32006L0067
L 217/8
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 2006/67/ЕО НА СЪВЕТА
от 24 юли 2006 година
относно налагането на задължение на държавите-членки да поддържат минимални запаси от суров петрол и/или петролни продукти
(кодифицирана версия)
(текст от значение за ЕИП)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 100 от него,
като взе предвид предложението на Комисията,
като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
като има предвид, че:
(1)
Директива 68/414/ЕИО на Съвета от 20 декември 1968 г. за налагането на задължение на държавите-членки на Европейската икономическа общност да поддържат минимални запаси от суров петрол и/или петролни продукти (3) е била съществено изменяна няколко пъти (4). За целите на яснотата и рационалността упоменатата директива следва да бъде кодифицирана.
(2)
Вносните суров петрол и петролни продукти са от значение за снабдяването на Общността с енергия. Всяко затруднение, дори временно, чийто ефект е намаляване на доставките на такива продукти, внасяни от трети страни или съществено увеличение на цените им на международните пазари, би могло да причини сериозни нарушения в икономическата дейност на Общността. В тази връзка Общността трябва да бъде в състояние да компенсира или поне да намали евентуалните вредни последици при подобен случай.
(3)
Криза в получаването на доставки би могла да възникне неочаквано и следователно е от съществена важност незабавно да се установят необходимите средства за компенсиране на евентуалния недостиг.
(4)
За тази цел е необходимо да се повиши сигурността на снабдяването на държавите-членки със суров петрол и петролни продукти чрез установяване и поддържане на минимални запаси от най-важните петролни продукти.
(5)
Необходимо е организационните договорености във връзка с петролните запаси да не накърняват безпрепятственото функциониране на вътрешния пазар.
(6)
С Директива 73/238/ЕИО (5) Съветът взе решение за подходящите мерки - включително черпене от петролните запаси - които трябва да бъдат предприети в случай на затруднения при снабдяването със суров петрол и петролни продукти за Общността; държавите-членки са поели подобни ангажименти в споразумението за „Международна енергийна програма“.
(7)
Необходимо е запасите да бъдат на разположение на държавите-членки в случай на възникване на затруднение при петролните доставки. Държавите-членки следва да имат правомощия и капацитет да контролират използването на запасите, така че да могат да бъдат осигурени навреме в полза на областите, които най-много се нуждаят от петролни доставки.
(8)
Организационните мерки за поддържане на запасите следва да гарантират запасите да са налични и достъпни за потребителите.
(9)
Необходимо е организационните мерки за поддържането на запасите да са прозрачни, да гарантират справедливо и недискриминационно споделяне на тежестта на задължението за поддържане на запасите. Следователно, информация, която се отнася до разходите за поддържане на петролните запаси, може да бъде предоставяна от държавите-членки на заинтересованите страни.
(10)
С цел организиране поддръжката на запасите държавите-членки могат да се позоват на система, която се основава на орган или юридическо лице, което ще съхранява всички или част от запасите, които съставляват задължението за поддържане на запаси. Останалата част следва да бъде поддържана от преработвателите и другите пазарни участници. Партньорството между правителството и промишлеността е крайно необходимо за осъществяването на ефективни и надеждни механизми на поддържане на запасите.
(11)
Националното производство само по себе си допринася за сигурността на снабдяването. Развитието на петролния пазар може да оправдае съответна дерогация от задължението за поддържане на петролни запаси за държавите-членки, които имат собствено производство. В съответствие с принципа на субсидиарност държавите-членки могат да освободят предприятията от задължението да поддържат запаси в рамките на определен размер, който не надвишава количеството на продуктите, които тези предприятия произвеждат от местно добит суров петрол.
(12)
Целесъобразно е приемането на подходи, които вече се следват от Общността и държавите-членки в рамките на техните международни задължения и споразумения. Поради промени в модела на потребление на петролни продукти бункерите за горива на международната авиация са важен елемент от това потребление.
(13)
Има нужда от адаптиране и опростяване на механизма за статистически отчети по отношение на запасите от петролни продукти.
(14)
Запасите от петролни продукти могат да бъдат складирани на различни места в Общността и следователно е целесъобразно да бъде подпомогнато установяването на запаси извън територията на страната. Необходимо е решенията за поддържане на запаси извън националната територия да бъдат вземани от правителството на съответната държава-членка в съответствие с нуждите ѝ и съображения, свързани със сигурността на доставките. В случай на запаси, поддържани на разположение на друго предприятие или орган/юридическо лице, са необходими по-подробни правила за гарантиране на тяхната наличност и достъпност в случай на трудности при снабдяването с петролни продукти.
(15)
Необходимо е, за да се гарантира безпрепятственото функциониране на вътрешния пазар, да се насърчи сключването на споразумения между държавите-членки относно минималните запаси с цел да се разшири използването на складови съоръжения на други държави-членки. Засегнатите държави-членки сами следва да вземат решение относно сключването на такива споразумения.
(16)
Необходимо е да се засили административното наблюдение на запасите и да бъдат установени ефективни механизми за техния контрол и проверка. За налагането на такъв контрол е необходимо въвеждане на режим на санкции.
(17)
Съветът следва да бъде редовно информиран за състоянието на запасите за сигурността в Общността.
(18)
Тъй като целта на действията, които следва да бъдат предприети, а именно поддръжката на високо ниво на сигурност на доставките на суров петрол в рамките на Общността посредством надеждни и прозрачни мерки, основани на единомислието между държавите-членки, като същевременно се съблюдават правилата на вътрешния пазар и правилата на конкуренция, би могла да бъде по-добре постигната на общностно равнище, Общността може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, както е посочено в член 5 от Договора. В съответствие с принципа за пропорционалност, както е посочено в посочения член, настоящата директива не излиза извън необходимото за постигане на тази цел.
(19)
Настоящата директива не накърнява задълженията на държавите-членки, свързани със сроковете за транспониране в националното законодателство на директивите, посочени в приложение I, част Б,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
1. Държавите-членки приемат необходимите законови, подзаконови или административни разпоредби, за да поддържат по всяко време в рамките на Общността, при спазване на разпоредбите на член 10, запаси от петролни продукти на ниво, което отговаря, за всяка от категориите петролни продукти, изброени в член 2, на поне 90 дни от среднодневната вътрешна консумация за предходната календарна година, както е посочено в член 4, параграф 2.
2. Тази част от вътрешната консумация, която се задоволява от производни на петрол, добиван местно от дадена държава-членка, може да бъде приспадната от посоченото потребление до максимум 25 %. Вътрешното разпределение на резултатите от такова приспадане се решава от съответната държава-членка.
Член 2
При изчисляване на вътрешната консумация се вземат предвид следните категории продукти:
а)
гориво за автомобилни двигатели и авиационно гориво (авиационен бензин и гориво за реактивни двигатели тип бензин);
б)
газьол, дизелово гориво, керосин и гориво за реактивни двигатели тип керосин;
в)
мазути.
Доставките от хранилищата за мореплавателни съдове не се включват в изчисляването на вътрешното потребление.
Член 3
1. Поддържаните в съответствие с член 1 запаси са изцяло на разположение на държавите-членки, ако възникнат затруднения с получаването на доставки от петрол. Държавите-членки гарантират, че имат законовите правомощия да контролират използването на запасите при такива обстоятелства.
Държавите-членки гарантират наличността и достъпа до запасите по всяко друго време. Те установяват мерки, позволяващи определянето, отчитането и контрола на запасите.
2. Държавите-членки гарантират прилагането на справедливи и недискриминационни условия по отношение на мерките, отнасящи се до поддържане на запасите.
Тежестта на разходите, направени в резултат на поддържането на запасите в съответствие с член 1, се определя чрез прозрачни процедури. В този смисъл държавите-членки могат да приемат мерки за получаване на съответната информация за тежестта на разходите за поддържане на запасите в съответствие с член 1 и да предоставят тази информация на заинтересованите страни.
3. С оглед удовлетворяване изискванията на параграфи 1 и 2 държавите-членки могат да решат да прибегнат към орган или юридическо лице за съхранение на запасите, което ще отговаря за съхраняването на всички или на част от запасите.
Две или повече държави-членки могат да решат да прибегнат до един общ орган или лице за съхраняване на запасите. В такъв случай те ще са отговорни солидарно за задълженията, произтичащи от настоящата директива.
Член 4
1. Държавите-членки представят на Комисията обобщена статистическа справка за съществуващите в края на всеки месец запаси, изготвена в съответствие с член 5, параграфи 2 и 3 и член 6 и посочваща броя дни средна консумация през предходната календарна година, за които тези запаси се отнасят. Справката трябва да се представи в срок най-късно до двадесет и петия ден на втория месец след месеца, за който се отнася статистическият отчет.
2. Задължението за поддържане на запаси на съответната държава-членка се базира на вътрешното потребление за предходната календарна година. В началото на всяка календарна година държавите-членки трябва да преизчислят своето задължение за поддържане на запаси най-късно до 31 март на съответната година и да гарантират изпълнението на новите си задължения възможно най-бързо и във всеки случай най-късно до 31 юли на съответната година.
3. Запасите от самолетни горива от типа на керосина се посочват отделно в статистическата справка в категорията, посочена в член 2, буква б).
Член 5
1. Изискваните по член 1 запаси могат да бъдат поддържани под формата на суров петрол и междинни продукти, както и под формата на крайни продукти.
2. В обобщената статистическа справка за наличните запаси в края на всеки месец:
а)
крайните продукти се отчитат въз основа на действителния им тонаж;
б)
суровият петрол и междинните продукти се отчитат:
i)
като размера на количествата за всяка категория продукт, получени през предходната календарна година от рафинериите на съответната държава-членка, или
ii)
на базата на производствените програми на рафинериите на съответната държава-членка за текущата година, или
iii)
на базата на съотношението между общото произведено количество през предходната календарна година в съответната държава-членка на продукти, включени в задължението за поддържане на запаси и общото количество суров петрол, използвано през годината; посоченото по-горе се прилага за не повече от 40 % от общото задължение за първата и втората категория (петрол и газьол) и за не повече от 50 % за третата категория (мазут).
3. Компонентите за смесване, когато са предназначени за преработка в крайните продукти, изброени в член 2, могат да заместват продуктите, за които те са предназначени.
Член 6
1. При изчисляване на предвиденото в член 1 минимално ниво на запасите в статистическата справка се включват само тези количества, които биха се съхранявали съгласно член 3, параграф 1.
2. Предмет на разпоредбите на параграф 1, към запасите може да бъде включено следното:
а)
запасите на борда на петролни танкери в пристанище с цел разтоварване след приключване на пристанищните формалности;
б)
запасите, съхранявани на пристанище за разтоварване;
в)
запасите, съхранявани в цистерни на входа на петролопроводи;
г)
запасите, съхранявани в цистерни на рафинерии, с изключение на тези, които се намират в тръбопроводите и завода за рафиниране;
д)
запаси, съхранявани от складовете на рафинерии и на предприятия, занимаващи се с внос, съхранение и дистрибуция на едро;
е)
запаси, които се съхраняват в складове на големи потребители, в съответствие с разпоредбите на националното законодателство във връзка със задължението за поддържане на постоянни запаси;
ж)
запаси, които се съхраняват в шлепове или крайбрежни плавателни съдове, които осъществяват транспортиране в рамките на националните граници, доколкото за компетентните органи е възможно да контролират такива запаси и при условие, че те могат да бъдат на разположение незабавно.
3. От статистическата справка по-специално следва да бъде изключено следното: местен суров петрол, който още не е добит; запаси, които са предназначени за цистерните на мореплавателните съдове; запаси за директно транзитиране с изключение на запасите, посочени в член 7, параграф 1; запаси в тръбопроводи, цистерни за превоз по шосе и в цистерни-вагони за железопътен превоз, в резервоарите на разпределителните станции и тези, които се държат от дребните потребители.
Количествата, които се поддържат от въоръжените сили и онези, които се поддържат за тях от страна на петролните дружества, следва да се изключат от статистическата справка.
Член 7
1. За целите на прилагането на настоящата директива могат да бъдат създавани запаси съгласно индивидуални споразумения между правителствата на територията на дадена държава-членка за сметка на предприятия или органи/юридически лица, установени в друга държава-членка. Правителството на съответната държава-членка решава дали да поддържа част от запасите си извън националната територия.
Държавата-членка, на чиято територия се държат запасите в рамките на такова споразумение, не може да възразява на прехвърлянето им до други държави-членки, за чиято сметка се държат запасите в рамките на това споразумение; тя следи за тези запаси в съответствие с процедурите, определени в това споразумение, но не ги включва в статистическата си справка. Държавата-членка, за чиято сметка се съхраняват запасите, може да ги включи в статистическата си справка.
Заедно със статистическата справка всяка държава-членка изпраща до Комисията доклад относно запасите, които се поддържат на нейна територия в полза на друга държава-членка, както и относно запасите, които се поддържат от други държави-членки в нейна полза. И в двата случая в доклада се посочват местата за съхраняване и/или дружествата, които поддържат запасите, количествата и категорията на продукта или суровия петрол.
2. Проектите на посочените в параграф 1, първа алинея споразумения се изпращат на Комисията, която може да нотифицира съответните правителства за своите бележки. Комисията следва да бъде уведомена за вече сключените споразумения и тя ги оповестява на останалите държави-членки.
Споразуменията отговарят на следните условия:
а)
трябва да се отнасят за суров петрол и всички петролни продукти, които са обхванати от настоящата директива;
б)
трябва да установяват условията и мерките за поддържане на запасите с оглед запазването на контрола и наличността на тези запаси;
в)
трябва да специфицират процедурите за проверка и идентифициране на предвидените запаси, inter alia, методите за осъществяване и сътрудничество при проверките;
г)
трябва като правило да бъдат сключени за неопределен период;
д)
трябва да уточняват, че когато се предвижда едностранно прекратяване, то не може да се приведе в действие в случай на криза в снабдяването и че при всички случаи Комисията получава предварителна информация за всяко прекратяване.
3. Когато запасите, създадени съгласно такива споразумения, не се притежават от предприятието или органа/лицето, което има задължението да поддържа запасите, а се държат на разположение на това предприятие или орган/лице от друго предприятие или орган/лице, се удовлетворяват следните условия:
а)
предприятието бенефициер или органът/лицето трябва да има договорното право да придобива тези запаси за целия период на договора; методологията за определяне на цената на това придобиване трябва да бъде договорена между засегнатите страни;
б)
минималният срок на такъв договор трябва да бъде 90 дни;
в)
трябва да се специфицират местоположението на съхраняване на запасите и/или дружествата, държащи запасите на разположение на предприятието или органът/лицето бенефициер, както и количеството и категорията на продукта или суровия петрол;
г)
реалната наличност на запасите за предприятието или органът/лицето бенефициер трябва да бъде гарантирано по всяко време за целия срок на договора от предприятието или органът/лицето, държащо запасите на разположение на предприятието, или органът/лицето бенефициер;
д)
предприятието или органът/лицето, държащо запасите на разположение на предприятието, или органът/лицето бенефициер трябва да е такова, което да е подчинено на юрисдикцията на държавата-членка, на чиято територия са разположени запасите, доколкото се касае до законовите правомощия на тази държава-членка да контролира и проверява съществуването на запасите.
Член 8
Държавите-членки приемат всички необходими разпоредби и вземат всички необходими мерки за гарантиране на контрола и надзора на запасите. Те въвеждат механизми за проверка на запасите съгласно разпоредбите на настоящата директива.
Член 9
Държавите-членки определят санкциите, които се налагат при нарушаване на националните разпоредби, приети в съответствие с настоящата директива, и предприемат всички необходими мерки за изпълнението на тези разпоредби. Санкциите са ефективни, съразмерни и възпиращи.
Член 10
1. Ако възникнат затруднения по отношение на снабдяването с петрол в Общността, Комисията, по искане на някоя държава-членка или по своя собствена инициатива, урежда консултации между държавите-членки.
2. С изключение на случаите на изключителна неотложност или с цел задоволяване на незначителни местни потребности държавите-членки се въздържат да ползват, преди предвидената в параграф 1 консултация, запасите си по начин, който би намалил тези запаси под задължителното минимално ниво.
3. Държавите-членки информират Комисията всеки път, когато ползват от резервните си запаси, като съобщават възможно най-рано:
а)
датата, на която запасите са паднали под задължителния минимум;
б)
причините да се използва от тях;
в)
мерките, ако има такива, за попълване на запасите;
г)
оценка, ако е възможна, за вероятното развитие на положението по отношение на запасите за времето, през което те са под задължителния минимум.
Член 11
Комисията предоставя на Съвета редовен доклад относно ситуацията, свързана със запасите в Общността, включително, ако е необходимо по отношение на хармонизирането с цел постигане на ефективен контрол и наблюдение на запасите.
Член 12
Директива 68/414/ЕИО се отменя, без да се накърняват задълженията на държавите-членки, свързани със сроковете за транспониране в националното законодателство и прилагане на директивите, посочени в приложение I, част Б.
Позоваванията на отменената директива се считат като позовавания на настоящата директива и се тълкуват в съответствие с таблицата на съответствието от приложение II.
Член 13
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 14
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 24 юли 2006 година.
DIRECTIVA 2006/67/CE DO CONSELHO
de 24 de Julho de 2006
que obriga os Estados-Membros a manterem um nível mínimo de reservas de petróleo bruto e/ou de produtos petrolíferos
(versão codificada)
(Texto relevante para efeitos do EEE)
O CONSELHO DA UNIÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia, nomeadamente o artigo 100.o,
Tendo em conta a proposta da Comissão,
Tendo em conta o parecer do Parlamento Europeu (1),
Tendo em conta o parecer do Comité Económico e Social Europeu (2),
Considerando o seguinte:
(1)
A Directiva 68/414/CEE do Conselho, de 20 de Dezembro de 1968, que obriga os Estados-Membros da CEE a manterem um nível mínimo de reservas de petróleo bruto e/ou de produtos petrolíferos (3), foi por diversas vezes alterada de modo substancial (4), sendo conveniente, por uma questão de lógica e clareza, proceder à sua codificação.
(2)
O petróleo bruto e os produtos petrolíferos importados ocupam um lugar relevante no aprovisionamento da Comunidade em produtos energéticos. Qualquer dificuldade, mesmo momentânea, que tenha por efeito a redução do fornecimento destes produtos provenientes de países terceiros, ou que aumente significativamente o respectivo preço nos mercados internacionais, poderia causar perturbações graves na actividade económica da Comunidade. Importa, portanto, estar em condições de compensar ou pelo menos de atenuar os efeitos nocivos de uma tal eventualidade.
(3)
Pode ocorrer de modo inesperado uma crise de aprovisionamento. É, portanto, indispensável criar desde já os meios necessários para remediar uma eventual penúria.
(4)
Para esse efeito, é necessário reforçar a segurança dos aprovisionamentos dos Estados-Membros em petróleo bruto e em produtos petrolíferos mediante a constituição e a manutenção de um nível mínimo de armazenagem dos produtos petrolíferos mais importantes.
(5)
É necessário que as modalidades de organização das reservas de petróleo não prejudiquem o bom funcionamento do mercado interno.
(6)
Na Directiva 73/238/CEE (5), o Conselho determinou as medidas adequadas - incluindo a utilização das reservas de petróleo - a serem adoptadas em caso de dificuldades no aprovisionamento de petróleo bruto ou de produtos petrolíferos na Comunidade; os Estados-Membros assumiram obrigações similares no acordo relativo a um «Programa Internacional da Energia».
(7)
É necessário que as reservas se encontrem ao dispor dos Estados-Membros caso surjam dificuldades no aprovisionamento de petróleo. Os Estados-Membros deverão dispor de competências e de capacidade para controlar a utilização das reservas, de forma a que possam ser disponibilizadas prontamente para benefício dos sectores que mais necessitem de aprovisionamento de petróleo.
(8)
As modalidades de organização das reservas devem garantir a sua disponibilidade e a sua acessibilidade ao consumidor.
(9)
É necessário que as modalidades de organização das reservas sejam transparentes, garantindo uma partilha justa e não discriminatória dos encargos decorrentes da obrigação de armazenagem. As informações sobre os encargos da manutenção de reservas de petróleo podem ser transmitidas pelos Estados-Membros aos interessados directos.
(10)
A fim de organizar a manutenção das reservas, os Estados-Membros podem recorrer a um sistema baseado numa entidade ou organismo de armazenagem, que manterá, na totalidade ou em parte, as reservas que constituírem a sua obrigação. O saldo, caso exista, deve ser mantido pelos refinadores e outros operadores do mercado. A parceria entre o Estado e a indústria é essencial para um funcionamento eficaz e fiável dos mecanismos de armazenagem.
(11)
A produção interna contribui, em si própria, para a segurança do aprovisionamento. A evolução do mercado do petróleo pode justificar a derrogação adequada da obrigação de armazenagem de petróleo relativamente aos Estados-Membros com produção interna de petróleo. Em conformidade com o princípio da subsidiariedade, os Estados-Membros podem dispensar as empresas de manter reservas em relação a um nível não superior à quantidade de produtos fabricados por essas empresas a partir do petróleo bruto extraído do solo do Estado-Membro em causa.
(12)
É oportuno adoptar as abordagens já seguidas pela Comunidade e Estados-Membros no âmbito das suas obrigações e acordos internacionais. Devido a alterações no padrão de consumo de petróleo, as bancas para a aviação internacional tornaram-se um componente importante deste consumo.
(13)
É necessário adaptar e simplificar o mecanismo comunitário de comunicação de dados estatísticos relativos a reservas de petróleo.
(14)
Em princípio, as reservas de petróleo podem ser armazenadas em qualquer ponto da Comunidade. É, pois, adequado facilitar o estabelecimento de reservas fora do território nacional. É necessário que as decisões de manutenção de reservas fora do território nacional sejam tomadas pelo governo do Estado-Membro em causa, de acordo com as suas necessidades e opções relativas à segurança do aprovisionamento. No caso das reservas postas à disposição de outra empresa, organismo ou entidade, são necessárias regras mais pormenorizadas que garantam a sua disponibilidade e acessibilidade em caso de dificuldades de aprovisionamento de petróleo.
(15)
Para garantir o bom funcionamento do mercado interno, é conveniente incentivar a celebração de acordos entre Estados-Membros em matéria de manutenção de um nível mínimo de reservas, a fim de promover a utilização de instalações de armazenamento noutros Estados-Membros. A decisão de celebrar um acordo neste sentido deverá ser tomada pelos Estados-Membros em causa.
(16)
Convém reforçar a supervisão administrativa das reservas e estabelecer mecanismos eficazes de controlo e verificação das reservas. É necessário um regime de sanções para a imposição desse controlo.
(17)
É necessário manter o Conselho regularmente informado da situação relativa às reservas de segurança na Comunidade.
(18)
Como o objectivo da acção prevista, nomeadamente a manutenção de um elevado nível de segurança de aprovisionamento de petróleo na Comunidade através de mecanismos fiáveis e transparentes baseados na solidariedade entre os Estados-Membros, assegurando, simultaneamente, o cumprimento das regras do mercado interno e da concorrência, pode ser melhor alcançado a nível comunitário, a Comunidade pode adoptar medidas, nos termos do princípio da subsidiariedade consagrado no artigo 5.o do Tratado. Em conformidade com o princípio da proporcionalidade enunciado no referido artigo, a presente directiva não excede o necessário para alcançar aquele objectivo.
(19)
A presente directiva não deverá prejudicar as obrigações dos Estados-Membros relativas aos prazos de transposição para o direito interno das directivas indicadas na parte B do anexo I,
ADOPTOU A PRESENTE DIRECTIVA:
Artigo 1.o
1. Os Estados-Membros adoptarão todas as disposições legislativas, regulamentares e administrativas adequadas para manter em toda a Comunidade, de forma permanente e com reserva do disposto no artigo 10.o, um nível de reservas de produtos petrolíferos equivalente a, pelo menos, noventa dias do consumo interno diário médio durante o ano civil anterior mencionado no n.o 2 do artigo 4.o, para cada uma das categorias de produtos petrolíferos mencionadas no artigo 2.o
2. A parte do consumo interno satisfeita por produtos derivados do petróleo extraído do solo do Estado-Membro em causa pode ser deduzida até ao limite máximo de 25 % do dito consumo. A distribuição, dentro de cada Estado-Membro, do resultado dessa dedução é decidida pelo Estado-Membro interessado.
Artigo 2.o
Serão tidas em conta as seguintes categorias de produtos para o cálculo do consumo interno:
a)
Gasolinas para automóveis e combustíveis para aviões (gasolina para avião, combustível para motores de reacção do tipo gasolina);
b)
Gasóleos, combustíveis diesel, petróleo de iluminação e combustível para motores de reacção do tipo querosene;
c)
Fuelóleos.
As bancas para a navegação marítima não serão incluídas no cálculo do consumo interno.
Artigo 3.o
1. As reservas mantidas de acordo com o artigo 1.o devem estar integralmente ao dispor dos Estados-Membros em caso de dificuldades no aprovisionamento de petróleo. Os Estados-Membros dotar-se-ão dos poderes legais necessários para controlar a utilização das reservas nessas circunstâncias.
Os Estados-Membros garantirão, em todas as outras circunstâncias, a disponibilidade e acessibilidade dessas reservas e estabelecerão medidas que permitam a identificação, a contabilização e o controlo das reservas.
2. Os Estados-Membros garantirão a aplicação de condições justas e não discriminatórias em todas as suas disposições relativas à manutenção de reservas.
Os encargos resultantes da manutenção de reservas de acordo com as disposições do artigo 1.o serão identificados de forma transparente. Neste contexto, os Estados-Membros podem adoptar as medidas necessárias para obter as informações pertinentes sobre os encargos da manutenção de reservas de acordo com as disposições do artigo 1.o e para que essas informações sejam transmitidas aos interessados directos.
3. A fim de satisfazer as normas constantes dos n.os 1 e 2, os Estados-Membros podem decidir recorrer a um organismo ou entidade de armazenagem, que será responsável pela manutenção da totalidade ou de parte das reservas.
Dois ou mais Estados-Membros podem decidir recorrer a um organismo ou entidade de armazenagem comum. Nesse caso, ficam solidariamente responsáveis pelo cumprimento das obrigações decorrentes da presente directiva.
Artigo 4.o
1. Os Estados-Membros comunicarão à Comissão uma relação estatística das reservas disponíveis no final de cada mês, elaborada de acordo com os n.os 2 e 3 do artigo 5.o e o artigo 6.o, mencionando o número de dias de consumo médio do ano civil anterior que essas reservas representam. Esta comunicação será efectuada, o mais tardar, até ao vigésimo quinto dia do segundo mês seguinte àquele a que diz respeito.
2. A obrigação de armazenagem de cada Estado-Membro será calculada com base nas estatísticas de consumo interno relativas ao ano civil anterior. No início de cada ano civil, os Estados-Membros devem proceder a um novo cálculo da sua obrigação de armazenagem o mais tardar até 31 de Março, e assegurar o cumprimento dos novos valores com a possível brevidade e, de qualquer modo, o mais tardar até 31 de Julho do mesmo ano.
3. Na relação estatística, as reservas de combustível para motores de reacção, do tipo querosene, serão apresentadas separadamente na categoria referida na alínea b) do artigo 2.o
Artigo 5.o
1. As reservas requeridas pelo artigo 1.o podem ser mantidas sob a forma de petróleo bruto e de produtos intermédios, bem como sob a forma de produtos acabados.
2. Na relação estatística das reservas no final de cada mês:
a)
Os produtos acabados serão contados segundo a sua tonelagem real;
b)
O petróleo bruto e os produtos intermédios serão tomados em conta:
i)
quer na proporção das quantidades de cada uma das categorias de produtos obtidas ao longo do ano civil anterior nas refinarias do Estado-Membro em causa,
ii)
quer com base nos programas de produção das refinarias do Estado-Membro em causa para o ano em curso,
iii)
quer a partir da relação existente entre a quantidade total dos produtos sujeitos à obrigação de armazenagem que tenham sido fabricados ao longo do ano civil anterior no Estado-Membro em causa e a quantidade total de petróleo bruto utilizada durante o mesmo ano. Tal relação só poderá ser aplicada até ao limite de 40 % da obrigação total para a 1.a e 2.a categorias (gasolinas e gasóleos) e de 50 % para a 3.a categoria (fuelóleos).
3. Os produtos para misturas, quando destinados ao fabrico dos produtos acabados mencionados no artigo 2.o, podem substituir os produtos para os quais são destinados.
Artigo 6.o
1. Para o cálculo do nível mínimo de reservas previsto no artigo 1.o, só serão incluídas na relação estatística as quantidades mantidas nos termos do n.o 1 do artigo 3.o
2. Nos termos do n.o 1, podem ser incluídas nas reservas:
a)
As quantidades a bordo de navios petroleiros que se encontrem num porto para descarga, desde que tenham sido cumpridas as formalidades portuárias;
b)
As quantidades armazenadas nos portos de desembarque;
c)
As quantidades contidas em reservatórios à entrada de oleodutos;
d)
As quantidades que se encontrem nos reservatórios das refinarias, excluindo as quantidades que se encontrem nas condutas e nas instalações de tratamento;
e)
As quantidades que se encontrem nos depósitos das refinarias, das empresas de importação, de armazenagem ou de distribuição por grosso;
f)
As quantidades que se encontrem nos depósitos de grandes empresas consumidoras e que correspondam às disposições nacionais em matéria de obrigação de armazenagem permanente;
g)
As quantidades que se encontrem nas lanchas e nos navios costeiros, em curso de transporte no interior das fronteiras nacionais se puderem ser objecto de controlo pelas autoridades responsáveis e disponíveis de imediato.
3. Serão excluídos da relação estatística, nomeadamente o petróleo bruto que se encontre em jazidas, as quantidades destinadas a bancas para a navegação marítima, as quantidades em trânsito directo, com excepção das reservas referidas no n.o 1 do artigo 7.o, as quantidades que se encontrem nos oleodutos, nos camiões-cisterna e nos vagões-cisterna, nos reservatórios dos pontos de venda e dos pequenos consumidores.
Serão, além disso, excluídas da relação estatística as quantidades na posse das forças armadas e na posse das companhias petrolíferas por conta das forças armadas.
Artigo 7.o
1. Para efeitos da presente directiva, podem ser constituídas reservas no território de um Estado-Membro por conta de empresas, organismos ou entidades estabelecidos num outro Estado-Membro, no âmbito de acordos interestatais. Compete ao governo do Estado-Membro em causa decidir se armazena uma parte das suas reservas fora do território nacional.
O Estado-Membro em cujo território forem armazenadas essas reservas, no âmbito de um acordo desse tipo, não pode opor-se ao seu transporte para os outros Estados-Membros por conta dos quais forem mantidas as reservas ao abrigo desse acordo. Esse Estado-Membro procederá à verificação dessas reservas de acordo com os procedimentos especificados no acordo, mas não as incluirá na sua relação estatística. O Estado-Membro por conta do qual são mantidas essas reservas pode incluí-las na sua relação estatística.
Cada Estado-Membro enviará à Comissão, juntamente com a relação estatística, um relatório sobre as reservas mantidas no seu próprio território por conta de outro Estado-Membro, bem como sobre as reservas mantidas em outros Estados-Membros por sua própria conta. Em ambos os casos, serão indicados no relatório os locais de armazenagem e/ou as companhias que mantêm as reservas, a quantidade e a categoria do produto - ou petróleo bruto - armazenado.
2. Os projectos de acordos mencionados no primeiro parágrafo do n.o 1 serão comunicados à Comissão, que pode dirigir as suas observações aos governos em causa. Os acordos, uma vez concluídos, serão comunicados à Comissão, que os dará a conhecer aos outros Estados-Membros.
Os acordos devem satisfazer as seguintes condições:
a)
Referir-se ao petróleo bruto e a todos os produtos petrolíferos abrangidos pela presente directiva;
b)
Estabelecer condições e modalidades para a manutenção de reservas com o objectivo de garantir o controlo e a disponibilidade dessas reservas;
c)
Indicar o processo utilizado para assegurar o controlo e a identificação das reservas previstas, nomeadamente os métodos para efectuar ou colaborar em inspecções;
d)
Ser celebrados, regra geral, por um período ilimitado;
e)
Indicar que, no caso de ser prevista uma possibilidade de rescisão unilateral, esta não se aplica em caso de crise de aprovisionamento e que, em qualquer circunstância, a Comissão será previamente informada de qualquer rescisão.
3. Caso as reservas constituídas ao abrigo desses acordos não sejam propriedade da empresa, do organismo ou da entidade sujeitos à obrigação de armazenagem, mas sejam postas à disposição dessa empresa, desse organismo ou dessa entidade por outra empresa, organismo ou entidade, devem ser satisfeitas as seguintes condições:
a)
A empresa, o organismo ou a entidade beneficiários devem dispor do direito contratual de adquirir essas reservas durante o período de vigência do contrato. O método para o estabelecimento do preço dessa aquisição deve ser acordado entre as partes em causa;
b)
O período mínimo do contrato deve ser de 90 dias;
c)
Devem ser especificados o local de armazenagem e/ou as companhias que mantêm as reservas à disposição da empresa, do organismo ou da entidade, assim como a quantidade e a categoria do produto - ou petróleo bruto - armazenado;
d)
A possibilidade de acesso efectivo da empresa, do organismo ou da entidade beneficiários às reservas deve ser garantida em permanência durante a vigência do contrato, pela empresa, o organismo ou a entidade que mantém as reservas à disposição da empresa, do organismo ou da entidade beneficiários;
e)
A empresa, o organismo ou a entidade que mantém as reservas à disposição da empresa, do organismo ou da entidade beneficiários deve estar sujeita à jurisdição do Estado-Membro em cujo território estão armazenadas, na parte que diz respeito aos poderes legais desse Estado-Membro para controlar e verificar as reservas.
Artigo 8.o
Os Estados-Membros adoptarão todas as disposições e medidas necessárias para garantir o controlo e a supervisão das reservas. Os Estados-Membros criarão mecanismos para proceder à verificação das reservas de acordo com as disposições da presente directiva.
Artigo 9.o
Os Estados-Membros determinarão as sanções aplicáveis em caso de violação das disposições nacionais aprovadas por força da presente directiva e tomarão todas as medidas necessárias para assegurar a aplicação das referidas disposições. As sanções previstas devem ser eficazes, proporcionadas e dissuasivas.
Artigo 10.o
1. Se sobrevierem dificuldades no aprovisionamento em petróleo da Comunidade, a Comissão organizará uma consulta entre os Estados-Membros a pedido de um destes ou por sua própria iniciativa.
2. Salvo em caso de especial urgência ou para satisfação de necessidades locais pouco importantes, os Estados-Membros abster-se-ão de realizar, antes da consulta prevista no n.o 1, levantamentos sobre as reservas que tenham por efeito reduzi-las abaixo do nível mínimo obrigatório.
3. Os Estados-Membros informarão a Comissão de todos os levantamentos feitos sobre as reservas e indicarão dentro do mais curto prazo:
a)
A data na qual as reservas se tornam inferiores ao mínimo obrigatório;
b)
As causas destes levantamentos;
c)
As medidas eventualmente tomadas para permitir a reconstituição das reservas;
d)
Se possível, a evolução provável das reservas durante o período em que permanecerem inferiores ao mínimo obrigatório.
Artigo 11.o
A Comissão apresentará regularmente ao Conselho um relatório sobre a situação das reservas na Comunidade e, se for esse o caso, sobre a necessidade de harmonização para assegurar o controlo e a supervisão eficazes das reservas.
Artigo 12.o
A Directiva 68/414/CEE é revogada, sem prejuízo das obrigações dos Estados-Membros no que respeita aos prazos de transposição para o direito interno e de aplicação das directivas indicados na parte B do anexo I.
As remissões para a directiva revogada devem entender-se como sendo feitas para a presente directiva, e ler-se de acordo com o quadro de correspondência constante do anexo II.
Artigo 13.o
A presente directiva entra em vigor no vigésimo dia seguinte ao da sua publicação no Jornal Oficial da União Europeia.
Artigo 14.o
Os Estados-Membros são os destinatários da presente directiva.
Feito em Bruxelas, em 24 de Julho de 2006.