31999L0032
L 121/13
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 1999/32/ЕО НА СЪВЕТА
от 26 април 1999 година
относно намаляването на съдържанието на сяра в определени течни горива и за изменение на Директива 93/12/EИО
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 130т, параграф 1 от него,
като взе предвид предложението на Комисията (1),
като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет (2),
в съответствие с процедурата, установена в член 189в от Договора (3),
(1)
като има предвид, че целите и принципите на политиката на Общността в областта на околната среда, установени в програмите за действие, и по-специално Петата програма за действие в областта на околната среда (4), въз основа принципите, заложени в член 130с от Договора, имат за цел осигуряване на ефективна защита на хората от известни рискове от емисии на серен диоксид и защита на околната среда чрез предотвратяване натрупването на сяра, превишаващо критичното натоварване и нива;
(2)
като има предвид, че член 129 от Договора предвижда, че изискванията за здравеопазване представляват неразделна част от останалите политики на Общността; като има предвид, че член, параграф 3, буква о) от Договора предвижда също така че дейностите на Общността следва да включват принос за постигането високо ниво на здравеопазване;
(3)
като има предвид, че емисиите от серен диоксид значително увеличават проблема с окисляването в рамките на Общността; като има предвид, че серният диоксид също има пряко въздействие върху човешкото здраве и околната среда;
(4)
като има предвид, че окисляването и атмосферният серен диоксид увреждат чувствителните екосистеми, намаляват биоразнообразието и благоприятните стойности, а също така вредят на реколтата и растежа на горите; като има предвид, че киселинният дъжд в градовете може да причини значителни щети на сградите и архитектурното наследство; като има предвид, че замърсяването със серен диоксид уврежда човешкото здраве, и по-специално групите население, страдащи от респираторни заболявания;
(5)
като има предвид, че окисляването е трансграничен феномен, налагащ решения на ниво Общност, както и на национално и местно ниво.
(6)
като има предвид, че емисиите от серен диоксид спомагат за образуването на прахови частици в атмосферата;
(7)
като има предвид, че Общността и отделните държави-членки са договарящи се страни по Конвенцията за трансграничното замърсяване на въздуха на Икономическата комисия за Европа на Организацията на обединените нации (ООН/ИКЕ); като има предвид, че Вторият протокол на ООН/ИКЕ за трансграничното замърсяване със серен диоксид предвижда договарящите се страни да намалят емисиите от серен диоксид до или под 30 % от намаляването, посочено в Първия протокол и като има предвид, че Вторият протокол на ООН/ИКЕ се основава на предпоставката, че критичното натоварване и нивото ще бъдат надхвърляни в някои чувствителни зони; като има предвид, че ако се зачитат целите на Петата програма за действие в областта на околната среда, ще бъдат необходими по-нататъшни мерки за намаляване на емисиите от серен диоксид; като има предвид, че договарящите се страни за в бъдеще значително ще намаляват емисиите от серен диоксид;
(8)
като има предвид, че сярата, която обикновено в природата се среща в малки количества в нефта и въглищата, през последните десетилетия се признава за доминиращ източник на емисии на серен диоксид, които са една от основните причина за киселинния дъжд и една от главните причини за замърсяването на въздуха в някои градски и индустриални зони;
(9)
като има предвид, че Комисията наскоро публикува съобщение за икономически ефективна стратегия в рамките на Общността за борба с окисляването; като има предвид, че контролът над емисиите на серен диоксид, образувани при изгаряне на определени течни горива, се определя като комплексен елемент от тази икономически ефективна стратегия; като има предвид, че Общността осъзнава потребността от мерки по отношение на всички останали горива;
(10)
като има предвид, че според проучванията ползите от намаляване на емисиите на сяра, чрез намаляването ѝ в съдържанието на течните горива, са по-големи от изчислените разходи за промишлеността и като има предвид, че съществуват и са се наложили технологии за намаляване нивото на сярата в течните горива;
(11)
като има предвид, че в съответствие с принципите на субсидиарност и пропорционалност по член 3б от Договора, целта на намаляването на емисиите от серен диоксид при изгаряне на определени видове течни горива не може да се постигне ефективно от отделна държава-членка; като има предвид, че несъгласуваните действия не гарантират постигане на желаната цел, не са продуктивни и това ще доведе до голяма несигурност на пазара на засегнатите продукти; като има предвид, че от гледна точка на необходимостта от намаляване в Общността на емисиите от серен диоксид, е по-ефективно да се предприемат действия на ниво Общност; като има предвид, че настоящата директива се ограничава до минимум изисквания, необходими за постигане на желаната цел;
(12)
като има предвид, че в Директива 93/12/ЕИО от 23 март 1993 г. относно съдържанието на сяра в някои течни горива (5), Комисията беше помолена да представи на Съвета предложение с по-ниски максимално допустими стойности за съдържание на сярата в газьола и нови максимално допустими стойности за авиационния керосин; като има предвид, че е подходящо да се установят максимално допустими стойности за съдържанието на сяра и в други течни горива, по-специално тежките течни горива, котелни горива, корабни горива и газьоли, на основата на проучвания за икономическата ефективност;
(13)
като има предвид, че в съответствие с член 130у от Договора, настоящата директива не възпрепятства държавата-членка да определи или въведе по-строги защитни мерки; като има предвид, че подобни мерки трябва да бъдат съвместими с Договора и следва да бъдат нотифицирани на Комисията;
(14)
като има предвид, че държавата-членка, преди да въведе нови, по-строги защитни мерки, следва, в съответствие с Директива 83/189/ЕИО на Съвета от 28 март 1983 г. относно установяване на процедура за осигуряване на информация в областта на техническите стандарти и разпоредби (6), да нотифицира Комисията за проектомерките;
(15)
като има предвид, че по отношение на максималните допустими стойности за съдържание на сяра в тежките течни горива е подходящо някои държави-членки и райони, където условията на околната среда позволяват това, да бъдат предвидени дерогации;
(16)
като има предвид, че по отношение максималните допустими стойности на съдържанието на сяра в тежките течни горива е подходящо държавите-членки да предвидят дерогации за използването им при горивните инсталации, които съответстват на допустимите стойности за емисиите, установени в Директива 88/609/ЕИО на Съвета от 24 ноември 1988 г. (7) за ограничаване на емисиите от определени замърсители във въздуха от големи горивни инсталации; като има предвид, че в светлината на предстоящото преразглеждане на Директива 88/609/ЕИО е необходимо да се преразгледат и ако е приложимо, да се променят някои разпоредби на настоящата директива;
(17)
Като има предвид, че за горивни инсталации в рафинериите, които са изключени от обхвата на член 3, параграф 3, i), буква в) от настоящата директива, емисиите от серен диоксид средно за такива инсталации следва да не надвишават нормите по Директива 88/609/ЕИО и всякакви нейни изменения; като има предвид, че при прилагането на директивата държавите-членки следва да вземат предвид, че заместването чрез други горива, различни от посочените в член 2, не води до увеличаване на емисиите на киселинни замърсители;
(18)
като има предвид, че максимално допустимата стойност за емисии от 0,2 % за съдържанието на сяра е вече определена в Директива 93/12/ЕИО; като има предвид, че тази максимално допустимата за емисии следва се промени на 0,1 % до 1 януари 2008 г.;
(19)
като има предвид, че в съответствие с Акта за присъединяване от 1994 г., на Австрия и Финландия се предоставя дерогация от разпоредбите на Директива 93/12/ЕИО относно съдържанието на сяра на газьола за период от 4 години от датата на присъединяването;
(20)
като има предвид, че максимално допустимите стойности за емисии от 0,2 % (от 2000 г.) и от 0,1 % (от 2008 г.) за съдържание на сяра в газьола предназначен за използване в морските плавателни съдове, може да представлява технически и икономически проблеми за Гърция за цялата ѝ територия, за Испания по отношение на Канарските острови, за Франция по отношение на Френските отвъдморски департаменти и за Португалия по отношение на архипелазите Мадейра и Азорите; като има предвид, че предоставянето на дерогация за Гърция, Канарските острови, Френските отвъдморски департаменти и архипелазите Мадейра и Азорите не следва да има отрицателен ефект върху пазара на корабни горива и че износът на корабни горива от Гърция, Канарските острови, Френските отвъдморски департаменти и архипелазите Мадейра и Азорите за други държави-членки следва да отговаря на действащите изисквания на внасящата държава-членка; като има предвид, че поради това на Гърция, Канарските острови, Френските отвъдморски департаменти и архипелазите Мадейра и Азорите следва да се предостави дерогация от нормите максималните допустими стойности за емисии на сяра от теглото за корабно горива;
(21)
като има предвид, че емисиите от сяра от корабоплаване поради изгарянето на котелни горива с високо съдържание на сяра допринасят за замърсяването от серен диоксид и проблемите с окисляването; като има предвид, че на продължаващите понастоящем и на бъдещите преговори по Конвенцията MAPOL в Международната морска организация (IMO) Общността ще подкрепя по-ефективната защита на зоните, чувствителни към емисии на серни оксиди и намаляването в нормални граници за котелни горива (от настоящите 4,5 %); като има предвид, че следва да бъдат продължени инициативите на Общността, районът на Северно море/Ла Манш да бъде обявен за специално контролирана зона за ниски емисии на серни оксиди;
(22)
като има предвид, че са необходими по-задълбочени проучвания по отношение ефекта от окисляването върху екосистемите и човешкото тяло; като има предвид, че Общността поддържа такива проучвания по Петата рамкова програма за научни изследвания (8);
(23)
като има предвид, че в случаи на нарушаване при доставка на суров петрол петролните продукти и други въглеводороди, Комисията може да разреши прилагането на по-високи допустими стойности на територията на държавата-членка;
(24)
като има предвид, че държавите-членки следва да установят подходящи механизми за мониторинг в съответствие с разпоредбите на настоящата директива; като има предвид, че докладите за съдържанието на сяра в течните горива следва да бъдат изпращани на Комисията;
(25)
като има предвид, че с цел по-голяма яснота е необходимо Директива 93/12/ЕИО да бъде изменена,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА
Член 1
Цел и обхват
1. Целта на настоящата директива е да бъдат намалени емисиите на серен диоксид, получени при изгарянето на определени видове течни горива и така да се намалят вредните ефекти от такива емисии върху човека и околната среда.
2. Намаляването на емисиите от серен диоксид, получени от изгарянето на определени извлечени от петрол течни горива, се постига чрез налагане на максимални допустими стойности на съдържанието на сяра в такива горива като условие за тяхната употреба на територията на държавите-членки.
Ограничаването на съдържанието на сяра в определени петролни течни горива като посочените в настоящата директива не се прилагат за:
а)
-
извлечени от петрол течни горива, използвани за задвижване на кораби, с изключение на горивата, обхванати от дефиницията на член 2, параграф 3;
-
корабно гориво, използвано от кораби, прекосяващи границите между трета страна и държава-членка;
б)
горива, предназначени за обработка преди тяхното крайно изгаряне;
в)
горива за обработка в рафинерната индустрия;
Член 2
Определения
За целите на настоящата директива:
1.
течно тежко гориво е:
-
всяко извлечено от петрол течно гориво, попадащо под код по КН 2710 00 71-2710 00 78, или
-
всяко извлечено от петрол течно гориво, различно от газьола, определен в точки 2 и 3, което поради максималните допустими стойности за неговата дестилация, попада в категорията на течните тежки горива, предназначени за употреба като гориво и които се дестилират при 250 °С за не по-малко от 65 % от обема си (включително загубите при дестилация), определени съгласно метода ASTM D86. Ако дестилацията не може да бъде определена съгласно метода ASTM D86, петролният продукт също се категоризира като течно тежко гориво;
2.
газьол е:
-
всяко извлечено от петрола течно гориво, попадащо под код по КН 2710 00 67-2710 00 68, или
-
всяко извлечено от петрола течно гориво, което поради максималните допустими стойности за неговата дестилация, попада в категорията на средните дестилати, предназначени за употреба като гориво и които се дестилират при 350 °С за не по-малко от 85 % от обема (включително загубите при дестилация), определени съгласно метода ASTM D86.
Дизеловите горива, дефинирани в член 2, параграф 2 от Директива 98/70/ЕО на Европейския парламент и Съвета от 13 октомври 1998 г. относно качеството на бензиновите и дизеловите горива и за изменение на Директива 93/12/ЕИО на Съвета (9) са изключени от тази дефиниция. Горивата, използвани при извън-пътните машини и селскостопанските трактори също са изключени от тази дефиниция;
3.
корабно гориво представлява горивата, предназначени за морски цели, които покриват дефиницията в точка 2 или които имат вискозитет или плътност, попадащи в границите на вискозитет или плътност, определени за морски дестилати в таблица I от ISO 8217 (1996);
4.
ASTM метод е всеки метод, определен от Американско общество за тестване и материали в неговото издание от 1976 г., определящо стандартните определения и спецификации на гориво-смазочните материали;
5.
горивна инсталация е всяко техническо оборудване, в което горивата се окисляват, за да се използва получената топлина;
6.
критично натоварване е количествено измерване на въздействието на един или повече замърсители, при които не се появяват значителни вредни ефекти върху чувствителните елементи на околната среда, съгласно настоящите познания.
Член 3
Максимално съдържание на сяра в течните тежки горива
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки за да гарантират, че от 1 януари 2003 г. на тяхната територия не се използват течни тежки горива, ако съдържанието на сяра надвишава 1,00 масови процента.
2. При условие че нормите за качество на въздуха за серен диоксид, установени в Директива 80/779/ЕИО (10) или във всеки друг законодателен акт на Общността, който отменя и заменя тези стандарти и други разпоредби, се зачитат и емисиите не допринасят за увеличаване на критичното натоварване във всяка от държавите-членки, отделната държава-членка може да разреши на цялата ѝ територия или на части от нея да се използват течни тежки горива със съдържание на сяра между 1,00 и 3,00 масови процента. Такова разрешение се дава само докато емисиите от отделната държава-членка не допринасят за увеличаване на критичното натоварване в никоя от другите държави-членки.
3.
i)
При условията на подходящ мониторинг на емисии от компетентните власти, параграфи 1 и 2 не се прилагат за течни тежки горива, използвани:
а)
в горивни инсталации, които попадат в обхвата на Директива 88/609/ЕИО, които се считат за нови инсталации в съответствие с определенията, дадени в член 2, параграф 9 от настоящата директива, и съответстват на нормите за емисии от серен диоксид за такива инсталации, посочени в член 4 и приложение IV от настоящата директива;
б)
в други горивни инсталации, които не попадат в обхвата по буква а), където емисиите от серен диоксид от инсталацията са по-малко от или равни на 1 700 mg/Nm3 на кислородното съдържание в изходящ газ от 3 обемни процента, отнесено към сухо вещество;
в)
за изгаряне в рафинерии, където средните месечни емисии от серен диоксид осреднени за всички инсталации в рафинерията (с изключение на горивните инсталации, които попадат в обхвата на буква а)), без оглед на използвания вид или смес гориво, са в границите, определени от всяка държава-членка, които не надвишават 1 700 mg/Nm3.
ii)
Държавите-членки вземат необходимите мерки за да гарантират, че всяка горивна инсталация, използваща течни тежки горива с концентрация на сяра, по-висока от тази по параграф 1, не се експлоатира без издадено разрешение от компетентна власт, който определя нормите на емисии.
4. Разпоредбите по параграф 3 се преразглеждат и ако е подходящо, се поправят в съответствие с бъдещите изменения на Директива 88/609/ЕИО.
5. Ако държавата-членка се възползва от възможностите по параграф 2, тя информира Комисията и обществеността най-малко дванадесет месеца предварително. Комисията дава достатъчно информация за оценка, дали са спазени условията по параграф 2. Комисията информира останалите държави-членки.
В шестмесечен срок от датата на получаване на информация от държавата-членка, Комисията проверява предвидените мерки и в съответствие с процедурата по член 9 взема решение, което съобщава на държавите-членки. Това решение се преразглежда на всеки осем години въз основа на информацията, предоставена на Комисията от държавите-членки относно съответствието с процедурата по член 9.
Член 4
Максимално съдържание на сяра в газьола
1. Държавите-членки предприеемат необходимите мерки за да гарантират, че газьолът, включително корабните горива, не се използват на тяхна територия от:
-
юли 2000 г., ако съдържанието им на сяра надвишава 0,20 масови процента;
-
1 януари 2008 г., ако съдържанието им на сяра надвишава 0,10 масови проценти.
2. Чрез дерогация от параграф 1, Испания, по отношение на Канарските острови, Франция по отношение на Френските отвъдморски департаменти, Гърция - за цялата ѝ територия или за части от нея, и Португалия по отношение на архипелазите Мадейра и Азорите могат да разрешат употребата на корабно гориво със съдържание на сяра над нормите, определени в параграф 1.
3. При условие, че стандартите за качество на въздуха за серен диоксид, установени в Директива 80/779/ЕИО или друг законодателен акт на Общността, с който се отменят и заменят тези стандарти и други разпоредби, се зачитат и емисиите не допринасят за увеличаване на критичното натоварване във всяка от държавите-членки, отделна държава-членка може да разреши на цялата ѝ територия или на части от нея да се използва газьол със съдържание на сяра между 0,10 и 0,20 масови процента. Такова разрешение се дава само докато емисиите при отделна държава-членка не допринасят за увеличаване на критичното натоварване в никоя от останалите държава-членки и не по-късно от 1 януари 2013 г.
4. Ако държавата-членка се възползва от възможностите по параграф 3, тя информира за това Комисията и обществеността най-малко 12 месеца предварително. Комисията дава достатъчно информация за оценка на това, доколко са изпълнени условията по параграф 3. Комисията информира останалите държави-членки.
В шестмесечен срок от датата на получаване на информация от държавата-членка, Комисията проверява предвидените мерки и в съответствие с процедурата по параграф 9 взема решение, което съобщава на държавите-членки.
Член 5
Промяна в снабдяването с горива
Ако в резултат на внезапна промяна в снабдяването със суров нефт, петролни продукти или други въглеводороди, държавата-членка се затрудни при прилагането на нормите за максимално съдържание на сяра по параграфи 3 и 4, тази държава-членки информира Комисията за това. Комисията може да разреши прилагането на високи норми на територията на тази държава-членка за определен период, не по-дълъг от шест месеца; тя нотифицира за решението си Съвета и държавите-членки. Всяка държава-членка може да отнесе това решение пред Съвета в едномесечен срок. В двумесечен срок, с квалифицирано мнозинство, Съветът може да приеме различно решение.
Член 6
Изследване и анализ
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, чрез изследване съдържанието на сяра в използваните горива, да се провери съответствието с членове 3 и 4. Изследването започва в шестмесечен срок от датата, на която съответната норма за максимално съдържание на сяра в горивото влиза в сила. Извършва се толкова често и по такъв начин, че тези изследвания да са представителни за изпитваното гориво.
2. Референтният метод, приет за определяне съдържанието на сяра се определя чрез:
а)
ISO метод 8754 (1992) и PrEN ISO 14596 за течните тежки горива и корабното гориво;
б)
EN метод 24260 (1987), ISO 8754 (1992) и PrEN ISO 14596 за газьола.
Арбитражният метод е PrEN ISO 14596. Статистическата интерпретация на проверката за съдържание на сяра в използвания газьол, се изпълнява в съответствие с ISO стандарт 4259 (1992).
Член 7
Отчитане и преглед
1. На основата на изследването и анализа, направени в съответствие с член 6, до 30 юни на всяка година държавите-членки представят на Комисията доклад за съдържанието на сяра в течните горива, попадащи в обхвата на директивата и използвани на тяхната територия през текущата календарна година. Този доклад включва списък на разрешените дерогации по член 3, параграф 3.
2. На основата на годишния доклад, представен в съответствие с параграф 1 и наблюдаваните тенденции при качество на въздуха и окисляването, до 31 декември 2006 г. Комисията представя доклад на Европейския парламент и Съвета. В този доклад Комисията може да направи предложение с цел преразглеждане на директивата и по-специално на нормите за емисии, посочени за всяка категория горива, и изключенията и дерогациите по член 3, параграфи 2 и 3 и член 4, параграфи 2 и 3.
3. Комисията преценява какви мерки могат да се вземат за намаляване поддържането на окисляването от изгаряне на корабни горива, различни от посочените в член 2, параграф 3, и ако е приложимо, прави предложение до края на 2000 г.
Член 8
Изменения на Директива 93/12/ЕИО
1. Директива 93/13/ЕИО се изменя, както следва:
а)
в член 1 се заличават параграф 1, буква а) и параграф 2;
б)
в член 2 се заличават първата алинея от параграф 2 и параграф 3;
в)
членове 3 и 4 се заличават;
2. Параграф 1 се прилага от 1 юли 2000 г.
Член 9
Съвещателен комитет
Комисията се подпомага от комитет със съвещателни функции, съставен от представители на държавите-членки и председателстван от представител на Комисията.
Представителят на Комисията представя на комитета проект на мерките, които следва да се вземат. Комитетът изпраща своето становище по проекта, в срок, определен от председателя в съответствие със спешността на въпроса, ако е необходимо чрез гласуване.
Становището се записва в протокола; в допълнение всяка държава-членка има право да поиска нейното становище да бъде записано в протокола.
Комисията взима под изключително внимание становището на комитета. Тя го информира за начина, по който неговото становище е било взето под внимание.
Член 10
Транспониране
Държавите-членки въвеждат в сила необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да се съобразят с настоящата директива преди 1 юли 2000 г. Те незабавно информират Комисията за това.
Когато държавите членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки
Държавите-членки съобщават на Комисията текста на разпоредбите от националното си законодателство в областта, регулирана от настоящата директива.
Член 11
Наказания
Държавите-членки определят наказания в отделните клонове на националното им законодателство, приети в съответствие с настоящата директива. Наказанията трябва да са ефективни, пропорционални и разубеждаващи.
Член 12
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила в деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейските общности.
Член 13
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Люксембург на 26 април 1999 година.
DIRECTIVA 1999/32/CE DO CONSELHO
de 26 de Abril de 1999
relativa à redução do teor de enxofre de determinados combustíveis líquidos e que altera a Directiva 93/12/CEE
O CONSELHO DA UNIÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia, e, nomeadamente o n.o 1 do artigo 130.oS,
Tendo em conta a proposta da Comissão(1),
Tendo em conta o parecer do Comité Económico e Social(2),
Deliberando nos termos do artigo 189.oC do Tratado(3),
(1) Considerando que os objectivos e princípios da política comunitária do ambiente, definidos nos programas de acção em matéria de ambiente, em particular no quinto programa de acção(4), com base nos princípios consagrados no artigo 130.oR do Tratado, têm por objectivo, nomeadamente, garantir a protecção efectiva das pessoas contra os riscos conhecidos das emissões de dióxido de enxofre e proteger o ambiente, evitando que as deposições de enxofre excedam as cargas e níveis críticos;
(2) Considerando que o artigo 129.o do Tratado prevê que as exigências em matéria de protecção da saúde constituem uma componente das demais políticas comunitárias e que a alínea o) do artigo 3.o do Tratado prevê ainda que a acção da Comunidade implica uma contribuição para a realização de um elevado nível de protecção da saúde;
(3) Considerando que as emissões de dióxido de enxofre contribuem significativamente para o problema da acidificação na Comunidade e que o dióxido de enxofre tem igualmente um efeito directo na saúde humana e no ambiente;
(4) Considerando que a acidificação e o dióxido de enxofre atmosférico causam danos aos ecossistemas sensíveis, reduzem a diversidade biológica e o valor recreativo e têm um impacto negativo na produção agrícola e no crescimento das florestas; que, nas aglomerações urbanas, as chuvas ácidas podem causar danos importantes aos edifícios e ao património arquitectónico e que a poluição pelo dióxido de enxofre pode igualmente ter um efeito significativo sobre a saúde humana, particularmente na faixa da população que sofre de doenças respiratórias;
(5) Considerando que a acidificação é um fenómeno transfronteiriço, que requer soluções a nível comunitário, para além das soluções a nível nacional ou local;
(6) Considerando que as emissões de dióxido de enxofre contribuem para a formação de partículas na atmosfera;
(7) Considerando que a Comunidade e os Estados-Membros são partes contratantes na Convenção sobre a poluição atmosférica transfronteiras a longa distância da UNECE e que o Segundo Protocolo UNECE relativo à poluição transfronteiras pelo dióxido de enxofre prevê que as partes contratantes deverão reduzir as emissões de dióxido de enxofre respeitando ou ultrapassando a redução de 30 % especificada no primeiro protocolo; que o segundo protocolo UNECE se baseia na premissa de que as cargas e níveis críticos continuarão a ser excedidos em algumas áreas sensíveis; que serão ainda necessárias novas medidas com vista à redução das emissões de dióxido de enxofre a fim de que os objectivos do quinto programa de acção em matéria de ambiente sejam respeitados; que, assim sendo, as partes contratantes deverão continuar a reduzir significativamente as emissões de dióxido de enxofre;
(8) Considerando que o enxofre, naturalmente presente em pequenas quantidades no petróleo e no carvão, é desde há décadas considerado a fonte dominante das emissões de dióxido de enxofre, que são uma das causas principais das "chuvas ácidas" e uma das mais importantes causas da poluição atmosférica registada em muitas zonas urbanas e industriais;
(9) Considerando que a Comissão publicou recentemente uma comunicação relativa a uma estratégia economicamente eficaz para combater a acidificação na Comunidade e que o controlo das emissões de dióxido de enxofre resultantes da combustão de certos combustíveis líquidos foi considerado um elemento integrante desta estratégia; que a Comunidade reconhece a necessidade de implementar medidas relativas a todos os outros combustíveis;
(10) Considerando que os estudos demonstraram que os benefícios da redução das emissões de enxofre através da redução do teor de enxofre nos combustíveis serão, muitas vezes, consideravelmente mais importantes que os custos para a indústria resultantes da presente directiva e que a tecnologia necessária para a redução do nível de enxofre nos combustíveis líquidos existe e se encontra bem implantada;
(11) Considerando que, de acordo com os princípios da subsidiariedade e da proporcionalidade a que se refere o artigo 3.oB do Tratado, o objectivo de redução das emissões de dióxido de enxofre provenientes da combustão de determinados tipos de combustíveis líquidos não pode ser realizado de forma eficaz pelos Estados-Membros actuando separadamente; que uma acção que não seja concertada não dará garantias de que esse objectivo venha a ser alcançado, será potencialmente contraproducente e irá resultar numa incerteza considerável em relação aos mercados dos produtos combustíveis em causa; que, dada a necessidade de reduzir as emissões de dióxido de enxofre em toda a Comunidade, será mais eficaz adoptar acções a nível comunitário; que a presente directiva se limita às exigências mínimas necessárias para que o objectivo desejado seja alcançado;
(12) Considerando que, na Directiva 93/12/CEE do Conselho, de 23 de Março de 1993, relativa ao teor de enxofre de determinados combustíveis líquidos(5), a Comissão é convidada a apresentar ao Conselho uma proposta que contenha limites mais baixos para o teor de enxofre no gasóleo, bem como novos limites para o querosene para aeronaves; que é conveniente estabelecer limites para o teor de enxofre de outros combustíveis líquidos, em particular os fuelóleos pesados, os fuelóleos de bancas, os gasóleos navais leves e os gasóleos, tendo por base estudos sobre a relação custo/eficácia;
(13) Considerando que, nos termos do artigo 130.oT do Tratado, a presente directiva não obsta a que os Estados-Membros mantenham ou introduzam medidas de protecção reforçadas; que tais medidas devem ser compatíveis com o Tratado e notificadas à Comissão;
(14) Considerando que os Estados-Membros, antes de introduzirem novas medidas de protecção reforçadas, devem comunicar o projecto dessas medidas à Comissão, nos termos da Directiva 83/189/CEE do Conselho, de 28 de Março de 1983, relativa a um procedimento de informação no domínio das normas e regulamentações técnicas(6);
(15) Considerando que, relativamente ao limite a estabelecer para o teor de enxofre do fuelóleo pesado, se deverão prever derrogações para os Estados-Membros e regiões em que as condições ambientais o permitam;
(16) Considerando que, relativamente ao limite a estabelecer para o teor de enxofre do fuelóleo pesado, se deverão igualmente prever derrogações para a sua utilização em instalações de combustão que observem os valores-limite de emissão estabelecidos na Directiva 88/609/CEE do Conselho, de 24 de Novembro de 1988, relativa à limitação das emissões para a atmosfera de certos poluentes provenientes de grandes instalações de combustão(7); que, à luz da revisão da Directiva 88/609/CEE, poderá ser necessário reapreciar, e se necessário rever, certas disposições da presente directiva;
(17) Considerando que, relativamente às refinarias de combustão excluídas do âmbito de aplicação do n.o 3, alínea i), subalínea c), do artigo 3.o da presente directiva a média totalizada pelas suas emissões de dióxido de enxofre não deverá exceder os limites fixados na Directiva 88/609/CEE ou em qualquer futura revisão dessa directiva; que, na aplicação da presente directiva, os Estados-Membros devem ter em mente que a substituição por combustíveis que não os mencionados no artigo 2.o não deve produzir um aumento das emissões de poluentes acidificantes;
(18) Considerando que foi já estabelecido pela Directiva 93/12/CEE um valor-limite de 0,2 % para o teor de enxofre dos gasóleos; que esse valor-limite deverá ser alterado para 0,1 % até 1 de Janeiro de 2008;
(19) Considerando que, de acordo com a Acto de Adesão de 1994, a Áustria e a Finlândia beneficiam, por um período de quatro anos a contar da data da adesão, de uma derrogação às disposições da Directiva 93/12/CEE relativas ao teor de enxofre do gasóleo;
(20) Considerando que os valores-limite de 0,2 % (a partir do ano 2000) e de 0,1 % (a partir do ano de 2008) para o teor de enxofre dos gasóleos destinados a utilização em navios de alto mar pode colocar problemas técnicos e económicos à Grécia, na totalidade do seu território, à Espanha, no que respeita às ilhas Canárias, à França, no que respeita aos departamentos franceses ultramarinos e a Portugal, no que respeita aos arquipélagos da Madeira e dos Açores; que uma derrogação para a Grécia, para as ilhas Canárias, para os departamentos franceses ultramarinos e para os arquipélagos da Madeira e dos Açores não deverá ter efeitos negativos no mercado do gasóleo naval e que as exportações de gasóleo naval da Grécia, das ilhas Canárias, dos departamentos franceses ultramarinos e dos arquipélagos da Madeira e dos Açores para outros Estados-Membros devem satisfazer os requisitos em vigor no Estado-Membro de destino; que a Grécia, as ilhas Canárias, os departamentos franceses ultramarinos e os arquipélagos da Madeira e dos Açores deverão por isso beneficiar de uma derrogação aos valores-limite de enxofre em massa para o gasóleo utilizado para fins marítimos;
(21) Considerando que as emissões de enxofre provenientes dos navios, motivadas pela combustão de combustíveis de bancas com alto teor de enxofre, contribuem para a poluição por dióxido de enxofre e para os problemas de acidificação; que a Comunidade irá defender, nas negociações em curso ou futuras sobre a Convenção MARPOL, no âmbito da Organização Marítima Internacional (OMI), uma protecção mais eficaz das zonas sensíveis às emissões de dióxido de enxofre, bem como a redução do limite geralmente fixado para o combustível de bancas (que é actualmente de 4,5 %); que devem prosseguir as iniciativas da Comunidade com vista a declarar o mar do Norte/canal da Mancha zona especial de controlo do baixo nível de SOx das emissões;
(22) Considerando que é necessário aprofundar as investigações sobre os efeitos da acidificação nos ecossistemas e no organismo humano; que a Comunidade está a promover estas investigações no âmbito do quinto programa-quadro de investigação(8);
(23) Considerando que, caso se verifiquem perturbações no abastecimento de petróleo bruto, produtos petrolíferos ou outros hidrocarbonetos, a Comissão pode autorizar que no território de um Estado-Membro seja aplicável um limite superior;
(24) Considerando que os Estados-Membros devem criar mecanismos adequados para verificar o cumprimento das disposições da presente directiva e que devem ser regularmente apresentados à Comissão relatórios sobre o teor de enxofre dos combustíveis líquidos;
(25) Considerando que, por razões de clareza, deve ser alterada a Directiva 93/12/CEE,
ADOPTOU A PRESENTE DIRECTIVA:
Artigo 1.o
Objectivo e âmbito
1. A presente directiva tem por objectivo reduzir as emissões de dióxido de enxofre resultantes da combustão de certos tipos de combustíveis líquidos e minorar, assim, os efeitos nocivos destas emissões no homem e no ambiente.
2. A redução das emissões de dióxido de enxofre resultantes da combustão de certos combustíveis líquidos derivados do petróleo será obtida por meio da imposição de limites ao teor de enxofre desses combustíveis como condição para poderem ser utilizados no território dos Estados-Membros.
Os limites ao teor de enxofre de certos combustíveis líquidos derivados do petróleo estabelecidos na presente directiva, todavia, não se aplicam:
a) - Aos combustíveis líquidos derivados do petróleo usados por navios de alto mar, exceptuando os abrangidos pela definição do n.o 3 do artigo 2.o;
- ao gasóleo naval dos navios que cruzem a fronteira entre um Estado terceiro e um Estado-Membro;
b) Aos combustíveis destinados a processamento antes da combustão final;
c) Aos combustíveis destinados a ser processados pela indústria refinadora.
Artigo 2.o
Definições
Para efeitos da presente directiva, entende-se por:
1. Fuelóleo pesado,
- qualquer combustível líquido derivado do petróleo abrangido pelo código NC 2710 00 71 a 2710 00 78,
- ou qualquer combustível líquido derivado do petróleo (à excepção do gasóleo, tal como definido nos n.os 2 e 3 que, dado o seu intervalo de destilação, fique abrangido na categoria de óleo pesado destinado a ser utilizado como combustível e do qual menos de 65 % em volume (incluindo perdas) destile a 250.oC pelo método ASTM D86. Se as condições de destilação não puderem ser determinadas pelo método ASTM D86, o produto petrolífero será igualmente classificado como fuelóleo pesado.
2. Gasóleo,
- qualquer combustível líquido derivado do petróleo abrangido pelos códigos NC 2710 00 67 ou 2710 00 68,
- ou qualquer combustível líquido derivado do petróleo que, dado o seu intervalo de destilação, fique abrangido na categoria de destilado médio destinado a ser utilizado como combustível e do qual pelo menos 85 % em volume (incluindo perdas) destile a 350.oC pelo método ASTM D86.
Está excluído da presente definição o combustível para motores diesel, tal como definido no n.o 2 do artigo 2.o da Directiva 98/70/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 13 de Outubro de 1998, relativa à qualidade da gasolina e do combustível para motores diesel e que altera a Directiva 93/12/CEE(9). Ficam igualmente excluídos da presente definição os combustíveis usados em máquinas móveis não rodoviárias e em tractores agrícolas.
3. Gasóleo naval, qualquer combustível destinado a ser utilizado no mar que obedeça à definição do n.o 2 ou cuja viscosidade ou densidade esteja compreendida dentro dos limites de viscosidade ou de densidade definidos no quadro 1 da norma ISO 8217 (1996).
4. Método ASTM, os métodos definidos pela American Society for Testing and Materiais na edição de 1976 das definições e especificações normalizadas dos produtos petrolíferos e lubrificantes.
5. Instalação de combustão, instalação ou aparelho em que os combustíveis sejam oxidados a fim de utilizar o calor gerado no processo.
6. Carga crítica, uma estimativa quantitativa da exposição a um ou mais poluentes abaixo da qual não ocorrem efeitos prejudiciais significativos para elementos sensíveis do ambiente, de acordo com os conhecimentos actuais.
Artigo 3.o
Teor de enxofre máximo do fuelóleo pesado
1. Os Estados-Membros tomarão todas as medidas necessárias para garantir que, a partir de 1 de Janeiro de 2003, não sejam utilizados no seu território fuelóleos pesados cujo teor de enxofre exceda 1,0 % em massa.
2. Desde que sejam respeitadas as normas de qualidade do ar para o dióxido de enxofre estabelecidas na Directiva 80/779/CEE(10) ou em qualquer outra legislação comunitária que anule e substitua essas normas e noutras disposições comunitárias pertinentes e as emissões não contribuam para que sejam excedidas as cargas críticas noutros Estados-Membros, um Estado-Membro pode autorizar a utilização de fuelóleos pesados com um teor de enxofre entre 1,0 % e 3,0 % em massa, no seu território ou em partes dele. Esta autorização só se aplica se as emissões a partir de um Estado-Membro não contribuírem para que sejam excedidas as cargas críticas noutros Estados-Membros.
3. i) Sem prejuízo de um acompanhamento adequado das emissões por autoridades competentes, o disposto nos n.os 1 e 2 não se aplica aos fuelóleos pesados utilizados:
a) Em instalações de combustão abrangidas pela Directiva 88/609/CEE e que sejam consideradas instalações novas de acordo com a definição constante do n.o 9 do artigo 2.o dessa directiva e que observem os limites de emissão de SO2 previstos para essas instalações no artigo 4.o e no anexo IV dessa directiva;
b) Noutras instalações de combustão às quais não se aplica a alínea a), desde que as emissões de SO2 dessas instalações não ultrapassem 1700 mg/Nm3 para um teor volúmico de oxigénio nos gases de combustão de 3 % em ambiente seco;
c) Para combustão em refinarias, na condição de a média mensal das emissões de SO2 de todas as instalações de combustão das refinarias [com exclusão das instalações de combustão abrangidas pela alínea a) supra], independentemente do tipo de combustível ou de combinações de combustível utilizados, estar compreendida dentro do limite fixado por cada Estado-Membro, que não deverá exceder 1700 mg/Nm3;
ii) Os Estados-Membros tomarão as medidas necessárias para garantir que nenhuma instalação de combustão que utilize fuelóleo pesado com uma concentração de enxofre superior à referida no n.o 1 possa ser explorada sem uma licença emitida por uma autoridade competente que especifique os limites de emissão.
4. O disposto no n.o 3 será reapreciado e, se necessário, revisto em função das alterações eventuais que venham a ser introduzidas na Directiva 88/609/CEE.
5. Um Estado-Membro que utilize as possibilidades previstas no n.o 2 deverá comunicá-lo à Comissão e torná-lo público com, pelo menos, 12 meses de antecedência. Serão facultadas à Comissão ìnformações suficientes para avaliar se são respeitados os critérios mencionados no n.o 2. A Comissão informará os restantes Estados-Membros.
No prazo de seis meses a contar da data de recepção da informação do Estado-Membro, a Comissão analisará as medidas previstas e, em conformidade com o procedimento estabelecido no artigo 9.o, tomará uma decisão que comunicará aos Estados-Membros. Tal decisão da Comissão será, com base na informação que os Estados-Membros interessados lhe venham a fornecer, revista de oito em oito anos em conformidade com o procedimento descrito no artigo 9.o
Artigo 4.o
Teor máximo de enxofre do gasóleo
1. Os Estados-Membros tomarão todas as medidas necessárias para garantir que não sejam utilizados no seu território, gasóleos, incluindo o gasóleo naval, a partir:
- a partir de 1 de Julho de 2000, se o seu teor de enxofre exceder 0,20 % em massa,
- de 1 de Janeiro de 2008 se o seu teor de enxofre exceder 0,10 % em massa.
2. Em derrogação do n.o 1, a Espanha, no que respeita às ilhas Canárias, a França, no que respeita aos departamentos franceses ultramarinos, a Grécia, no que respeita à totalidade do seu território e Portugal, no que respeita aos arquipélagos da Madeira e dos Açores, podem autorizar a utilização de gasóleo naval com um teor de enxofre superior aos limites definidos no n.o 1.
3. Desde que sejam respeitadas as normas de qualidade do ar para o dióxido de enxofre estabelecidas na Directiva 80/779/CEE ou em qualquer outra legislação comunitária que anule e substitua essas normas e noutras disposições comunitárias pertinentes e as emissões não contribuam para que sejam excedidas as cargas críticas noutros Estados-Membros, um Estado-Membro pode autorizar a utilização de gasóleos com um teor de enxofre entre 0,10 % e 0,20 % em massa, no seu território ou em partes dele. Esta autorização só se aplica se as emissões a partir de um Estado-Membro não contribuírem para que sejam excedidas as cargas críticas noutros Estados-Membros e não será prorrogável para além de 1 Janeiro de 2013.
4. Um Estado-Membro que utilize as possibilidades previstas no n.o 3 deverá comunicá-lo à Comissão e torná-lo público com, pelo menos, 12 meses de antecedência. Serão facultadas à Comissão informações suficientes para avaliar se são respeitados os critérios mencionados no n.o 3. A Comissão informará os restantes Estados-Membros.
No prazo de seis meses a contar da data de recepção da informação do Estado-Membro, a Comissão analisará as medidas previstas e, em conformidade com o procedimento descrito no artigo 9.o, tomará uma decisão que comunicará aos Estados-Membros.
Artigo 5.o
Alterações no abastecimento de combustíveis
Se, em resultado de alterações imprevistas no abastecimento de petróleo bruto, produtos petrolíferos ou outros hidrocarbonetos, um Estado-Membro tiver dificuldade em aplicar os limites do teor máximo de enxofre a que se referem os artigos 3.o e 4.o, informará do facto a Comissão. A Comissão poderá autorizar que, no território desse Estado-Membro, seja aplicável um limite superior por um período não superior a seis meses; notificará o Conselho e os Estados-Membros da sua decisão. Qualquer Estado-Membro poderá submeter essa decisão à apreciação do Conselho, no prazo de um mês. O Conselho, deliberando por maioria qualificada, poderá adoptar uma decisão diferente no prazo de dois meses.
Artigo 6.o
Amostragens e análises
1. Os Estados-Membros tomarão todas as medidas necessárias para verificar por amostragem se o teor de enxofre dos combustíveis utilizados satisfaz o disposto nos artigos 3.o e 4.o A amostragem começará num prazo de seis meses a contar da data de entrada em vigor do limite pertinente para o teor de enxofre máximo do combustível em causa. Essa amostragem deverá ser realizada com a frequência necessária e de modo a que as amostras sejam representativas do combustível analisado.
2. O método de referência adoptado para a determinação do teor de enxofre é o definido pelo:
a) Método ISO 8754 (1992) e PrEN ISO 14596, para o fuelóleo pesado e o gasóleo naval;
b) Método EN 24260 (1987) ISO 8754 (1992) e PrEN ISO 14596, para o gasóleo.
Nas arbitragens será aplicado o método PrEN ISO 14596. A interpretação estatística dos resultados da verificação do teor de enxofre dos gasóleos utilizados será feita de acordo com a norma ISO 4259 (1992).
Artigo 7.o
Relatórios e revisão
1. Os Estados-Membros fornecerão à Comissão, o mais tardar em 30 de Junho de cada ano, um relatório sucinto sobre o teor de enxofre dos combustíveis líquidos abrangidos pela presente directiva e utilizados no seu território durante o ano civil anterior, baseado nos resultados das amostragens e análises efectuadas em conformidade com o artigo 6.o Este relatório incluirá um resumo das derrogações concedidas ao abrigo do n.o 3 do artigo 3.o
2. Até 31 de Dezembro de 2006, a Comissão apresentará ao Parlamento e ao Conselho um relatório baseado, nomeadamente, nos relatórios anuais apresentados nos termos do n.o 1 e nas tendências observadas a nível da qualidade do ar e da acidificação. A Comissão poderá acompanhar tal relatório de propostas de alteração da presente directiva, nomeadamente dos valores-limite estabelecidos para cada categoria de combustível e das excepções e derrogações permitidas nos n.os 2 e 3 do artigo 3.o e nos n.os 2 e 3 do artigo 4.o
3. A Comissão ponderará quais as medidas a tomar para reduzir o contributo para a acidificação da combustão dos combustíveis navais que não constam do n.o 3 do artigo 2.o e, se necessário, apresentará uma proposta até finais de 2000.
Artigo 8.o
Alterações à Directiva 93/12/CEE
1. A Directiva 93/12/CEE é alterada do seguinte modo:
a) No artigo 1.o, são revogados a alínea a) do n.o 1 e o n.o 2;
b) No artigo 2.o, são revogados o primeiro parágrafo do n.o 2 e o n.o 3;
c) São revogados os artigos 3.o e 4.o
2. O disposto no primeiro parágrafo aplica-se a partir de 1 de Julho de 2000.
Artigo 9.o
Comité Consultivo
A Comissão será assistida por um comité de natureza consultiva composto por representantes dos Estados-Membros e presidido pelo representante da Comissão.
O representante da Comissão submeterá à apreciação do comité um projecto de medidas a tomar. O comité emitirá o seu parecer sobre esse projecto num prazo que o presidente pode fixar em função da urgência da questão, se necessário procedendo a votação.
Esse parecer deve ser exarado em acta; além disso, cada Estado-Membro tem o direito de solicitar que a sua posição conste da acta.
A Comissão tomará na melhor conta o parecer emitido pelo comité. O comité será por ela informado do modo como esse parecer foi tomado em consideração.
Artigo 10.o
Transposição
Os Estados-Membros porão em vigor, até 1 de Julho de 2000, as disposições legislativas, regulamentares e administrativas necessárias para dar cumprimento à presente directiva. Do facto informarão imediatamente a Comissão.
Quando os Estados-Membros adoptarem essas disposições, estas deverão incluir uma referência à presente directiva ou ser acompanhadas dessa referência aquando da sua publicação oficial. As modalidades dessa referência serão estabelecidas pelos Estados-Membros.
Os Estados-Membros comunicarão à Comissão o texto das disposições de direito nacional que adoptarem no domínio regido pela presente directiva.
Artigo 11.o
Sanções
Os Estados-Membros determinarão as sanções aplicáveis à violação das disposições nacionais aprovadas em aplicação da presente directiva. As sanções decididas devem ser efectivas, proporcionadas e dissuasivas.
Artigo 12.o
Entrada em vigor
A presente directiva entra em vigor vinte dias após publicação no Jornal Oficial das Comunidades Europeias.
Artigo 13.o
Destinatários
Os Estados-Membros são destinatários da presente directiva.
Feito no Luxemburgo, em 26 de Abril de 1999.