на настоящия член, и в частност списъкът със зоонози или причини, които има вероятност да представляват сериозна опасност за здравето на хората, се приемат в съответствие с процедурата, установена в член 18.
Член 10
Всяка държава-членка и Комисията определят ветеринарната служба или служби, които отговарят за извършването на ветеринарните проверки и си сътрудничат със службите за извършване на проверкина другите държави-членки.
Член 11
Държавите-членки също така гарантират, че служителите на техните ветеринарни служби, ако е подходящо, в сътрудничество със служителите на другите служби, оправомощени за тази цел, имат възможност, по-специално:
-
да провеждат инспекции на помещения, офиси, лаборатории, инсталации, средства за транспорт, съоръжения и оборудване, продукти за почистване и поддръжка, процедури, прилагани за производството и преработката на продукти, както и маркирането и етикетирането и търговското представяне на тези продукти,
-
да провеждат проверки за това дали персоналът отговаря на изискванията, установени в текстовете, посочени в приложение А,
-
да вземат проби от продукти, държани с оглед тяхното съхранение или продажба, пускане на пазара или транспортиране;
-
да проучват документните или електронните материали, имащи отношение към провежданите проверки и по-нататъшните мерки, взимани в съответствие с член 3, параграф 1.
За тази цел те трябва да получават необходимото за изпълняването на техните задължения сътрудничество от страна на предприятията, в които се извършват проверки.
Член 12
1. Член 8, параграф 3 и членове 10 и 11 от Директива 64/433/ЕИО (8), последно изменена с Директива 88/657/ЕИО (9) се заличават.
2. Член 5, параграфи 3 и 4 и членове 9, 10 и 11 от Директива 71/118/ЕИО (10), последно изменена с Директива 88/657/ЕИО, се заличават.
3. В Директива 74/461/ЕИО (11), последно изменена с Директива 87/489/ЕИО (12):
i)
член 5, параграфи 2, 3, 4 и 5, и членове 6 и 8 се заличават;
ii)
в член 8a, позоваванията на член 8 се заменят с позоваване на член 9 от Директива 89/662/ЕИО.
4. Член 7, параграф 3 и членове 12 и 16 от Директива 77/99/ЕИО (13), последно изменена с Директива 89/227/ЕИО (14), се заличават.
5. В Директива 80/215/ЕИО:
i)
член 5, параграфи 2, 3, 4 и 5, и членове 6 и 7 се заличават;
ii)
в член 7a, позоваванията на член 7 се заменят с позоваване на член 9 от Директива 89/662/ЕИО.
6. Член 5, параграфи 3 и 4, и членове 7, 8 и 12 от Директива 85/397/ЕИО (15), изменена с Регламент (ЕИО) № 3768/85 (16), се заличават.
7. Член 10, параграфи 1 и 3 от Директива 88/657/ЕИО се заличават.
8. Членове 8 и 9 от Директива 89/437/ЕИО (17) се заличават.
9. В приложение Б към Директива 72/462/ЕИО (18), към сертификата се добавя следният текст: „Име и адрес на първия получател“.
Член 13
1. Следният член се добавя към Директиви 64/433/ЕИО и 71/118/ЕИО:
„Член 19
Правилата, установени в Директива 89/662/ЕИО (19), свързани с ветеринарните проверки, приложими за търговията вътре в Общността, с оглед доизграждането на вътрешния пазар, се прилагат по-специално по отношение на проверките при произхода, организацията и последиците от проверките, които трябва да се извършват от държавата-членка по местоназначение, както и по отношение на защитните мерки, които трябва да бъдат приложени.
2. Следният член се добавя към Директиви 72/461/ЕИО и 80/215/ЕИО:
„Член 15
Правилата, установени в Директива 89/662/ЕИО (20), свързани с ветеринарните проверки, приложими за търговията вътре в Общността, с оглед доизграждането на вътрешния пазар, се прилагат по-специално по отношение на проверките при произхода, организацията и последиците от проверките, които трябва да се извършват от държавата-членка по местоназначение, както и по отношение на защитните мерки, които трябва да бъдат приложени.
3. Следният член се добавя към Директива 77/99/ЕИО:
„Член 24
Правилата, установени в Директива 89/662/ЕИО (21), свързани с ветеринарните проверки, приложими за търговията вътре в Общността, с оглед доизграждането на вътрешния пазар, се прилагат по-специално по отношение на проверките при произхода, организацията и последиците от проверките, които трябва да се извършват от държавата-членка по местоназначение, както и по отношение на защитните мерки, които трябва да бъдат приложени.
4. Следният член се добавя към Директиви 85/397/ЕИО и 88/657/ЕИО:
„Член 18
Правилата, установени в Директива 89/662/ЕИО (22), свързани с ветеринарните проверки, приложими за търговията вътре в Общността, с оглед доизграждането на вътрешния пазар, се прилагат по-специално по отношение на проверките при произхода, организацията и последиците от проверките, които трябва да се извършват от държавата-членка по местоназначение, както и по отношение на защитните мерки, които трябва да бъдат приложени.
5. Следният член се добавя към Директива 88/437/ЕИО:
„Член 17
Правилата, установени в Директива 89/662/ЕИО (23), свързани с ветеринарните проверки, приложими за търговията вътре в Общността, с оглед доизграждането на вътрешния пазар, се прилагат по-специално по отношение на проверките при произхода, организацията и последиците от проверките, които трябва да се извършват от държавата-членка по местоназначение, както и по отношение на защитните мерки, които трябва да бъдат приложени.
Член 14
До 31 декември 1992 г. търговията с продуктите, изброени в списъка в приложение Б, до приемането на правила на Общността, са предмет на правилата за контрол, установени с настоящата директива, и по-специално онези, предвидени в член 5, параграф 2.
Преди датата, посочена в член 19, държавите-членки съобщават условията и процедурите, които понастоящем са приложими за търговията с продуктите, посочени в първата алинея.
Съветът по предложение на Комисията определя окончателния режим, приложим за търговията с продуктите, изброени в приложение Б преди 31 декември 1991 г.
Член 15
В член 9 от Директива 64/432/ЕИО (24), се добавя следната точка:
„2a.
По искане на държава-членка или по инициатива на самата Комисия, един или повече представители на Комисията могат незабавно да отидат на въпросното място и, в сътрудничество с компетентните органи, да направят преглед на взетите мерки и да дадат становище по тези мерки.“
Член 16
1. Не по-късно от три месеца, преди датата, посочена в член 19, параграф 1, държавите-членки представят на Комисията програма, в която са изложени националните мерки, които трябва да се вземат за постигане на посочената в настоящата директива цел, и по-специално честотата на проверките.
2. Комисията разглежда програмите, представени от държавите-членки в съответствие с параграф 1.
3. Всяка година и за първи път през 1991 г., Комисията отправя до държавите-членки препоръка относно програма за проверки за следващата година; Постоянният ветеринарен комитет ще изразява становището си по препоръката предварително. Тази препоръка може да подлежи на допълнително адаптиране.
Член 17
1. В случаите, в които трябва да се следва процедурата, посочена в настоящия член, председателят, по негова собствена инициатива или по искане на държава-членка, незабавно сезира Постоянния ветеринарен комитет (наричан по-долу „Комитетът“), създаден с Решение 68/361/ЕИО (25).
2. Представителят на Комисията представя на Комитета проект за мерките, които трябва да се вземат. Комитетът представя становището си по проекта в рамките на два дни. Становището се приема с мнозинството, определено в член 148, параграф 2 от Договора, когато се отнася за решения, които Съветът взема по предложение на Комисията. Гласовете на представителите на държавите-членки в рамките на Комитета се претеглят по начина, определен в този член. Председателят не гласува.
3. Комисията приема предвидените мерки, при условие че те са в съответствие със становището на Комитета.
4. В случай че предвидените мерки не са в съответствие със становището на Комитета, или ако не е представено становище, Комисията незабавно представя на Съвета предложение относно мерките, които трябва да бъдат взети.
Съветът се произнася с квалифицирано мнозинство.
Ако след изтичането на 15-дневен период от датата на сезиране на Съвета, Съветът не се е произнесъл, Комисията приема предложените мерки, освен ако Съветът не се произнесъл против посочените мерки с обикновено мнозинство.
Член 18
1. В случаите, в които трябва да се следва процедурата, посочена в настоящия член, председателят, по негова собствена инициатива или по искане на държава-членка, незабавно сезира Постоянния ветеринарен комитет (наричан по-долу „Комитетът“), създаден с Решение 68/361/ЕИО.
2. Представителят на Комисията представя на Комитета проект за мерките, които трябва да се вземат. Комитетът представя становището си по проекта в рамките на срок, който председателят може да определи в зависимост от спешността на въпроса. Становището се приема с мнозинството, определено в член 148, параграф 2 от Договора, когато се отнася за решения, които Съветът взема по предложение на Комисията. Гласовете на представителите на държавите-членки в рамките на Комитета се претеглят по начина, определен в този член. Председателят не гласува.
3. Комисията приема предвидените мерки, при условие че те са в съответствие със становището на Комитета.
4. В случай че предвидените мерки не са в съответствие със становището на Комитета, или ако не е представено становище, Комисията незабавно представя на Съвета предложение относно мерките, които трябва да бъдат взети.
Съветът се произнася с квалифицирано мнозинство.
Ако след изтичането на тримесечният период от датата на сезиране на Съвета, Съветът не се е произнесъл, Комисията приема предложените мерки, освен ако Съветът не се произнесъл против посочените мерки с обикновено мнозинство.
ГЛАВА IV
Преходни и заключителни разпоредби
Член 19
1. Преди 31 декември 1990 г. Съветът се произнася с квалифицирано мнозинство по предложение на Комисията относно ветеринарните проверки при търговията вътре в Общността с живи животни.
Преди датата, посочена в първата алинея, Съветът, с квалифицирано мнозинство по предложение на Комисията, взема решение относно правилата и общите принципи, приложими за проверките при вноса от трети страни на продукти, обхванати от настоящата директива. По същия начин пунктовете за проверка по външните граници, заедно с изискванията, на които тези пунктове ще трябва да отговарят, се определят преди тази дата.
2. Преди 31 декември 1992 г. Съветът преразглежда разпоредбите на настоящата директива въз основа на доклад от Комисията относно придобития опит, придружен със съответните предложения, по които Съветът ще вземе решение с квалифицирано мнозинство.
Член 20
До 31 декември 1992 г. с цел да се даде възможност за постепенното въвеждане на режима за контрол, определен от настоящата директива, чрез дерогация от член 5, параграф 1, държавите-членки могат:
-
да продължат документните проверки по време на транспортиране на месо и на продукти, получени от него, с цел да се гарантира спазването на специфичните изисквания, определени в правилата на Общността, отнасящи се до шап и чума по свинете,
-
да провеждат документни проверки по време на транспортирането на продукти, внесени от трети страни, предназначени за тях.
Член 21
Съветът с квалифицирано мнозинство, по предложение на Комисията, преди 1 октомври 1992 г., определя режима, приложим след изтичане срока на действие на временните разпоредби, определени в член 20.
Член 22
Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива на дата, която трябва да се определи в решението, което трябва да бъде взето преди 31 декември 1990 г., в съответствие с втората алинея от член 19, параграф 1, но не по-късно от 31 декември 1991 г.
Република Гърция, обаче, разполага с допълнителен период от една година, в рамките на който да се съобрази с нея.
Член 23
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 11 декември 1989 година.
DIRECTIVA DO CONSELHO de 11 de Dezembro de 1989 relativa aos controlos veterinários aplicáveis ao comércio intracomunitário, na perspectiva da realização do mercado interno (89/662/CEE)
O CONSELHO DAS COMUNIDADES EUROPEIAS,
Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Económica Europeia e, nomeadamente, o seu artigo 43º,
Tendo em conta a proposta da Comissão (1),
Tendo em conta o parecer do Parlamento Europeu (2),
Tendo em conta o parecer do Comité Económico e Social (3),
Considerando que a Comunidade deve adoptar medidas destinadas a estabelecer progressivamente o mercado interno ao longo de um período que termina em 31 de Dezembro
de 1992;
Considerando que o funcionamento harmonioso das organizações comuns de mercado para os produtos animais e os produtos de origem animal implica o desaparecimento dos obstáculos veterinários ao desenvolvimento do comércio intracomunitário dos produtos em questão; que, a esse respeito, a livre circulação dos produtos agrícolas constitui um elemento fundamental das organizações comuns de mercado e deve permitir o desenvolvimento racional da produção agrícola assim como a utilização óptima dos factores de produção;
Considerando que, no domínio veterinário, as fronteiras são utilizadas para efectuar controlos que visam assegurar a protecção da saúde pública e animal;
Considerando que o objectivo final é o de limitar os controlos veterinários ao local de partida; que a realização desse objectivo implica a harmonização dos requisitos essenciais relativos à protecção da saúde pública e animal;
Considerando que, na perspectiva da realização do mercado interno, é conveniente, enquanto esse objectivo não for atingido, pôr a tónica nos controlos a afectuar à partida e organizar os controlos que possam vir a ser efectuados no destino; que essa solução conduz ao abandono da possibilidade de efectuar controlos veterinários nas fronteiras internas da Comunidade;
Considerando que essa solução implica uma confiança reforçada nos controlos veterinários efectuados pelo Estado expedidor; que é essencial que esse Estado vele por que os controlos veterinários sejam efectuados de modo adequado;
Considerando que, no Estado de destino, os controlos veterinários podem ser efectuados por sondagem no local de destino; que, todavia, no caso de suspeita grave de irregularidades, o controlo veterinário pode ser efectuado durante o encaminhamento da mercadoria;
Considerando que cabe aos Estados-membros especificar num plano a pôr à consideração a forma como entendem efectuar os controlos e que esse plano deverá ser objecto de uma aplicação comunitária;
Considerando que importa prever o seguimento a dar a um controlo veterinário em que se verificou a irregularidade de um envio; que, nesse âmbito, se pode distinguir três hipóteses: a primeira visa prever a regularização de documentos não exactos, a segunda tem por finalidade evitar qualquer perigo aquando da verificação de uma epizootia, de qualquer outra doença grave e contagiosa ou do que quer que possa
constituir um perigo para os animais ou para a saúde humana e a terceira diz respeito ao caso de mercadorias não satisfazerem as condições estabelecidas por razões diferentes das anteriormente mencionadas;
Considerando que é conveniente prever um processo de regulação dos conflitos que possam surgir relacionados com a expedição a partir de um estabelecimento, de um centro de produção ou de uma empresa;
Considerando que é necessário prever um regime de protecção; que, nesse domínio, nomeadamente por razões de eficácia, a responsabilidade deve caber, em primeiro lugar, ao Estado expedidor; que a Comissão deve poder actuar, nomeadamente deslocando-se ao local e adoptando as medidas adequadas à situação;
Considerando que, para serem úteis, as regras estabelecidas pela presente directiva devem abranger o conjunto das mercadorias sujeitas, nas trocas comerciais intracomunitárias, a requisitos veterinários;
Considerando, todavia, que, no que respeita a determinadas epizootias, os Estados-membros se encontram ainda em situações sanitárias diferentes e que, na pendência de uma abordagem comunitária acerca dos meios de luta contra essas doenças, é conveniente que se salvaguarde provisoriamente a questão do controlo das trocas comerciais intracomunitárias de animais vivos e que se permita um controlo documental durante o transporte; que, no estado actual da harmonização e na pendência de regras comunitárias, é conveniente, em relação às mercadorias que não foram objecto de regras harmonizadas, manter os requisitos do Estados destinatário desde que estejam em conformidade com o artigo 36º do Tratado;
Considerando que é conveniente adaptar o disposto nas directivas existentes às novas regras estatuídas pela presente directiva;
Considerando que é conveniente reanalisar essas regras antes de 1993;
Considerando que é conveniente confiar à Comissão a tarefa de tomar as medidas de execução da presente directiva; que, para esse efeito, é conveniente prever processos que estabeleçam uma cooperação, estreita e eficaz, entre a Comissão e os Estados-membros no âmbito do Comité Veterinário Permanente,
ADOPTOU A PRESENTE DIRECTIVA:
Artigo 1º
Os Estados-membros assegurarão que os controlos veterinários dos produtos de origem animal abrangidos pelas directivas referidas no anexo A ou pelo artigo 14º e destinados
ao comércio deixem de ser efectuados, sem prejuízo do
artigo 6º, nas fronteiras e passem a sê-lo nos termos do disposto na presente directiva.
Artigo 2º
Para efeitos da presente directiva, entende-se por:
1. Controlo veterinário: qualquer controlo físico e/ou formalidade administrativa que diga respeito aos produtos referidos no artigo 1º e que vise, de modo directo ou indirecto, assegurar a protecção da saúde pública ou animal;
2. Comércio: o comércio entre Estado-membros de mercadorias na acepção do nº 2 do artigo 9º do Tratado;
3. Estabelecimento: qualquer empresa que proceda à produção, armazenamento ou trabalho dos produtos referidos no artigo 1º;
4. Autoridade competente: a autoridade central de um Estado-membro competente para efectuar os controlos veterinários ou qualquer autoridade em quem aquela primeira tenha delegado essa competência;
5. Veterinário oficial: o veterinário designado pela autoridade central competente do Estado-membro.
CAPÍTULO I
Controlos na origem
Artigo 3º
1. Os Estados-membros assegurarão que apenas sejam destinados ao comércio os produtos referidos no artigo 1º que tenham sido obtidos, controlados, marcados e rotulados em conformidade com a regulamentação comunitária para o destino em questão e que sejam acompanhados, até ao destinatário neles mencionado, do certificado sanitário, do certificado de salubridade ou de qualquer outro documento, previstos na regulamentação veterinária comunitária.
Os estabelecimentos de origem assegurarão, através de um autocontrolo permanente, que os referidos produtos satisfaçam os requisitos do primeiro parágrafo.
Sem prejuízo das tarefas de controlo que a regulamentação comunitária atribui ao veterinário oficial, a autoridade competente procederá a um controlo regular dos estabelecimentos, a fim de se assegurar de que os produtos destinados ao comércio satisfazem os requisitos comunitários ou, nos casos referidos no nº 3 do presente artigo e no artigo 14º, os requisitos do Estado-membro de destino.
Sempre que existir uma suspeita fundamentada de que tais requisitos não são satisfeitos, a autoridade competente procederá às verificações necessárias e, se tal suspeita for confirmada, tomará as medidas adequadas, que podem ir até à suspensão da autorização.
2. Sempre que um transporte tiver vários locais de destino, os produtos devem ser agrupados em tantos lotes quantos os destinos. Cada lote deve ser acompanhado do certificado ou do documento atrás referido.
Sempre que os produtos referidos no artigo 1º se destinarem a ser exportados para um país terceiro, o transporte deve permanecer sob controlo aduaneiro até ao local de saída do território da Comunidade.
3. Os Estados-membros que procederem a importações facultativas provenientes de determinados países terceiros informarão a Comissão e os outros Estados-membros da existência de tais importações.
Sempre que os produtos forem introduzidos no território da Comunidade por um Estado-membro diferente dos atrás referidos, esse Estado-membro procederá a um controlo documental da origem e destino dos produtos, nos termos do nº 1 do artigo 6º
Os Estados-membros destinatários proibirão a reexpedição, a partir do seu território, dos produtos em questão, a não ser que essa reexpedição se destine a um Estado-membro que utilize a mesma faculdade.
Artigo 4º
1. Os Estados-membros de expedição tomarão as medidas necessárias para garantir o cumprimento por parte dos operadores dos requisitos veterinários em todas as fases de produção, armazenamento, comercialização e transporte dos produtos referidos no artigo 1º
Os Estados-membros assegurarão, em especial, que:
- os produtos obtidos nos termos das directivas referidas no anexo A sejam controlados do mesmo modo, de um ponto de vista veterinário, quer se destinem ao comércio intracomunitário quer ao mercado nacional,
- os produtos abrangidos pelo anexo B não sejam expedidos para o território de outro Estado-membro no caso de não poderem ser comercializados no seu próprio território pelos motivos justificados pelo artigo 36º do Tratado.
2. Os Estados-membros expedidores tomarão as medidas administrativas, legais ou penais adequadas para punir qualquer infracção cometida contra a legislação veterinária por pessoas singulares ou colectivas, sempre que se constatarem infracções à legislação comunitária e, em especial, sempre que se constatar que os certificados ou documentos emitidos não correspondem ao estado real dos produtos ou que foram apostas marcas de salubridade em produtos não conformes com essa regulamentação.
CAPÍTULO II
Controlos no destino
Artigo 5º
1. Os Estados-membros de destino tomarão as seguintes medidas de controlo:
a) A autoridade competente pode verificar, nos locais de destino da mercadoria e através de controlos veterinários por sondagem e de carácter não discriminatório, se os requisitos do artigo 3º foram respeitados; a autoridade competente pode, nessa altura, proceder à recolha de amostras.
Além disso e no caso de a autoridade competente do Estado-membro de trânsito ou do Estado-membro de destino dispor de elementos de informação que lhe permitam presumir uma infracção, podem ser igualmente efectuados controlos durante o transporte da mercadoria no seu território, incluindo o controlo de conformidade dos meios de transporte;
b) Sempre que os produtos referidos no artigo 1º e originários de outro Estado-membro se destinarem:
- a um estabelecimento que esteja colocado sob a responsabilidade de um veterinário oficial, este último deve assegurar que nesse estabelecimento apenas sejam admitidos produtos que satisfaçam, no que respeita à marcação e aos documentos de acompanhamento, os requisitos do nº 1 do artigo 3º ou, no caso dos produtos referidos no anexo B, que estejam munidos do documento previsto pela regulamentação do país de destino,
- a um intermediário autorizado que proceda ao fraccionamento dos lotes ou a uma empresa comercial de sucursal múltipla, ou a qualquer outro estabelecimento não sujeito a controlo permanente, estes últimos devem, antes de qualquer fraccionamento ou comercialização, verificar a presença das referidas marcas, do certificado ou dos documentos referidos no primeiro travessão e assinalar à autoridade competente qualquer incumprimento ou anomalia,
- a outros destinatários, nomeadamente em caso de descarga parcial durante o transporte, o lote deve ser acompanhado, nos termos do nº 1 do artigo 3º, do original do certificado referido no primeiro travessão.
As garantias a fornecer pelos destinatários referidos nos segundo e terceiro travessões serão determinadas no quadro de uma convenção a assinar com a autoridade competente por ocasião do registo prévio previsto no
nº 3. A referida autoridade verificará, através de controlos por sondagem, o cumprimento dessas garantias.
2. Sem prejuízo do artigo 4º, no caso de as normas comunitárias previstas pela regulamentação comunitária não terem sido fixadas e no caso previsto no artigo 14º, o Estado-membro de destino pode exigir, no respeito das disposições gerais do Tratado, que o estabelecimento de origem aplique as normas em vigor na regulamentação nacional do referido Estado-membro. O Estado-membro de origem certificar-se-á da conformidade dos produtos em questão com esses requisitos.
3. Os operadores a quem sejam fornecidos produtos provenientes de outro Estado-membro ou que procedam ao fraccionamento completo de um lote de tais produtos:
a) Ficarão sujeitos, a pedido da autoridade competente, a um registo prévio;
b) Manterão um registo em que são mencionados esses fornecimentos;
c) Devem, a pedido da autoridade competente, assinalar a chegada de produtos provenientes de outro Estado-membro, na medida necessária à realização dos controlos referidos no nº 1;
d) Conservarão, durante um período a determinar pela autoridade competente mas não inferior a seis meses, os certificados sanitários ou os documentos referidos no artigo 3º, a fim de serem apresentados à autoridade competente a seu pedido.
4. As regras de execução do presente artigo serão adoptadas de acordo com o processo previsto no artigo 18º
5. O Conselho procederá à reanálise do presente artigo num prazo de três anos a contar do início da aplicação da presente directiva, com base num relatório da Comissão eventualmente acompanhado de propostas de alteração.
Artigo 6º
1. Os Estados-membros assegurarão que, por ocasião dos controlos efectuados nos locais por onde podem ser introduzidos no território da Comunidade produtos provenientes de países terceiros, tais como portos, aeroportos e postos de fronteira com países terceiros, sejam tomadas as seguintes medidas:
a) Deve proceder-se à verificação documental da origem dos produtos;
b) Os produtos importados provenientes de países terceiros devem ser encaminhados, sob controlo aduaneiro, para os postos de inspecção para aí serem efectuados os controlos veterinários.
Os produtos referidos no anexo A só podem ser objecto de desalfandegagem se esses controlos permitirem garantir a sua conformidade com a regulamentação comunitária.
Os produtos referidos no anexo B ou aqueles que são objecto de importações facultativas, nos termos do nº 3 do artigo 3º, e que, após a sua introdução na Comunidade, se destinem a ser encaminhados para o território de outro Estado-membro, devem:
- quer ser objecto de controlos veterinários para garantir a sua conformidade com a regulamentação do Estado-membro de destino,
- quer, após uma simples inspecção visual da correspondência entre os documentos e os produtos, ser encaminhados sob controlo aduaneiro para o local de destino onde devem efectuar-se os controlos veterinários;
c) Os produtos de origem comunitária ficarão sujeitos às regras de controlo previstas no artigo 5º
2. No entanto, a partir de 1 de Janeiro de 1993 e por derrogação ao nº 1, todos os produtos transportados por meios de transporte que assegurem ligações regulares e directas entre dois pontos geográficos da Comunidade
ficarão sujeitos às regras de controlo previstas no artigo 5º
Artigo 7º
1. Se, num controlo efectuado no local de destino da remessa ou durante o transporte, as autoridades competentes do Estado-membro de destino verificarem:
a) A presença de agentes responsáveis por uma doença referida na Directiva 82/894/CEE (4), com a última redacção que lhe foi dada pela Decisão 89/162/CEE da Comissão (5), por uma zoonose ou doença ou de o que quer que possa constituir um perigo grave para os animais ou para o homem, ou que os produtos provêm de uma região contaminada por uma doença epizoótica, essas autoridades ordenarão, excepto no que respeitar a aspectos de polícia sanitária caso se trate de produtos sujeitos a um dos tratamentos referidos no artigo 4º da Directiva 80/215/CEE (6), com a última redacção que lhe foi dada pela Directiva 88/660/CEE (7), a destruição do lote ou qualquer outra utilização prevista pela regulamentação comunitária.
As despesas decorrentes da destruição do lote ficarão a cargo do expedidor ou do seu mandatário.
As autoridades competentes do Estado-membro de destino comunicarão imediatamente por telex às autoridades competentes dos outros Estados-membros e à Comissão as verificações efectuadas, as decisões tomadas e os motivos das mesmas.
Podem ser aplicadas as medidas de protecção previstas no artigo 9º
Além disso, a pedido de um Estado-membro e nos termos do processo previsto no artigo 17º, a Comissão pode adoptar, a fim de fazer face a situações não previstas na regulamentação comunitária, quaisquer medidas necessárias a uma abordagem concertada por parte dos Estados-membros;
b) Que a mercadoria não satisfaz as condições estabelecidas pelas directivas comunitárias ou, na ausência de decisões sobre as normas comunitárias previstas pelas directivas, pelas normas nacionais, essas autoridades podem, se as condições de salubridade ou de polícia sanitária o permitirem, dar ao expedidor ou ao seu mandatário a possibilidade de escolher entre:
- a destruição das mercadorias, ou
- a sua utilização para outros fins, incluindo a sua reexpedição, com autorização da autoridade competente do estabelecimento de origem.
b) - Todavia, sempre que se verificarem incumprimentos relativamente ao certificado ou aos documentos, pode ser concedido ao expedidor um prazo de regularização antes de se recorrer a esta última possibilidade.
2. A Comissão elaborará, de acordo com o processo previsto no artigo 18º, a lista dos agentes ou doenças referidos no nº 1, bem como as regras de execução do presente artigo.
Artigo 8º
1. Nos casos previstos no artigo 7º, a autoridade competente do Estado-membro de destino entrará em contacto sem tardar com as autoridades competentes do Estado-membro de expedição. Estas últimas tomarão todas as medidas necessárias e comunicarão à autoridade competente do primeiro Estado-membro a natureza dos controlos efectuados, as decisões tomadas e os motivos das mesmas.
Se recear que essas medidas não sejam suficientes, esta última autoridade procurará, com a autoridade competente do Estado-membro posto em causa, as formas e os meios de solucionar a situação, se necessário por meio de uma visita ao local.
Sempre que os controlos previstos no artigo 7º permitirem verificar a repetição de um incumprimento, a autoridade competente do Estado-membro de destino informará a Comissão e os serviços veterinários dos outros Estados-membros.
A Comissão, a pedido da autoridade competente do Estado-membro de destino ou por sua própria iniciativa, e tendo em conta a natureza das infracções observadas, pode:
- enviar uma missão de inspecção ao local,
- encarregar um veterinário oficial, cujo nome deve constar numa lista a elaborar por aquela instituição por sugestão dos Estados-membros e que seja aceite pelas diversas partes em causa, de verificar os factos no estabelecimento em questão,
- solicitar à autoridade competente que intensifique as recolhas de amostras da produção do estabelecimento em questão.
A Comissão informará os Estados-membros das suas conclusões.
Sempre que essas medidas forem tomadas para fazer face a repetidos incumprimentos por parte de um estabelecimento, a Comissão imputará ao estabelecimento em causa os custos ocasionados pela aplicação dos travessões do parágrafo anterior.
Na pendência das conclusões da Comissão, o Estado-membro expedidor deve, a pedido do Estado-membro destinatário, reforçar o controlo dos produtos provenientes do estabelecimento em causa e, tratando-se de razões graves de saúde animal ou de saúde pública, suspender a autorização.
O Estado-membro destinatário, por seu lado, pode intensificar o controlo dos produtos provenientes do mesmo estabelecimento.
A pedido de um dos dois Estados-membros interessados - caso o parecer do perito confirme os incumprimentos -, a Comissão deve tomar as medidas adequadas, de acordo com o processo previsto no artigo 17º, medidas essas que podem ir até à concessão aos Estados-membros de autorização para recusar provisoriamente a introdução no seu território de produtos provenientes desse estabelecimento. Essas medidas devem ser confirmadas ou revistas o mais rapidamente possível de acordo com o processo previsto no artigo 17º
As regras gerais de execução do presente artigo serão adoptadas de acordo com o processo previsto no artigo 18º
2. As vias de recurso abertas pela legislação em vigor nos Estados-membros contra as decisões das autoridades competentes não são afectadas pela presente directiva.
As decisões tomadas pela autoridade competente do Estado de destino devem ser comunicadas, com a indicação dos seus fundamentos, ao expedidor ou ao seu mandatário assim como à autoridade competente do Estado-membro de expedição.
A pedido do expedidor ou do seu mandatário, as decisões fundamentadas devem ser-lhe comunicadas por escrito, com a indicação das possibilidades de recurso que a legislação em vigor no Estado-membro de destino lhe oferece e da forma e dos prazos em que esses recursos devem ser interpostos.
No entanto, em caso de litígio e sem prejuízo dessas vias de recurso, as duas partes em causa, se assim o acordarem, podem, no prazo máximo de um mês, submeter o litígio à apreciação de um perito que conste de uma lista de peritos da Comunidade a elaborar pela Comissão, ficando as despesas relativas à peritagem a cargo da Comunidade.
O perito fica encarregado de emitir o respectivo parecer num prazo máximo de 72 horas. As partes acatarão o parecer do perito, na observância da legislação veterinária comunitária.
3. As despesas relativas à reexpedição da remessa, ao armazenamento das mercadorias, à sua utilização para outros fins ou à sua destruição ficarão a cargo do destinatário.
CAPÍTULO III
Disposições comuns
Artigo 9º
1. Cada Estado-membro assinalará imediatamente aos outros Estados-membros e à Comissão, para além do
aparecimento no seu território das doenças previstas na Directiva 82/894/CEE, o aparecimento de zoonoses, do-
enças ou do que quer que possa constituir um perigo grave para os animais ou para a saúde humana.
O Estado-membro de origem aplicará imediatamente as medidas de luta ou de prevenção previstas pela regulamentação comunitária e, nomeadamente, determinará as zonas de protecção que aí se encontram previstas ou decidirá qualquer outra medida que considerar apropriada.
O Estado-membro de destino ou de trânsito que, por ocasião de um dos controlos referidos no artigo 5º, verificar a existência de uma das doenças ou factores de perigo referidos no primeiro parágrafo pode tomar medidas de prevenção previstas na regulamentação comunitária, se tal for considerado necessário.
Enquanto se aguarda a tomada de medidas nos termos do
nº 4, o Estado-membro de destino pode, por razões graves de protecção da saúde pública ou animal, tomar medidas cautelares em relação aos estabelecimentos em questão ou, no caso de uma epizootia, em relação à zona de protecção prevista na regulamentação comunitária.
As medidas tomadas pelos Estados-membros serão comunicadas sem tardar à Comissão e aos outros Estados-membros.
2. Um ou vários representantes da Comissão podem, a pedido de um Estado-membro referido no primeiro parágrafo do nº 1 ou por iniciativa dessa instituição, deslocar-se imediatamente ao local para examinar, em colaboração com as autoridades competentes, as medidas tomadas, emitindo um parecer sobre essas medidas.
3. Se não tiver sido informada das medidas tomadas ou se considerar as medidas tomadas insuficientes, a Comissão pode, em colaboração com o Estado-membro interessado e na pendência da reunião do Comité Veterinário Permanente, tomar medidas cautelares em relação aos produtos provenientes da região afectada por uma epizootia ou de um dado estabelecimento. Essas medidas serão, o mais rapidamente possível, submetidas à apreciação do Comité Veterinário Permanente para serem confirmadas, alteradas ou anuladas, de acordo com o processo previsto no artigo 17º
4. Em qualquer dos casos, a Comissão procederá, o mais rapidamente possível, à análise da situação a nível do Comité Veterinário Permanente. A Comissão adoptará, de acordo com o processo previsto no artigo 17º, as medidas necessárias para os produtos referidos no artigo 1º e, se a situação o exigir, para os produtos de origem ou os produtos derivados desses produtos. A Comissão seguirá a evolução da situação e, de acordo com o mesmo processo, alterará ou revogará as decisões tomadas, em função dessa evolução.
5. As regras de execução do presente artigo e, nomeadamente, a lista das zoonoses ou outras causas susceptíveis de constituir um perigo grave para a saúde humana serão adoptadas de acordo com o processo previsto no artigo 18º
Artigo 10º
Cada Estado-membro e a Comissão designarão o ou os serviços competentes em matéria de controlos veterinários que assegurarão os controlos veterinários e a colaboração com os serviços de controlo dos outros Estados-membros.
Artigo 11º
Os Estados-membros assegurarão igualmente que os agentes dos respectivos serviços veterinários, se necessário em colaboração com os agentes de outros serviços habilitados para esse fim, possam nomeadamente:
- inspeccionar os locais, escritórios, laboratórios, instalações, meios de transporte, equipamentos e materiais, os produtos de limpeza e manutenção e os processos utilizados para a produção ou o tratamento dos produtos, assim como a marcação, a rotulagem e a apresentação desses produtos,
- controlar a observância pelo pessoal dos requisitos previstos nos textos referidos no anexo A,
- colher amostras dos produtos detidos com vista à armazenagem ou à venda, colocados em circulação ou transportados,
- analisar o material documental ou informático útil aos controlos resultantes das medidas tomadas por força do nº 1 do artigo 3º
Para esse efeito, os Estados-membros devem obter da parte dos estabelecimentos controlados a colaboração necessária à execução da sua tarefa.
Artigo 12º
1. O nº 3 do artigo 8º e os artigos 10º e 11º da Directiva 64/433/CEE (8), com a última redacção que lhe foi dada pela Directiva 88/657/CEE (9), são suprimidos.
2. Os nºs 3 e 4 do artigo 5º e os artigos 9º, 10º e 11º da Directiva 71/118/CEE (10), com a última redacção que lhe foi dada pela Directiva 88/657/CEE, são suprimidos.
3. Na Directiva 72/461/CEE (11), com a última redacção que lhe foi dada pela Directiva 87/489/CEE (12):
ii) Os nºs 2, 3, 4 e 5 do artigo 5º e os artigos 6º e 8º são suprimidos;
ii) No artigo 8ºA, as referências ao artigo 8º são substituídas pela referência ao artigo 9º da Directiva 89//662/CEE.
4. O nº 3 do artigo 7º e os artigos 12º e 16º da Directiva 77/99/CEE (13), com a última redacção que lhe foi dada pela Directiva 89/227/CEE (14), são suprimidos.
5. Na Directiva 80/215/CEE:
ii) Os nºs 2, 3, 4 e 5 do artigo 5°. e os artigos 6º e 7º são suprimidos;
ii) No artigo 7ºA, as referências ao artigo 7º são substituídas pela referência ao artigo 9º da Directiva 89//662/CEE.
6. Os nºs 3 e 4 do artigo 5º e os artigos 7º, 8º e 12º da Directiva 85/397/CEE (15), com a última redacção que lhe foi dada pelo Regulamento (CEE) nº 3768/85 (16), são suprimidos.
7. Os nºs 1 e 3 do artigo 10º da Directiva 88/657/CEE são suprimidos.
8. Os artigos 8º e 9º da Directiva 89/437/CEE (17) são suprimidos.
9. No anexo B da Directiva 72/462/CEE (18), é aditado ao certificado a seguinte menção:
«Nome e endereço do primeiro destinatário».
Artigo 13º 1. Nas Directivas 64/433/CEE e 71/118/CEE, é aditado o seguinte artigo:
«Artigo 19º
São aplicáveis as regras previstas pela Directiva 89//662/CEE (*), relativa aos controlos veterinários aplicáveis ao comércio intracomunitário, na perspectiva da realização do mercado interno, nomeadamente no que se refere aos controlos na origem, à organização e ao seguimento a dar aos controlos a efectuar pelo Estado-membro de destino e às mediads de protecção a tomar.
(*) JO nº L 395 de 30. 12. 1989, p. 13.»
2. Nas Directivas 72/461/CEE e 80/215/CEE, é aditado o seguinte artigo:
«Artigo 15º
São aplicáveis as regras previstas pela Directiva 89//662/CEE (*), relativa aos controlos veterinários aplicáveis ao comércio intracomunitário, na perspectiva da realização do mercado interno, nomeadamente no que se refere aos controlos na origem, à organização e ao seguimento a dar aos controlos a efectuar pelo Estado-membro de destino e às medidas de protecção a tomar.
(*) JO nº L 395 de 30. 12. 1989, p. 13.»
3. Na Directiva 77/99/CEE, é aditado o seguinte artigo:
«Artigo 24º
São aplicáveis as regras previstas pela Directiva 89//662/CEE (*), relativa aos controlos veterinários aplicáveis ao comércio intracomunitário, na perspectiva da realização do mercado interno, nomeadamente no que se refere aos controlos na origem, à organização e ao seguimento a dar aos controlos a efectuar pelo Estado-membro de destino e às medidas de protecção a tomar.
(*) JO nº L 395 de 30. 12. 1989, p. 13.»
4. Nas Directivas 85/397/CEE e 88/657/CEE, é aditado o seguinte artigo:
«Artigo 18º
São aplicáveis as regras previstas pela Directiva 89//662/CEE (*), relativa aos controlos veterinários aplicáveis ao comércio intracomunitário, na perspectiva da realização do mercado interno, nomeadamente no que se refere aos controlos na origem, à organização e ao seguimento a dar aos controlos a efectuar pelo Estado-membro de destino e às medidas de protecção a tomar.
(*) JO nº L 395 de 30. 12. 1989, p. 13.»
5. Na Directiva 89/437/CEE, é aditado o seguinte artigo:
«Artigo 17º
São aplicáveis as regras previstas pela Directiva 89//662/CEE (*), relativa aos controlos veterinários aplicáveis ao comércio intracomunitário, na perspectiva da realização do mercado interno, nomeadamente no que se refere aos controlos na origem, à organização e ao seguimento a dar aos controlos a efectuar pelo Estado-membro de destino e às medidas de protecção a tomar.
(*) JO nº L 395 de 30. 12. 1989, p. 13.»
Artigo 15º
Até 31 de Dezembro de 1992, o comércio dos produtos referidos no anexo B ficará sujeito, na pendência de uma regulamentação comunitária, às regras de controlo previstas na presente directiva e, em especial, às que se encontram previstas no nº 2 do artigo 5º
Os Estados-membros comunicarão antes da data prevista no artigo 19º as condições e regras actualmente aplicáveis ao comércio dos produtos referidos no primeiro parágrafo.
O Conselho, deliberando sob proposta da Comissão, fixará antes de 31 de Dezembro de 1991 o regime definitivo aplicável ao comércio dos produtos referidos no anexo B.
Artigo 16º
No artigo 9º da Directiva 64/432/CEE (19), é inserido o número seguinte:
«2. a) Um ou vários representantes da Comissão pode, a pedido de um Estado-membro ou por iniciativa dessa instituição, deslocar-se imediatamente ao local para examinar, em concertação com as autoridades competentes, as medidas tomadas, emitindo um parecer sobre essas medidas.»
Artigo 17º
1. Os Estados-membros apresentarão à Comissão, o mais tardar três meses antes da data prevista no artigo 19º, um programa que especifique as medidas nacionais que tencionem pôr em prática para realizar os objectivos previstos pela presente directiva, especialmente no que se refere à frequência dos controlos.
2. A Comissão examinará os programas comunicados pelos Estados-membros de acordo com o nº 1.
3. Todos os anos e pela primeira vez em 1991, a Comissão dirigirá aos Estados-membros uma recomendação relativa a um programa de controlos para o ano seguinte, recomendação essa que terá recolhido previamente o parecer do Comité Veterinário Permanente. Essa recomendação pode ser objecto de adaptações ulteriores.
Artigo 18º
1. Nos casos em que se faça referência ao processo previsto no presente artigo, a questão em causa será submetida sem demora à apreciação do Comité Veterinário Permanente, criado pela Decisão 68/361/CEE (20) e a seguir designado «Comité», pelo seu presidente, quer por sua própria iniciativa quer a pedido de um Estado-membro.
2. O representante da Comissão submeterá ao Comité um projecto das medidas a tomar. O Comité emitirá o seu parecer sobre esse projecto num prazo que o presidente pode fixar em função da urgência da questão em causa. O parecer será emitido por maioria, nos termos previstos no nº 2 do artigo 148º do Tratado para a adopção das decisções que o Conselho é chamado a tomar sob proposta da Comissão.
Nas votações no Comité, os votos dos representantes dos Estados-membros estão sujeitos à ponderação definida no mesmo artigo. O presidente não participa na votação.
3. A Comissão adoptará as medidas projectadas desde que sejam conformes com o parecer do Comité.
4. Se as medidas projectadas não forem conformes com o parecer do Comité, ou na ausência de parecer, a Comissão submeterá sem demora ao Conselho uma proposta relativa às medidas a tomar.
O Conselho deliberará por maioria qualificada.
Se, no termo de um prazo de quinze dias a contar da data em que a proposta lhe foi submetida, o Conselho ainda não tiver deliberado, a Comissão adoptará as medidas propostas, excepto no caso de o Conselho se ter pronunciado por maioria simples contra as referidas medidas.
Artigo 19º
1. Nos casos em que se faça referência ao processo previsto no presente artigo, a questão em causa será submetida sem demora à apreciação do Comité Veterinário Permanente, criado pela Decisão 68/361/CEE e a seguir designado «Comité», pelo seu presidente, quer por sua própria iniciativa, quer a pedido de um Estado-membro.
2. O representante da Comissão submeterá ao Comité um projecto das medidas a tomar. O Comité emitirá o seu parecer sobre esse projecto num prazo que o presidente pode fixar em função da urgência da questão em causa. O parecer será emitido por maioria, nos termos previstos no nº 2 do artigo 148º do Tratado para a adopção das decisões que o Conselho é chamado a tomar sob proposta da Comissão. Nas votações no Comité, os votos dos representantes dos Estados-membros estão sujeitos à ponderação definida nos mesmo artigo. O presidente não participa na votação.
3. A Comissão adoptará as medidas projectadas desde que sejam conformes com o parecer do Comité.
4. Se as medidas projectadas não forem conformes com o parecer do Comité, ou na ausência de parecer, a Comissão submeterá sem demora ao Conselho uma proposta relativa às medidas a tomar.
O Conselho deliberará por maioria qualificada.
Se, no termo de um prazo de três meses a contar da data em que a proposta lhe foi submetida, o Conselho não tiver adoptado medidas, a Comissão adoptará as medidas propostas, que serão imediatamente postas em aplicação, excepto no caso de o Conselho se ter pronunciado por maioria simples contra as referidas medidas.
CAPÍTULO IV
Disposições transitórias e finais
Artigo 20º
1. Antes de 31 de Dezembro de 1990, o Conselho deliberará por maioria qualificada sobre a proposta da Comissão relativa aos controlos veterinários aplicáveis no comércio intracomunitário de animais vivos.
Antes da data referida no primeiro parágrafo, o Conselho, deliberando por maioria qualificada sob proposta da Comissão, decidirá das regras e princípios gerais a aplicar aos controlos a efectuar nos países terceiros e aos controlos das importações provenientes desses países de produtos abrangidos pela presente directiva. Serão também fixados antes dessa data os postos de controlo nas fronteiras externas e os requisitos a que esses postos deverão responder.
2. Antes de 31 de Dezembro de 1992, o Conselho procederá a uma reanálise das disposições da presente directiva, com base num relatório da Comissão sobre a experiência adquirida, acompanhado de eventuais propostas sobre as quais se pronunciará por maioria qualificada.
Artigo 21º
Até 31 de Dezembro de 1992 e a fim de permitir a execução progressiva do regime de controlo previsto pela presente directiva, os Estados-membros podem, em derrogação do nº 1 do artigo 5º:
- manter um controlo documental durante o transporte sobre a carne e produtos derivados, a fim de assegurar a observância dos requisitos específicos previstos pela regulamentação comunitária em matéria de febre aftosa e peste porcina,
- efectuar um controlo documental durante o transporte sobre os produtos importados provenientes de países terceiros de que sejam destinatários.
Artigo 22º
O Conselho, deliberando por maioria qualificada sob proposta da Comissão, determinará, antes de 1 de Outubro de 1992, o regime aplicável uma vez terminada a vigência das disposições transitórias previstas no artigo 20º
Artigo 23º
Os Estados-membros porão em vigor as disposições legislativas, regulamentares e administrativas necessárias para dar cumprimento à presente directiva numa data a fixar quando for tomada a decisão a adoptar antes de 31 de Dezembro de 1990, nos termos do nº 1, segundo parágrafo, do artigo 19º, mas, o mais tardar, em 31 de Dezembro de 1991.
No entanto, a República Helénica disporá de um prazo suplementar de um ano para dar cumprimento à presente directiva.
Artigo 24º
Os Estados-membros são os destinatários da presente directiva.
Feito em Bruxelas, em 11 de Dezembro de 1989.