31994L0063
L 365/24
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 94/63/ЕО НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 20 декември 1994 година
относно ограничаването на емисиите на летливи органични съединения (ЛОС), изпускани при съхранението и превоза на бензини от терминали до бензиностанции
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взеха предвид Договора за създаване на Европейската икономическа общност, и по-специално член 100a от него,
като взеха предвид предложението на Комисията (1),
като взеха предвид становището на Икономическия и социален комитет (2),
в съответствие с процедурата, посочена в член 189б от Договора (3),
като имат предвид, че последователните програми за действие в областта на опазването на околната среда на Европейските общности (4), подчертават значението на предотвратяването и намаляването на замърсяването на въздуха;
като имат предвид, че емисиите на летливи органични съединения (ЛОС) от бензин и разтворителите, в рамките на Общността, биха достигнали приблизителното количество от 10 милиона тона на година, ако не са били взети никакви мерки за тяхното ограничаване; като имат предвид, че емисиите на ЛОС допринасят за образуването на фотохимични окислители като озон, който във високи концентрации може да навреди на здравето на човека и да увреди растителността и материалите; като имат предвид, че определени емисии на ЛОС от бензин са класифицирани като токсични, канцерогенни и тератогенни;
като имат предвид, че на 2 април 1992 г. Общността подписа Протокола за ограничаването на емисиите на летливи органични съединения (ЛОС) или техните трансгранични потоци, към Конвенцията за трансгранично замърсяване на въздуха на далечни разстояния, който предвижда мерки за значително ограничаване на емисиите на ЛОС;
като имат предвид, че бе предприета една значителна стъпка в стратегията за общото ограничаване на емисиите на ЛОС в Общността с Директива 91/441/ЕИО на Съвета от 26 юни 1991 г. за изменение на Директива 70/220/ЕИО за сближаването на законодателството на държавите-членки относно мерките, които трябва да се приемат за контрол върху замърсяването на въздуха от газовете от моторни превозни средства (5), която предвижда ограничаване с приблизително 80-90 %, за 10 до 15 години, на емисиите на ЛОС от отработените газове и на изпарителните емисии на моторни превозни средства, които понастоящем представляват около 40 % от емисиите на ЛОС в атмосферата, причинени от човека;
като имат предвид, че емисиите на ЛОС от система за съхранение и разпределение на бензин, представляват 500 000 тона на година или около 5 % от общите емисии на ЛОС, причинени от човека в Общността; като имат предвид, че тези емисии допринасят в значителна степен за замърсяването на въздуха, по-специално в градските зони;
като имат предвид, че наличните технологии са в състояние да осигурят значително ограничаване на загубите, чрез изпаряване, в системата за разпределение на бензин, не на последно място посредством задържането на регенерираните пари;
като имат предвид, че на основание международна стандартизация и безопасност по време на товаренето на кораби, трябва да бъдат изготвени стандарти на нивото на Международната морска организация за системите за ограничаване и задържане на пари, които да се прилагат както за товарните инсталации, така и за самите кораби; като имат предвид, че Общността трябва следователно да положи усилия, за да гарантира включването на необходимите разпоредби в Конвенцията от Марпол по време на текущото преразглеждане в Марпол, което се очаква да приключи през 1996 г.; като имат предвид, че в случай, че Конвенцията от Марпол не бъде преразгледана в този смисъл, Общността, след обсъждане със своите основни търговски партньори, следва да предложи подходящи мерки, които да се прилагат по отношение на кораби и пристанищните инсталации за обслужване на кораби;
като имат предвид, че ще е необходимо по-нататъшно действие за ограничаване изпускането на парни емисии по време на операциите по зареждане в бензиностанциите, които към настоящия момент възлизат на приблизително 200 000 тона годишно, като по този начин се ограничават всички изпускания на пари по време на разпределението на бензина;
като имат предвид, че с оглед избягване нарушаването на конкуренцията и осигуряване функционирането на вътрешния пазар, е необходимо да се хармонизират определени мерки, свързани с разпределението на бензини, въз основа на високо ниво на защита на околната среда;
като имат предвид, че въпреки това, следва да бъдат отчетени предимствата и недостатъците, които могат да бъдат резултат от действие или бездействие; като имат предвид, че следователно е подходящо да бъде предвидена възможността за дерогации, а понякога и за изключения в определени случаи; като имат предвид, че на определени държави-членки следва да бъде предоставена възможността за по-дълги периоди, през които да се адаптират, с оглед отчитането на съществени мерки по опазване на околната среда от различно естество, които те вече може да са приели в тази област, или на специфичните разходи, наложени от мерките, предвидени в настоящата директива, дължащи се на структурата на техните мрежи;
като имат предвид, че действието на Общността трябва да отчитат условията на околната среда в различните региони на Общността; като имат предвид, че в тази връзка, държавите-членки трябва да могат да поддържат или налагат по-строги мерки, отнасящи се до загубите чрез изпаряване от неподвижни инсталации на цялата им територия или в географски области, в които е установено, че такива мерки са необходими за защитата на здравето на човека и на околната среда поради специфични условия;
като имат предвид, че разпоредбите на параграф 1 от членове 3, 4 и 6 от настоящата директива се прилага точка без да се накърнява Директива 83/189/ЕИО на Съвета от 28 март 1983 г. относно установяването на процедура за предоставянето на информация в областта на техническите стандарти и подзаконовите нормативни актове (6);
като имат предвид, че е необходимо да се въведат хармонизирани спецификации за оборудването за дънно пълнене на пътни цистерни, с цел да се гарантира възможността за свободна търговия с бензини, и за оборудването в рамките на Общността, както и да се осигури висока степен на безопасност; като имат предвид, че следва да се предвиди стандартизирането на такива спецификации и привеждането им в съответствие с техническия напредък;
като имат предвид, че следва да бъде създаден комитет, който да подпомага Комисията при адаптирането на приложенията към настоящата директива, към техническия напредък,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Обхват
Настоящата директива се прилага за всички операции, инсталации, превозни средства и плавателни съдове, използвани за съхранение, зареждане и транспортиране на бензини от един терминал до друг или от даден терминал до бензиностанция.
Член 2
Определения
По смисъла на настоящата директива:
а)
„бензин“ е всеки продукт на дестилацията на нефт с парен натиск (по метода Reid) не по-малък от 27,6 килопаскала, независимо от съдържанието на добавки в него, и предназначен за използване като гориво в моторни превозни средства, с изключение на втечнените нефтени газове;
б)
„пари“ са всички газообразни летливи органични съединения, получавани в резултат от изпарението на бензини;
в)
„инсталация за съхранение“ е всеки неподвижен резервоар, използван за съхранение на бензини в съответния терминал;
г)
„терминал“ е всяко съоръжение, включително отделните инсталации за съхранение, което се използва за съхранение на бензини или за товарене/разтоварване на бензин в пътни, железопътни или плаващи цистерни;
д)
„подвижна цистерна“ е всяка преносима автоцистерна, железопътна цистерна или танкер, плаващ по вътрешни водни пътища, използвана за превоз на бензини между терминали или между терминали и бензиностанции;
е)
„бензиностанция“ е всяко съоръжение, в което се извършва зареждане на бензини в горивните резервоари на отделните МПС, от неподвижни инсталации (резервоари) за съхранение на бензини;
ж)
„действащи инсталации за съхранение и товарене или разтоварване на бензини, бензиностанции и подвижни цистерни“ са всички такива инсталации, бензиностанции и подвижни контейнери, които са влезли в експлоатация преди датата, посочена в член 10, или за които положително решение за изграждане или експлоатация, когато това се изисква съгласно националното законодателство, е било издадено преди датата, посочена в член 10;
з)
„нови инсталации за съхранение и товарене или разтоварване на бензини, бензиностанции и подвижни цистерни“ са всички такива инсталации, бензиностанции и подвижни цистерни, които не са обхванати от буква ж);
и)
„производителност“ е най-голямото годишно количество бензин, разтоварено от определена инсталация за съхранение в рамките на съответния терминал или бензиностанция в подвижни цистерни и резервоари на МПС, през последните три календарни години;
й)
„инсталация за регенерация на пари“ е всяко съоръжение, предназначено или използвано за регенерация на пари до превръщането им в бензини, включително и буферните системи (системите за дишане) на отделните резервоари в терминалите;
к)
„плавателен съд“ означава плавателен съд от вътрешно плаване, както е определен в глава 1 на Директива 82/714/ЕИО от 4 октомври 1982 г. относно установяването на техническите изисквания за плавателните съдове от вътрешно плаване (7);
л)
„целева норма за допустими емисии“ е такава норма за допустими емисии, която се използва за цялостна оценка на съответствието на дадена инсталация или съоръжение с конкретните технически изисквания, посочени в приложенията към тази наредба; това не е норма за допустими емисии, спрямо която се оценяват експлоатационните параметри на отделните инсталации, терминали и бензиностанции;
м)
„междинно съхранение на пари“ означава временното съхранение на парите в резервоари с неподвижен покрив, в рамките на съответния терминал, с цел техния последващ превоз и регенерацията им в друг терминал; преносът на пари от една инсталация за съхранение към друга, в рамките на един терминал, не представлява междинно съхранение на пари по смисъла на настоящата директива;
н)
„инсталация за зареждане“ е всяко съоръжение, в рамките на определен терминал, което е предназначено и се използва за товарене или разтоварване на бензини в/от подвижни цистерни. Инсталациите за товарене на автоцистерни могат да бъдат оборудвани с една или повече товарни площадки;
о)
„товарна площадка“ е всяко съоръжение, в рамките на един терминал, което в даден момент може да бъде използвано за товарене или разтоварване на бензини в една единствена автоцистерна.
Член 3
Инсталации за съхранение в терминалите
1. Инсталациите за съхранение се проектират, оборудват и експлоатират в съответствие с техническите разпоредби от приложение I.
Тези разпоредби целят намаляването на общите годишни загуби на бензини, в резултат от зареждане и съхранение във всяка инсталация за съхранение в терминалите, под целевата норма за допустими емисии от 0,01 тегловни процента от производителността.
Държавите-членки могат да поддържат или да налагат по-строги мерки на цялата територия или в географски области, където е установено, че такива мерки са необходими за защитата на здравето на човека или на околната среда, поради специфични условия.
Държавите-членки могат да приемат технически мерки за намаляването на загубите на бензин, различни от онези, посочени в приложение I, ако е доказано, че такива алтернативни мерки са поне също толкова ефективни.
Държавите-членки информират другите държави-членки и Комисията за всички съществуващи мерки или за всички специални мерки, упоменати в настоящия параграф, които те възнамеряват да предприемат, както и за основанията им да ги предприемат.
2. Разпоредбите на параграф 1 се прилагат:
а)
от датата, посочена в член 10, към нови инсталации;
б)
три години след датата, посочена в член 10, към действащи инсталации в терминали, чиято производителност на зареждане е по-голяма от 50 хиляди тона годишно;
в)
шест години след датата, посочена в член 10, към действащи инсталации в терминали, чиято производителност на зареждане е по-голяма от 25 хиляди тона годишно;
г)
девет години след датата, посочена в член 10, към всички останали действащи инсталации за съхранение в терминалите.
Член 4
Товарене и разтоварване на подвижни цистерни в терминали
1. Инсталациите за товарене и разтоварване се проектират, оборудват и експлоатират в съответствие с техническите разпоредби, посочени в приложение II.
Тези разпоредби целят намаляването на общите годишни загуби на бензини, в резултат от товарене или разтоварване на подвижни цистерни в терминалите, под целевата норма за допустими емисии от 0,005 тегловни процента от производителността.
Държавите-членки могат да поддържат или да налагат по-строги мерки на цялата територия или в географски области, където е установено, че такива мерки са необходими за защитата на здравето на човека или на околната среда, поради специфични условия.
Държавите-членки могат да приемат технически мерки за намаляването на загубите на бензин, различни от онези, посочени в приложение II, ако е доказано, че такива алтернативни мерки са поне също толкова ефективни.
Държавите-членки информират другите държави-членки и Комисията за всички съществуващи мерки или за всички специални мерки, упоменати в настоящия параграф, които те възнамеряват да предприемат, както и за основанията им да ги предприемат. Комисията проверява съвместимостта на тези мерки с разпоредбите на Договора и с тези на настоящия параграф.
Всички терминали с инсталации за товарене или разтоварване на автоцистерни се оборудват с не по-малко от една товарна площадка, която отговаря на техническите спецификации за оборудването за дънно пълнене, предвидени в приложение IV. Тези спецификации се преразглеждат на редовни интервали и, ако е уместно, се ревизират в съответствие с процедурата по член 8.
2. Разпоредбите на параграф 1 се прилагат:
а)
от датата, посочена в член 10, към новите терминали за товарене или разтоварване на пътни, железопътни и/или плавателни цистерни;
б)
три години след датата, посочена в член 10, към действащи терминали за товарене и разтоварване на пътни, железопътни и/или плавателни цистерни, ако производителността е по-голяма от 150 000 тона годишно;
в)
шест години след датата, посочена в член 10, към действащи терминали за товарене и разтоварване на пътни и железопътни цистерни, ако производителността е по-голяма от 25 000 тона годишно;
г)
девет години след датата, посочена в член 10, към всички останали действащи терминали за товарене и разтоварване на пътни и железопътни цистерни.
3. Девет години след датата, посочена в член 10, изискванията относно оборудването за дънно пълнене, посочени в приложение IV, се прилагат към всички товарни площадки в действащи инсталации за товарене или разтоварване на автоцистерни в терминалите, освен ако не се ползват от дерогация по силата на параграф 4.
4. Чрез дерогация, параграфи 1 и 3 не се прилагат:
а)
към действащи терминали с производителност по-малка от 10 хиляди тона годишно и;
б)
към нови терминали с производителност по-малка от 5 хиляди тона годишно, разположени на малки и отдалечени острови.
Държавите-членки информират Комисията за съответните терминали, предмет на дерогация, чрез изготвянето на докладите, упоменати в член 9.
5. Кралство Испания може да предостави дерогация от една година по отношение на сроковете, посочени в параграф 2, буква б).
Член 5
Подвижни цистерни
1. При конструирането и експлоатацията на всички подвижни цистерни се спазват следните изисквания:
а)
подвижни цистерни се конструират и експлоатират по начин, който да осигурява задържането на остатъчните пари след разтоварване на бензините;
б)
подвижните контейнери, които доставят бензини в бензиностанциите и терминалите, се конструират и експлоатират по начин, който да осигурява приемането и задържането на парите, подавани обратно към подвижни цистерни от инсталациите за съхранение в терминалите. За железопътните цистерни това изискване е задължително само в случаите на разтоварване на бензини в терминали или бензиностанции с междинно съхранение на пари;
в)
конструктивното оборудване на подвижните цистерни за задържането на посочените в букви а) и б) пари до тяхното следващо товарене, с изключение на случаите на изпускане на пари през предпазните клапани за налягане.
В случаите когато непосредствено след разтоварване на бензини, подвижните цистерни се използват за превоз на други товари (различни от бензин) и ако не е възможно да бъде осъществена регенерация или междинно съхранение на парите, се допуска тяхното вентилиране в географски области, в които вероятността съответните емисии да доведат до определени отрицателни въздействия върху околната среда и здравето на населението, е незначителна.
г)
компетентните власти на държавите-членки трябва да осигурят редовното изпитване на налягането на пътните цистерни, за да проверят тяхната херметичност, както и периодичната проверка на техните предпазни клапи за регулиране на налягането по отношение на тяхното правилно функциониране.
2. Разпоредбите на параграф 1 се прилагат:
а)
от датата, посочена в член 10, към новите пътни, железопътни и плавателни цистерни;
б)
три години след датата, посочена в член 10, към регистрирани железопътни и плавателни цистерни, в случаите на товарене на последните в терминали, чиито инсталации за товарене или разтоварване отговарят на изискванията на член 4, параграф 1;
в)
към регистрирани пътни цистерни, които се преоборудват с оглед осигуряване на възможността за тяхното дънно пълнене, в съответствие с техническите изисквания, дадени в приложение IV.
3. Чрез дерогация, разпоредбите на параграф 1, букви а), б) и в) не се прилагат за загубите на пари в резултат от измервателни операции, включващи използването на потапящи се размерни линии, по отношение на:
а)
регистрирани подвижни цистерни;
б)
нови подвижни цистерни, влезли в експлоатация по време на четирите години след датата, посочена в член 10.
Член 6
Зареждане на инсталациите за съхранение в бензиностанциите
1. Съоръженията за зареждане на инсталациите за съхранение на бензини в бензиностанциите се проектират, оборудват и експлоатират в съответствие с техническите разпоредби, посочени в приложение III.
Тези разпоредби целят намаляването на общите годишни загуби на бензини, в резултат от товаренето в инсталации за съхранение в бензиностанциите, под целевата норма за допустими емисии от 0,01 тегловни процента от производителността.
Държавите-членки могат да поддържат или да налагат по-строги мерки на цялата територия или в географски области, където е установено, че такива мерки са необходими за защитата на здравето на човека или на околната среда, поради специфични условия.
Държавите-членки могат да приемат технически мерки за намаляването на загубите на бензин, различни от онези, посочени в приложение III, ако е доказано, че такива алтернативни мерки са поне също толкова ефективни.
Държавите-членки информират другите държави-членки и Комисията за всички съществуващи мерки или за всички специални мерки, посочени в настоящия параграф, които те възнамеряват да предприемат, както и за основанията им да ги предприемат
2. Разпоредбите на параграф 1 се прилагат:
а)
от датата, посочена в член 10, към новите бензиностанции;
б)
три години след датата, посочена в член 10, към:
-
действащите бензиностанции с производителност по-голяма от 1 000 кубични метра годишно,
-
действащите бензиностанции, независимо от тяхната производителност, които са разположени в постоянно обитаеми жилищни квартали и работни площадки;
в)
шест години след датата, посочена в член 10, към действащите бензиностанции с производителност по-голяма от 500 кубични метра годишно;
г)
девет години след датата, посочена в член 10, към всички останали действащи бензиностанции.
3. Чрез дерогация, параграфи 1 и 2 се прилагат към бензиностанции с производителност по-малка от 100 кубични метра годишно.
4. За бензиностанции с годишна производителност по-малка от 500 кубични метра годишно, държавите-членки могат да предоставят дерогация от изискванията по параграф 1, когато бензиностанцията е разположена в географска област или на място, в което вероятността, съответните емисии да доведат до определени отрицателни въздействия върху околната среда и здравето на населението, е незначителна.
Държавите-членки информират Комисията относно областите, в които те възнамеряват да предоставят такава дерогация в рамките на изготвянето на докладите, посочени в член 9, а впоследствие за всички промени в тези области.
5. Кралство Нидерландия може да предостави дерогация от графика, посочен в параграф 2, при следните условия:
-
мерките, изисквани съгласно настоящия член са приложени като част от по-обхватна, действаща национална програма за бензиностанциите, която е насочена едновременно към различни проблеми в сферата на околната среда, като замърсяването на водите, замърсяването на въздуха, замърсяването на почвите и замърсяването от отпадъци, и чието прилагане е плътно планирано,
-
сроковете могат да бъдат променяни с максимум две години, като всички програми следва да бъдат завършени в посочения в параграф 2, буква г) срок,
-
Комисията бива нотифицирана относно решението за дерогиране от определените в параграф 2 срокове, включително цялата информация относно приложното поле и крайния срок на дерогацията.
6. Кралство Испания и Португалската република могат да предоставят дерогация от една година по отношение на срока, определен в параграф 2, буква б).
Член 7
Изменение на приложенията
С изключение на нормите за допустими емисии, упоменати в приложение II, точка 2, измененията, необходими за адаптиране на приложенията към настоящата директива към техническия напредък, се приемат в съответствие с процедурата, уточнена в член 8.
Член 8
Комитетът
1. Комисията се подпомага от комитет, съставен от представители на държавите-членки и председателствуван от представителя на Комисията.
2. Представителят на Комисията представя на Комитета проект за мерките, които трябва да бъдат предприети. Комитетът дава своето становище относно проекта в рамките на срок, който председателят може да определи в зависимост от спешността на въпросите. Становището се дава с мнозинството, определено в член 148, параграф 2 от Договора в случаите на решения, които Съветът е приканен да приеме по предложение на Комисията. Гласовете на представителите на държавите-членки в рамките на Комитета се претеглят по начина, определен в този член. Председателят не гласува.
3. Комисията приема предвидените мерки, ако те са в съответствие със становището на Комитета.
Ако предвидените мерки не са в съответствие със становището на Комитета, или ако не е дадено становище, Комисията незабавно представя на Съвета предложение относно мерките, които трябва да бъдат предприети. Съветът се произнася с квалифицирано мнозинство.
4. Ако при изтичането на три месеца от датата на сезирането му, Съветът не се е произнесъл, предложените мерки се приемат от Комисията.
Член 9
Мониторинг и изготвяне на доклади
Докладите относно прилагането на настоящата директива се изготвят в съответствие с процедурата, посочена в член 5 от Директива 91/692/ЕО от 23 декември 1991 г. за стандартизирането и рационализирането на докладите относно прилагането на определени директиви, свързани с околната среда (8). Комисията е приканена да допълни своя първи доклад, когато е уместно, с предложения за изменението на настоящата директива, включително по-специално разширяването на приложното ѝ поле с оглед включването на системите за ограничаване и регенерация на парите в инсталации за товарене и разтоварване и на корабите.
Член 10
Транспониране в националното законодателство
1. Държавите-членки въвеждат в сила необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да се съобразят с настоящата директива, най-късно до 31 декември 1995 г. Те незабавно информират Комисията за това.
Когато държавите-членки приемат тези мерки, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текстовете на разпоредбите от националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 11
Заключителна разпоредба
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 20 декември 1994 година.
DIRECTIVA 94/63/CEE DO PARLAMENTO EUROPEU E DO CONSELHO de 20 de Dezembro de 1994 relativa ao controlo das emissões de compostos orgânicos voláteis (COV) resultantes do armazenamento de gasolinas e da sua distribuição dos terminais para as estações de serviço
O PARLAMENTO EUROPEU E A UNIÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia, nomeadamente, o seu artigo 100º A,
Tendo em conta a proposta da Comissão (1),
Tendo em conta o parecer do Comité Económico e Social (2),
Actuando nos termos do procedimento previsto na alínea b) do artigo 189º C do Tratado (3),
Considerando que a importância da prevenção e redução da poluição atmosférica tem sido salientada por sucessivos programas de acção das Comunidades Europeias no domínio da protecção do ambiente (4);
Considerando que as emissões de compostos orgânicos voláteis (COV) provenientes do petróleo e dos solventes na Comunidade serão da ordem de 10 milhões de toneladas por ano se não forem tomadas medidas de controlo; que as emissões de COV contribuem para a formação de oxidantes fotoquímicos, tais como o ozónio, que, em concentrações elevadas podem prejudicar a saúde humana e danificar a vegetação e os materiais inorgânicos; que algumas das emissões de COV provenientes do petróleo são classificadas como tóxicas, carcinogénicas ou teratogénicas;
Considerando que a Comunidade assinou, em 2 de Abril de 1992, o Protocolo à Convenção de 1979 sobre a Poluição Atmosférica Transfronteiras a Longa Distância, referente ao controlo das emissões de compostos orgânicos voláteis (COV) ou dos seus fluxos transfronteiras, que prevê uma redução considerável das emissões de COV;
Considerando que, com a Directiva 91/441/CEE do Conselho, de 26 de Junho de 1991, que altera a Directiva 70/220/CEE, relativa à aproximação das legislações dos Estados-membros respeitantes às medidas a tomar contra a poluição do ar pelas emissões provenientes dos veículos a motor (5), que tem por objectivo reduzir de 80 % a 90 %, em 10 a 15 anos, as emissões de COV pelos tubos de escape e por evaporação associadas aos veículos a motor, que representam cerca de 40 % das emissões actuais de COV produzidas pelo homem para a atmosfera, foi dado um passo significativo numa estratégia de redução global das emissões de COV na Comunidade; que, ao ser adoptada essa directiva, foi solicitada à Comissão a apresentação de uma proposta de directiva relativa às medidas a tomar para reduzir as perdas por evaporação em todas as fases da cadeia de armazenamento e distribuição dos combustíveis para veículos a motor;
Considerando que as emissões de COV provenientes dos sistemas de armazenamento e distribuição das gasolinas representam cerca de 500 000 toneladas por ano, ou seja, cerca de 5 % das emissões totais de COV produzidas pelo homem na Comunidade; que essas emissões contribuem significativamente para a poluição atmosférica, sobretudo nas áreas urbanas;
Considerando que as tecnologias disponíveis possibilitam uma redução considerável das perdas por evaporação no sistema de distribuição das gasolinas, particularmente através da recuperação dos vapores de COV que são deslocados;
Considerando que, atendendo aos padrões internacionais e à necessidade de segurança durante as operações de carga dos navios, devem ser instituídas normas, ao nível da Organização Marítima Internacional, em matéria de controlo do vapor e dos sistemas de recuperação, aplicáveis tanto aos equipamentos de carga como aos navios; que a Comunidade deve providenciar no sentido de serem introduzidas as disposições necessárias na Convenção Marpol durante a revisão em curso, que deve estar terminada em 1996 e que, na eventualidade de a Convenção Marpol não ser revista naquele sentido, a Comunidade, após discussão com os seus principais parceiros comerciais, deve propor medidas adequadas a aplicar aos navios e aos equipamentos portuários de manutenção dos navios;
Considerando que são necessárias novas acções para reduzir as emissões de vapores durante as operações de reabastecimento nas estações de serviço, que representam actualmente cerca de 200 000 toneladas por ano, tendo em vista o controlo de todas as emissões de vapores durante a distribuição das gasolinas;
Considerando que, para evitar a distorção da concorrência e garantir o funcionamento do mercado interno, é necessário harmonizar uma série de medidas respeitantes à distribuição de gasolinas com base num nível elevado de protecção do ambiente;
Considerando que, no entanto, é necessário ter em conta as vantagens e os encargos que podem decorrer da acção ou da inacção neste domínio; que, por conseguinte, se torna necessário prever possibilidades de derrogação e, por vezes, de exclusão em certos casos; que é igualmente necessário prever para certos Estados-membros a possibilidade de prazos de adaptação mais longos, a fim de ter em conta medidas importantes de carácter ambiental, de diferente inspiração, que esses Estados-membros já tenham tido oportunidade de tomar neste domínio ou os encargos específicos induzidos pelas medidas da directiva, devido à estrutura da respectiva rede de distribuição;
Considerando que a acção da Comunidade deve ter em conta as condições do ambiente nas suas várias regiões; que, para o efeito, os Estados-membros devem poder manter ou impor medidas mais rigorosas no que se refere às perdas por evaporação provenientes das instalações fixas, na totalidade do seu território ou em zonas geográficas em que essas medidas sejam comprovadamente necessárias para a protecção da saúde humana ou do ambiente, devido a condições específicas;
Considerando que as disposições do nº 1 do artigo 3º, do nº 1 do artigo 4º e do nº 1 do artigo 6º da presente directiva se aplicam sem prejuízo da Directiva 83/189/CEE, de 28 de Março de 1983, relativa a um procedimento de informação no domínio das normas e regulamentações técnicas (1);
Considerando que é necessário introduzir especificações normalizadas para o equipamento de carga pelo fundo dos camiões-cisterna, de modo a tornar possível a livre comercialização das gasolinas e desse equipamento na Comunidade e assegurar um nível de segurança elevado; que convém prever a possibilidade de adaptar essas especificações aos progressos técnicos;
Considerando que deve ser criado um comité para assistir a Comissão na adaptação dos anexos da presente directiva ao progresso técnico,
ADOPTOU A PRESENTE DIRECTIVA:
Artigo 1º
âmbito de aplicação A presente directiva aplica-se às operações, instalações, veículos e embarcações utilizados para o armazenamento, carga e transporte de gasolinas de um terminal para outro ou de um terminal para uma estação de serviço.
Artigo 2º
Definições Para efeitos da presente directiva, entende-se por:
a) «Gasolina», qualquer derivado do petróleo, com ou sem aditivos, cuja pressão de vapor de Reid seja, no mínimo, 27,6 kPa, destinado a ser utilizado como combustível em veículos a motor, com excepção do gás de petróleo liquefeito (GPL);
b) «Vapores», qualquer composto gasoso que se evapore das gasolinas;
c) «Instalação de armazenamento», qualquer depósito fixo de um terminal utilizado para armazenar gasolinas;
d) «Terminal», qualquer meio que seja utilizado no armazenamento e carga de gasolinas em camiões-cisterna, vagões-cisterna e embarcações, incluindo as instalações de armazenamento existentes no local onde esses meios estão instalados;
e) «Reservatório móvel», qualquer cisterna, transportada por via rodoviária, por caminho-de-ferro ou por via fluvial, utilizada para a transferência de gasolina de um terminal para outro ou de um terminal para uma estação de serviço;
f) «Estação de serviço», qualquer instalação onde os reservatórios de combustível dos veículos a motor sejam abastecidos de gasolina proveniente de depósitos de armazenamento fixos;
g) «Instalações de armazenamento ou de carga, estações de serviço e reservatórios móveis de gasolinas existentes», as instalações, estações de serviço e reservatórios móveis que já se encontravam em funcionamento antes da data referida no artigo 11º ou a que, antes de tal data, tenha sido concedida uma licença de construção ou de funcionamento, nos casos em que tal seja exigido pela legislação nacional;
h) «Novos», referindo-se a instalações de armazenamento ou de carga, estações de serviço e reservatórios móveis de gasolinas, as instalações, estações de serviço e reservatórios móveis não abrangidos pela alínea g);
i) «Caudal», a maior das quantidades totais de gasolinas carregadas num ano numa instalação de armazenamento de um terminal ou numa estação de serviço, em reservatórios móveis, num dos três anos precedentes;
j) «Unidade de recuperação de vapor», o equipamento para a recuperação de gasolinas a partir dos seus vapores, incluindo os eventuais sistemas de reservatórios-tampão num terminal;
k) «Embarcação», as embarcações de navegação interior, tal como definidas no capítulo I da Directiva 82/714/CEE do Conselho, de 4 de Outubro de 1982, que estabelece as prescrições técnicas das embarcações de navegação interior (1);
l) «Valor-alvo de referência», a orientação dada para avaliar a adequação genérica às soluções técnicas constantes dos anexos que não constitui um valor-limite em função do qual seja avaliado o rendimento de cada uma das instalações, terminais e estações de serviço;
m) «Armazenamento intermediário de vapores», o armazenamento intermediário de vapores num depósito de tecto fixo num terminal para posterior transferência e recuperação noutro terminal. A transferência de vapores entre instalações de armazenamento num terminal não será considerada armazenamento intermediário de vapores na acepção da presente directiva;
n) «Instalação de carga», qualquer instalação de um terminal em que é possível carregar gasolina em reservatórios móveis. As instalações de carga para camiões-cisterna podem comportar um ou mais «pórticos»;
o) «Pórtico», qualquer estrutura de um terminal em que possa ser carregada gasolina num camião cisterna num dado momento.
Artigo 3º
Instalações de armazenamento em terminais 1. As instalações de armazenamento serão concebidas e utilizadas de acordo com os requisitos técnicos do anexo I.
Estas disposições têm por objectivo reduzir as perdas anuais de gasolinas na carga de uma instalação de armazenamento de um terminal e durante o seu armazenamento a um valor-objectivo de referência de 0,01 massa a massa(m/m) % do respectivo caudal.
Os Estados-membros poderão adoptar medidas técnicas mais restritivas a nível nacional ou em certas áreas do seu território onde, por razões especiais, seja reconhecida a sua necessidade para a protecção da saúde humana ou do ambiente.
Os Estados-membros podem adoptar medidas técnicas para a redução das perdas de gasolina distintas das indicadas no anexo I, desde que essas medidas alternativas sejam comprovadamente pelo menos tão eficazes.
Os Estados-membros informarão os demais Estados-membros e a Comissão sobre as medidas existentes ou sobre cada uma das medidas especiais que tencionem adoptar e as razões de tal adopção.
2. O disposto no nº 1 é aplicável:
a) A partir da data indicada no artigo 10º, no caso das instalações novas;
b) Três anos após a data indicada no artigo 10º, no caso das instalações existentes, se o caudal de carga de um terminal exceder 50 000 toneladas/ano;
c) Seis anos após a data indicada no artigo 10º, no caso das instalações existentes, se o caudal de carga de um terminal exceder 25 000 toneladas/ano;
d) Nove anos após a data indicada no artigo 10º, no caso de qualquer outra instalação de armazenamento existente em terminais.
Artigo 4º
Carga e descarga de reservatórios móveis nos terminais 1. Os meios de carga e descarga serão concebidos e utilizados de acordo com os requisitos técnicos do anexo II.
Estas disposições têm como objectivo reduzir as perdas anuais de gasolina nas cargas e descargas de reservatórios móveis nos terminais a um valor-objectivo de referência de 0,005 m/m % do respectivo caudal.
Os Estados-membros podem manter ou impor medidas técnicas mais restritivas a nível nacional ou em certas áreas do seu território onde, por razões especiais, seja reconhecida a respectiva necessidade para a protecção da saúde humana ou do ambiente.
Os Estados-membros podem adoptar medidas técnicas para a redução das perdas de gasolina distintas das indicadas no anexo II, desde que essas medidas alternativas sejam comprovadamente pelo menos tão eficazes.
Os Estados-membros informarão os demais Estados-membros e a Comissão sobre as medidas existentes ou sobre cada uma das medidas que tencionem adoptar e as razões dessa adopção. A Comissão verificará a compatibilidade destas medidas com as disposições do Tratado e as do presente número.
Todos os terminais que disponham de instalações de carga para camiões-cisterna deverão estar equipados com pelo menos um pórtico que satisfaça as especificações relativas ao equipamento de carga pelo fundo constantes do anexo IV. Essas especificações serão revistas periodicamente e alteradas, se adequado, em conformidade com o procedimento previsto no artigo 8º.
2. O disposto no nº 1 é aplicável:
a) A partir da data indicada no artigo 10º, no caso dos novos terminais de carga de camiões-cisterna, vagões-cisterna e/ou embarcações;
b) Três anos após a data indicada no artigo 10º, no caso dos terminais de carga de camiões-cisterna, vagões-cisterna e/ou embarcações existentes, se o caudal exceder 150 000 toneladas/ano;
c) Seis anos após a data indicada no artigo 10º, no caso dos terminais de carga de camiões-cisterna e vagões-cisterna existentes, se o caudal exceder 25 000 toneladas/ano;
d) Nove anos após a data indicada no artigo 10º, no caso de qualquer outra instalação existente em terminais de carga de camiões-cisterna e de vagões-cisterna.
3. Nove anos após a data indicada no artigo 10º, as especificações relativas ao equipamento de carga pelo fundo constantes do anexo IV serão aplicáveis a todos os pórticos de carga de camiões-cisterna de todos os terminais, com excepção dos que beneficiem de uma derrogação nos termos do nº 4.
4. Por derrogação, os nºs 1 e 3 não se aplicam:
a) Aos terminais existentes de caudal inferior a 10 000 toneladas/ano e,
b) Aos terminais novos de caudal inferior a 5 000 toneladas/ano se estiverem situados em pequenas ilhas de remota localização.
Os Estados-membros informarão a Comissão dos terminais abrangidos por esta derrogação através do relatório previsto no artigo 9º 5. O Reino de Espanha pode conceder uma derrogação de um ano, tempo-limite previsto na alínea b) do nº 2.
Artigo 5º
Reservatórios móveis 1. Os reservatórios móveis serão concebidos e utilizados de acordo com os seguintes requisitos:
a) Os reservatórios móveis serão concebidos e utilizados de modo a que os vapores residuais fiquem retidos no reservatório depois da descarga das gasolinas;
b) Os reservatórios móveis que abastecem de gasolinas, estações de serviço ou terminais, serão concebidos e utilizados de modo a poderem receber e reter os vapores de retorno provenientes das instalações de armazenamento dessas estações de serviço ou terminais. Relativamente aos vagões-cisterna, o presente requisito apenas será aplicável se abastecerem de gasolina estações de serviço ou terminais em que seja efectuada armazenagem intermédia de vapores;
c) Salvo escape através das válvulas de redução de pressão, os vapores mencionados nas alíneas a) e b) devem ficar retidos no reservatório móvel até que se processe nova carga num terminal.
Se o reservatório móvel, depois de descarregadas as gasolinas, for utilizado para produtos distintos das mesmas, na medida em que não seja possível a recuperação dos vapores ou o seu armazenamento intermédio, é admitida a evacuação destes para a atmosfera numa área geográfica onde seja improvável que as emissões possam contribuir de modo significativo para problemas ambientais ou sanitários;
d) As autoridades competentes dos Estados-membros garantirão que os camiões-cisterna serão regularmente verificados relativamente à estanquidade dos vapores, e que o bom funcionamento das válvulas de pressão/vácuo de todos os reservatórios móveis é regularmente verificado.
2. O disposto no nº 1 é aplicável:
a) A partir da data indicada no artigo 10º, no caso dos camiões-cisterna, vagões-cisterna e embarcações novos;
b) Três anos após a data indicada no artigo 10º, no caso dos vagões-cisterna e outras embarcações existentes que forem carregados num terminal a que se aplique o requisito do nº 1 do artigo 4º;
c) No caso dos camiões-cisterna existentes quando a parte traseira estiver adaptada para carga pelo fundo, de acordo com as especificações previstas no anexo IV.
3. Por derrogação, o disposto no nº 1, alíneas a), b) e c), não é aplicável a perdas de vapores resultantes de operações de medição através de varetas de nível em relação a:
a) Contentores móveis existentes; e b) Novos contentores móveis que entrem em funcionamento nos quatro anos seguintes à data referida no artigo 10º.
Artigo 6º
Carga das instalações de armazenamento das estações de serviço 1. Os meios de carga e armazenamento serão concebidos e utilizados de acordo com os requisitos técnicos constantes do anexo III.
O objectivo destas disposições é reduzir as perdas anuais de gasolinas na carga das instalações de armazenamento das estações de serviço a um valor-objectivo de referência de 0,01 m/m % do respectivo caudal.
Os Estados-membros podem manter ou impor medidas mais restritivas a nível nacional ou em certas áreas do seu território onde, por razões especiais, seja reconhecida a respectiva necessidade para a protecção da saúde humana ou do ambiente.
Os Estados-membros podem adoptar soluções técnicas para a redução das perdas de gasolinas distintas das indicadas no anexo III, desde que essas soluções alternativas sejam comprovadamente pelo menos tão eficazes.
Os Estados-membros informarão os demais Estados-membros e a Comissão sobre as medidas existentes ou sobre cada uma das medidas especiais que tencionem adoptar e as razões de tal adopção.
2. O disposto no nº 1 é aplicável:
a) A partir da data indicada no artigo 10º, no caso das estações de serviço novas;
b) Três anos após a data indicada no artigo 10º, no caso das:
- estações de serviço existentes cujo caudal exceda 1 000 m3/ano,
- estações de serviço existentes que estejam localizadas em zonas de habitação ou de trabalho permanentes, qualquer que seja o seu caudal;
c) Seis anos após a data indicada no artigo 10º, no caso das estações de serviço existentes cujo caudal exceda 500 m3/ano.
d) Nove anos após a data indicada no artigo 10º, no caso de qualquer outra estação de serviço existente.
3. A título de derrogação, os nºs 1 e 2 não se aplicam às estações de serviço cujo caudal anual seja inferior a 100 m3/ano.
4. Quanto às estações de serviço com um caudal inferior a 500m3/ano, os Estados-membros podem conceder uma derrogação aos requisitos constantes do nº 1 se a estação de serviço estiver situada numa área geográfica ou num local em que seja improvável que as emissões de vapor possam contribuir de modo significativo para criar problemas ambientais ou de saúde.
Os Estados-membros fornecerão à Comissão informações pormenorizadas sobre as áreas relativamente às quais têm a intenção de conceder tais derrogações no âmbito do procedimento de informação referido no artigo 9º; posteriormente, informarão a Comissão sobre qualquer alteração surgida nessas regiões.
5. O Reino dos Países Baixos pode conceder uma derrogação ao tempo-limite previsto no nº 2, nas seguintes condições:
- as medidas exigidas nos termos do presente artigo encontram-se inseridas num programa nacional existente e mais amplo para as estações de serviço destinado a fazer simultaneamente frente a problemas ambientais de diversa índole, como a poluição da água, do ar e do solo e a provocada pelos resíduos e a sua aplicação encontra-se rigorosamente programada,
- o calendário só poder ser alterado por um período de dois anos no máximo, devendo todo o programa estar concluído no tempo-limite fixado no nº 2, alínea d),
- a decisão de não observar o calendário a que se refere o nº 2, bem como informações pormenorizadas sobre o alcance e a duração da derrogação, serem comunicados à Comissão.
6. O Reino de Espanha e a República Portuguesa podem conceder uma derrogação de um ano ao tempo-limite previsto na alínea b) do nº 2.
Artigo 7º
Alteração dos anexos Excepto no que diz respeito aos valores-limite previstos no ponto 2 do anexo II, as alterações necessárias para adaptar os anexos da presente directiva ao progresso técnico serão adoptadas de acordo com o procedimento previsto no artigo 8º
Artigo 8º
Comité 1. A Comissão será assistida por um comité composto por representantes dos Estados-membros e presidido pelo representante da Comissão.
2. O representante da Comissão submeterá à apreciação do comité um projecto das medidas a tomar. O comité emitirá o seu parecer sobre esse projecto num prazo que o presidente pode fixar em função da urgência da questão em causa. O parecer será emitido por maioria, nos termos previstos no nº 2 do artigo 148º do Tratado para a adopção das decisões que o Conselho é chamado a tomar sob proposta da Comissão. Nas votações no comité, os votos dos representantes dos Estados-membros estão sujeitos à ponderação definida no artigo atrás referido. O presidente não participa na votação.
3. A Comissão adoptará as medidas consideradas quando estiverem em conformidade com o parecer do comité.
Se as medidas consideradas não estiverem em conformidade com o parecer do comité, ou na falta de parecer, a Comissão submeterá imediatamente ao Conselho uma proposta relativa às medidas a tomar. O Conselho deliberará por maioria qualificada.
4. Se, no termo de um prazo de três meses a contar da data em que a proposta da Comissão lhe foi submetida para apreciação, o Conselho não tiver adoptado medidas, a Comissão adoptará as medidas propostas.
Artigo 9º
Controlo periódico e elaboração dos relatórios Os relatórios sobre a aplicação da presente directiva serão elaborados nos termos do procedimento constante do artigo 5º da Directiva 91/692/CEE do Conselho, de 23 de Dezembro de 1991, relativa à normalização e à racionalização dos relatórios sobre a aplicação de determinadas directivas respeitantes ao ambiente (1). A Comissão será convidada a acompanhar o seu primeiro relatório, quando for adequado, de propostas de alteração da directiva incluindo, em especial, a extensão do seu âmbito de aplicação, de forma a abranger o controlo de vapor e os sistemas de recuperação nos equipamentos de carga e nos navios.
Artigo 10º
Transposição para o direito nacional 1. Os Estados-membros porão em vigor as disposições legislativas, regulamentares e administrativas necessárias para darem cumprimento à presente directiva o mais tardar em 31 de Dezembro de 1995. Desse facto informarão subsequentemente a Comissão.
Quando os Estados-membros adoptarem essas disposições, estas devem incluir uma referência à presente directiva ou ser acompanhadas dessa referência na publicação oficial. As modalidades dessa referência serão adoptadas pelos Estados-membros.
2. Os Estados-membros comunicarão à Comissão os textos das disposições de direito nacional que adoptarem no domínio regido pela presente directiva.
Artigo 11º
Disposição final Os Estados-membros são destinatários da presente directiva.
Feito em Bruxelas, em 20 de Dezembro de 1994.