31987D0433
L 238/26
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 22 юли 1987 година
относно надзорните и защитни мерки, чието вземане може да бъде разрешено на държавите-членки съгласно член 115 от Договора за ЕИО
(87/433/ЕИО)
КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската икономическа общност, и по-специално член 115 от него;
като има предвид, че член 30 и следващите от Договора относно елиминирането на количествените ограничения и всички мерки с равностоен ефект се прилагат без разграничение на продуктите с произход в Общността и тези, които са пуснати в свободно обращение в някоя държава-членка, независимо от техния произход;
като има предвид, че съгласно тези разпоредби изискването, дори и да е чисто формално, при търговията в рамките на Общността, за лицензия за внос или сходна процедура е забранено;
като има предвид, че в допълнение, член 9, параграф 2 от Договора забранява всяка административна процедура, предназначена за установяване на различни правила за движението на стоки в зависимост от това дали те са с произход от Общността или с произход от трети страни и дали са били пуснати в свободно обращение в една от държавите-членки;
като има предвид, въпреки това, че пълното прилагане на тези принципи предполага ефективното установяване на обща търговска политика;
като има предвид, че установяването на обща търговска политика все още не е завършено; като има предвид, че мерките, прилагани от държавите-членки по отношение на някои продукти от трети страни все още не са заменени с еднакви общи правила;
като има предвид, че фактът, че общата търговска политика все още не е напълно установена, означава че ще продължава да има несъответствия между търговските политики на държавите-членки, които има вероятност да причинят нарушения в търговията, които член 115 от Договора е предназначен да предотврати;
като има предвид, че за тази цел Комисията е оправомощена да разрешава на държавите-членки да предприемат надзорни мерки вътре в Общността или защитни мерки, независимо от принципа на свободно движение в рамките на Общността на стоки с произход от трети страни и пускането им в свободно обращение в една от държавите-членки; като има предвид, все пак, че член 115 предвижда, че тези мерки може да са разрешени само когато са необходими, и че Комисията дава приоритет на онези мерки, които причиняват най-малко смущение на функционирането на общия пазар; като има предвид, че резултатът е, че на настоящия етап от установяването на общия пазар мерките съгласно член 115 от Договора следва да бъдат разрешени само когато нарушенията в търговията водят до икономически трудности или излагат на опасност ефективността на мерките на търговската политика, взети от държавите-членки съгласно международните задължения на Общността;
като има предвид, че Единният европейски акт предвижда установяването, от 1 януари 1993 г., на зона без вътрешни граници, в която стоки, услуги и капитал ще може да се придвижват свободно; като има предвид, че това означава от една страна, че различията, които все още съществуват между търговските политики, прилагани от държавите-членки да бъдат постепенно премахнати или намалени, а от друга, че Комисията трябва да вземе предвид тези цели при оценяване на необходимостта от разрешаване на мерките съгласно член 115 от Договора;
като има предвид, че със своето Решение 80/47/ЕИО от 20 декември 1979 г. относно надзорните и защитните мерки, чието вземане може да бъде разрешено на държавите-членки по отношение на вноса на някои продукти с произход от трети страни и пуснати в свободно обращение в друга държава-членка (1), Комисията установи някои критерии и процедури, които трябва да се следват при прилагане на член 115 от Договора;
като има предвид, че с оглед миналия опит и програмата за действие, която Общността сама си е определила за установяването на единния пазар, Решение 80/47/ЕИО следва да бъде изменено, и по-специално неговия обхват следва да бъде разширен за всички онези случаи, когато съществуват различия между мерките на търговска политика, предприети от държавите-членки в съответствие с Договора, включително за случаите, когато различия между тарифните мерки са все още разрешени, както и да се уточнят някои от критериите и процедурите; като има предвид, че за да се отчетат тези изменения горепосоченото решение следва да се преработи като единен акт;
като има предвид, че в случаите, когато дадена надзорна мярка е разрешена, документите за внос трябва да се издават автоматично, безплатно, в рамките на определен период от време и за всяко поискано количество; като има предвид, че ако надзорните мерки са поискани въз основа на това, че вносът може да доведе в дадена държава-членка до икономически трудности, реалността от такава опасност следва да бъде оценена в светлината на отклоненията в търговията, наблюдавани в миналото и нивото на възможностите за внос, предоставени от Общността на въпросната трета страна;
като има предвид, че ако дадена държава-членка поиска разрешение да приложи защитни мерки, срокът за издаването на документите за внос трябва да бъде удължен, ако обемът, обхванат от висящите заявления за документи, достигне определено ниво;
като има предвид, че информацията и основанията, представени от държавите-членки в подкрепа на исканията за разрешение да въведат въпросните мерки, трябва да бъдат такива, че да дават възможност на Комисията да оцени напълно необходимостта от такова разрешение;
като има предвид, че следва да бъде предвидено, че ако е необходимо, Комисията може да проведе проучване, за да провери валидността на информацията, с която разполага;
като има предвид, че мерките, приети съгласно член 115 от Договора поради факта, че не само съставляват изключение от разпоредбите на членове 9 и 30 от Договора, но също така препятстват установяването на обща търговска политика съгласно член 113 от Договора, трябва да бъдат стриктно тълкувани и прилагани; като има предвид, че за да се отчете това, както и целите, заложени от Единния европейски акт, такива мерки следва да се прилагат само за ограничен период от време и когато сериозността на положението го изисква;
като има предвид, че за да гарантира, че търговията вътре в Общността не е възпрепятствана, следва да се предвиди държавите-членки по принцип да трябва да искат от вносителя, като част от изпълнението на формалностите, свързани с вноса на даден продукт от друга държава-членка, само определена информация и данни; като има предвид, че по отношение на проверките относно произхода държавите-членки по принцип трябва да изискват само опростена декларация за произхода на продукта, като логично се очаква, че вносителят го знае,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Приложно поле
Настоящото решение се прилага за вноса в държава-членка на продукти с произход от трета страна и пуснати за свободно обращение в Общността, които не са предмет на единни условия за внос в държавите-членки.
Член 2
Надзор вътре в Общността
1. Когато има опасност внос в държава-членка на продукт, упоменат в член 1, да породи икономически затруднения, вносът на този продукт, след разрешение, дадено от Комисията за определен период, може да бъде подложен на условие за издаване на документ за внос.
2. Като общо правило Комисията няма да даде разрешението, упоменато в параграф 1, освен когато:
а)
е имало значителен внос на въпросния продукт от други държави-членки по време на календарната година, предхождаща годината, в която е подадено заявлението;
б)
възможностите за внос за въпросния продукт, открити от Общността vis-a-vis третата страна на произход, надвишават 1 % от общите възможности за внос, открити от Общността vis-a-vis всички трети страни, подложени на сходни правила.
3. Без да се накърнява член 3, документите за внос се издават от съответната държава-членка, за всяко искано количество и безплатно, в рамките на максимален период от пет работни дни от датата на внасяне на заявлението от вносителя, независимо от това, къде в Общността е мястото му на стопанска дейност.
4. С цел получаване на разрешението, упоменато в параграф 1, държавата-членка предоставя в искането си следните конкретни данни на Комисията:
а)
описание на продукта и подробности за търговското му означение, номера на позицията му в Общата митническа тарифа, кода NIMEXE и страната на произход;
б)
правилата, приложими за прекия внос vis-a-vis страната на произход и други трети страни, включително, когато е уместно, тарифния режим, обема и/или количеството на възможностите за внос, както и икономическите съображения, на които се основават правилата;
в)
обема или количеството на вноса на въпросния продукт:
-
произхождащ от съответната трета страна, разбит между прекия внос и продуктите в свободно обращение,
-
произхождащ от всички трети страни,
-
произхождащ от Общността.
г)
икономическите трудности, за които се твърди, че биха предизвикали опасност, показани чрез фактори като консумация на продукта и съответни пазарни дялове, държани от националното производство, съответната трета страна и всички трети страни.
Информацията, изисквана по букви в) и г), обхваща двете предходни години и текущата година. Когато тази информация не може да се предостави с исканата точност или не може да се предостави навреме, искането на държавата-членка съдържа наличната информация.
5. Държавата-членка, която е получила разрешението, упоменато в параграф 1, може да изиска от заявител документ за внос само при следната информация и данни:
а)
подробности, които идентифицират вносителя и изпращача в държавата-членка износител;
б)
страната на произход и държавата-членка износител;
в)
описание на продукта с подробности за:
-
търговското му означение,
-
номера на позицията му в Общата митническа тарифа и кода NIMEXE;
г)
стойността и количеството на продукта в единици, обикновено използвани в търговията;
д)
предвидената дата или дати за доставка;
е)
доказателства, че продуктът е в свободно обращение: ако продуктите още не са в свободно обращение на датата, когато е подадено заявлението за внос или, ако доказателствата не могат да бъдат предоставени до тази дата, се предоставя документ за внос, но неговата валидност е ограничена до един месец след получаване на документа от заявителя.
Член 3
Защитни мерки
1. Когато вносът в държава-членка на продукт, упоменат в член 1, води до икономически трудности, въпросната държава-членка може да предприеме защитни мерки след получаване на разрешение от Комисията, която определя условията и подробностите на такива мерки.
2. Комисията предоставя разрешение само за ограничен период и когато сериозността на положението го изисква.
3. За да получи разрешение, държавата-членка представя в искането си до Комисията следните сведения и данни в допълнение към тези, упоменати в член 2, параграф 4, букви а) и б):
а)
държавата-членка износител;
б)
датата, на която заявлението за документ за внос е било подадено;
в)
обемът и количеството на внос на въпросния продукт, действително осъществен или разрешен:
-
произхождащ от съответната трета страна, разбито между прекия внос и продуктите в свободно обращение,
-
произхождащ от друга трета страна, по отношение на която искащата държава-членка поддържа сходен режим на внос или режим с равностоен ефект,
-
произхождащ от всички трети страни,
-
произхождащ от Общността.
г)
когато е възможно, обемът и количеството на реекспорт на продукта с произход от съответната трета страна към други държави-членки и към трети страни;
д)
твърдяните икономически трудности, показани от тенденцията на такива фактори като: производство, използване на капацитет, консумация, продажби, пазарни дялове, държани от съответната трета страна, от всички трети страни и съответно от националното производство, цени (т.е. занижени цени или възпрепятстване на нормално повишение на цените), печалби и загуби, заетост;
е)
по искане на Комисията - предприетите или предложени мерки за справяне с положението във въпросния сектор.
Исканата информация съгласно букви в), г) и д) обхваща двете предходни години и текущата година.
Когато тази информация не може да се предостави с исканата точност или не може да се предостави навреме, искането на държавата-членка съдържа информацията, която е налична. Когато сметне за необходимо, Комисията може да проведе проучване, за да провери валидността на информацията, която ѝ е предоставена от държавите-членки.
В този случай тя може, когато липса на защитни мерки би довела до опасност от съществена вреда на въпросния сектор, да разреши прилагането на защитни мерки на временна основа в очакване на резултатите от проучването.
4. Внасянето на искането от държавата-членка не може да възпрепятства издаването, при условията и в срока, определени в член 2, на документи за внос, за които е подадено заявление преди решението на Комисията.
5. Въпреки това, когато държавата-членка счете, че обемът или общото количество, обхванати от висящи заявления по отношение на въпросния продукт с произход от съответната трета страна е повече от 5 % от възможния директен внос от съответната трета страна или 1 % от общия внос в ЕИО, осъществен през изминалия 12-месечен период, за който е налична статистическа информация:
-
максималният период за издаване на документи за внос се увеличава на 10 работни дни от датата на подаване на заявлението от вносителя,
-
държавата-членка може да отхвърли заявлението за документи за внос, ако решението на Комисията ѝ го разрешава.
6. Държавата-членка отправя искането за защитни мерки по телекс или телефакс. Копие се изпраща едновременно и по същия начин до съответните служби, определени от другите държави-членки за тази цел. Тя информира заявителите на документи за внос за внасянето на искане за защитни мерки.
7. Комисията взема решение по искането на държавата-членка в рамките на 5 работни дни от получаването му.
Член 4
Доказателство за произход
1. Като част от изпълнението на формалностите, свързани с вноса на продукти, които са предмет на мерки за надзор вътре в Общността или на защитни мерки, съответните власти на държавата-членка вносител може да поискат вносителят да посочи произхода на продуктите в митническата декларация или в заявлението за документ за внос.
2. Допълнително доказателство може да се иска само при освобождаване от митница и в случаи, когато сериозни и добре обосновани съмнения направят такова доказателство съществено, за да се установи истинския произход на въпросните продукти. Въпреки това, искането за такова допълнително доказателство само по себе си не може да предотврати вноса на стоките.
Заключителни разпоредби
Член 5
Процедурите, установени в настоящото решение се прилагат, когато ефективността на мерките на търговската политика, прилагана от държавите-членки в изпълнение на международните задължения на Общността, е изложена на опасност поради нарушения в търговията, с изключение на сведенията, упоменати в член 2, параграф 4, буква г) и член 3, параграф 3, буква д).
Член 6
1. Настоящото решение се прилага от 1 октомври 1987 г.
2. Решение 80/47/ЕИО на Комисията се отменя от тази дата. Позоваванията на отмененото решение се смятат за позовавания на настоящото решение.
Член 7
Адресати на настоящото решение са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 22 юли 1987 година.
*****
DECISÃO DA COMISSÃO
de 22 de Julho de 1987
relativa às medidas de vigilância e de protecção que os Estados-membros podem ser autorizados a tomar em aplicação do artigo 115º do Tratado CEE
(87/433/CEE)
A COMISSÃO DAS COMUNIDADES EUROPEIAS,
Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Económica Europeia e, nomeadamente, o seu artigo 115º,
Considerando que as disposições dos artigos 30º e seguintes do Tratado relativas à eliminação das restrições quantitativas e das medidas de efeito equivalente são indistintamente aplicáveis aos produtos originários da Comunidade e aos produtos introduzidos em livre prática em qualquer Estado-membro, independentemente da origem desses produtos;
Considerando que essas disposições constituem um obstáculo, nas trocas comerciais intracomunitárias, à exigência, mesmo a título meramente formal, de licenças de importação ou de qualquer outro procedimento similar;
Considerando que, para além disso, o nº 2 do artigo 9º do Tratado proíbe os procedimentos administrativos destinados a estabelecer uma diferença de regime de circulação entre os produtos, conforme sejam originários da Comunidade ou, sendo originários de países terceiros, tenham sido introduzidos em livre prática num Estado-membro;
Considerando, todavia, que a aplicação integral destes princípios pressupõe a realização efectiva de uma política comercial comum;
Considerando que a realização de uma política comercial comum não está ainda completada; que, com efeito, em relação a certos produtos provenientes de países terceiros, as medidas aplicadas pelos Estados-membros não foram ainda substituídas por um regime comum uniforme;
Considerando que o facto de não se encontrar completada a política comercial comum tem como consequência a manutenção entre os Estados-membros de disparidades de política comercial susceptíveis de provocar desvios de tráfego que o artigo 115% do Tratado permite evitar;
Considerando que, para o efeito, a Comissão tem poderes para autorizar os Estados-membros a tomarem medidas de vigilância intracomunitária ou medidas de protecção que derrogam o princípio da livre circulação na Comunidade dos produtos originários de países terceiros e introduzidos em livre prática num dos Estados-membros; que o artigo 115º do Tratado prevê, no entanto, que estas medidas só podem ser autorizadas se forem necessárias, devendo a Comissão escolher prioritariamente as medidas que causem o mínimo de perturbações ao funcionamento do mercado comum; que resulta desta situação, no actual estádio de realização do mercado comum, que só é oportuno autorizar as medidas por força do artigo 115º do Tratado quando estes desvios de tráfego causarem dificuldades económicas ou comprometerem a eficácia de medidas de política aplicadas pelos Estados-membros em execução das obrigações internacionais da Comunidade;
Considerando que o Acto Único Europeu prevê a criação, até 1 de Janeiro de 1993, de um espaço europeu sem fronteiras internas, no qual será assegurada a livre circulação das mercadorias, pessoas, serviços e capitais; que isto implica, por um lado, que sejam progressivamente eliminadas ou reduzidas as disparidades ainda existentes entre as medidas de política comercial aplicadas pelos Estados-membros e, por outro, que a Comissão tenha plenamente em consideração estes objectivos na apreciação da necessidade de autorizar as medidas por força do artigo 115º do Tratado; Considerando que, através da sua Decisão 80/47/CEE, de 20 de Dezembro de 1979, relativa às medidas de vigilância e de protecção que os Estados-membros podem ser autorizados a tomar em relação à importação de certos produtos originários de países terceiros e introduzidos em livre prática num outro Estado-membro (1), a Comissão estabeleceu certos critérios e procedimentos a seguir na aplicação do artigo 115º do Tratado;
Considerando que, para ter em conta a experiência adquirida, bem como o programa de acção que a Comunidade adoptou para realizar o mercado único, é conveniente alterar a Decisão 80/47/CEE e, nomeadamente, alargar o seu âmbito de aplicação a todos os casos em que existem disparidades nas medidas de política comercial tomadas pelos Estados-membros em conformidade com o Tratado, incluindo os casos em que ainda sejam autorizadas disparidades entre as medidas de ordem pautal, e precisar alguns dos seus critérios e procedimentos; que, a fim de ter em conta estas alterações, é conveniente proceder a uma reelaboração da referida decisão num único acto;
Considerando que, no caso de ser autorizada uma medida de vigilância, a concessão de títulos de importação deve efectuar-se de forma automática, sem encargos, dentro de determinado prazo e para todas as quantidades solicitadas; que, no caso de serem pedidas medidas de vigilância pelo facto de as importações poderem vir a causar dificuldades económicas nos Estados-membros, é conveniente apreciar a realidade destes riscos à luz dos desvios de tráfego verificados no passado e da dimensão das possibilidades de importação concedidas pela Comunidade relativamente ao país terceiro em questão;
Considerando que, quando um Estado-membro solicite autorização para aplicar medidas de protecção, o prazo para a concessão dos títulos de importação deve ser prorrogado, se o conjunto dos pedidos pendentes desses títulos atingir uma certa importância;
Considerando que as informações e justificações fornecidas pelos Estados-membros, em apoio dos pedidos que apresentem com vista a serem autorizados a instituir aquelas medidas, devem ser de natureza a permitir plenamente à Comissão avaliar a necessidade de uma tal autorização;
Considerando que é conveniente prever que, em caso de necessidade, a Comissão pode proceder a um inquérito destinado a verificar o fundamento das informações de que dispõe;
Considerando que as medidas tomadas por força do artigo 115º do Tratado, devido a constituírem não só uma derrogação ao disposto nos artigos 9º e 30º do Tratado, mas também um obstáculo à realização de política comercial comum prevista pelo artigo 113º do Tratado, devem ser interpretadas e aplicadas de modo restrito; que, tendo em conta esta situação, bem como os objectivos fixados no Acto Único, é conveniente autorizar a aplicação de tais medidas apenas por um período limitado e somente quando a gravidade da situação o exigir;
Considerando que, a fim de evitar entraves às trocas comerciais intracomunitárias, é conveniente prever que, regra geral, os Estados-membros devem, aquando do cumprimento das formalidades relacionadas com a importação de um produto proveniente de um outro Estado-membro, limitar-se a solicitar ao importador certos dados e informações; que, quanto ao controlo de origem, os Estados-membros só devem, regra geral, exigir uma simples declaração relativa à origem deste produto, tal como o importador deste produto possa ter dela um conhecimento razoável,
ADOPTOU A PRESENTE DECISÃO:
Artigo 1º
Âmbito de aplicação
A presente decisão aplica-se às importações num Estado-membro dos produtos originários de um país terceiro e introduzidos em livre prática na Comunidae, que não sejam objecto de condições uniformes de importação nos Estados-membros.
Artigo 2º
Vigilância intracomunitária
1. Quando as importações num Estado-membro de um produto referido no artigo 1º forem susceptíveis de provocar dificuldades económicas, a importação desse produto pode, após autorização da Comissão e por um período por esta fixado, ficar sujeita à concessão de um título de importação.
2. Regra geral, a Comissão não dará a autorização referida no nº 1 quando:
a) Não se tenham registado importações significativas do produto em questão provenientes dos outros Estados-membros durante o ano civil que precede o do pedido;
b) As possibilidades de importação do produto em questão, concedidas pela Comunidade relativamente ao país terceiro de origem, não ultrapassem 1 % do conjunto das possibilidades de importação concedidas pela Comunidade em relação a todos os países terceiros submetidos a um regime similar.
3. Sem prejuízo do disposto no artigo 3º, o referido título é emitido por esse Estado-membro, para qualquer quantidade pedida, sem encargos, no prazo máximo de cinco dias úteis a contar da apresentação do pedido do importador, independentemente do local do seu estabelecimento na Comunidade.
4. A fim de obter a autorização referida no nº 1, o Estado-membro submeterá à apreciação da Comissão um pedido que contenha as indicações seguintes:
a) A designação do produto com indicação da sua denominação comercial, da posição na pauta aduaneira comum e no código Nimexe, e do país de origem;
b) O regime aplicado à importação directa em relação ao país de origem e aos outros países terceiros, incluindo, se for caso disso, o regime pautal, o volume e/ou o montante das possibilidades de importação, bem como os motivos económicos em que o regime se baseia;
c) O volume ou o montante das importações do produto em causa:
- originárias do país terceiro em questão, discriminadas entre as importações directas e as efectuadas a título de livre prática,
- originárias de todos os países terceiros,
- originárias da Comunidade;
d) Os riscos de dificuldades económicas invocadas, demonstrados por factores como o consumo do produto, a parte do mercado detida pela produção nacional, pelo país terceiro em questão e por todos os países trceiros.
As informações exigidas nas alíneas c) e d) devem referir-se aos dois anos anteriores e ao ano em curso. Quando essas informações não puderem ser fornecidas com a precisão requerida ou em tempo útil, o pedido do Estado-membro conterá todos os dados disponíveis.
5. O Estado-membro que tenha recebido a autorização referida no nº 1 só pode exigir do requerente de um título de importação as indicações e os dados seguintes:
a) A identificação do importador e do expedidor do Estado-membro de proveniência;
b) O país de origem e o Estado-membro de proveniência;
c) A designação do produto com indicação da:
- sua denominação comercial,
- sua posição na pauta aduaneira comum e no código Nimexe;
d) O valor e a quantidade do produto expressos nas unidades habitualmente usadas no comércio;
e) A data ou as datas previstas para a entrega;
f) Os elementos de prova da introdução em livre prática: se os produtos ainda não se encontrarem em livre prática aquando da apresentação do pedido de importação ou se os elementos de prova não puderem ser fornecidos nessa data, o título é concedido, mas a sua eficácia é limitada a um mês a contar da recepção deste título pelo requerente.
Artigo 3º
Medidas de protecção
1. Quando as importações em qualquer Estado-membro de um produto referido no artigo 1º lhe causarem dificuldades económicas, esse Estado-membro pode tomar medidas de protecção após autorização da Comissão, que definirá as condições e as modalidades dessas medidas, por um período limitado e tendo em conta a gravidade da situação.
2. A Comissão só concede a autorização por um período limitado e se a gravidade da situação o exigir.
3. A fim de obter a autorização, o Estado-membro submeterá à apreciação da Comissão um pedido que, para além dos elementos mencionados no nº 4, alíneas a) e b), do artigo 2º, conterá as indicações e os dados seguintes:
a) O Estado-membro de proveniência;
b) A data de apresentação do pedido do título de importação;
c) O volume ou o montante das importações do produto em causa realizadas ou autorizadas:
- originárias do país terceiro em questão, discriminadas entre as importações directas e as efectuadas a título de livre prática,
- originárias dos outros países terceiros em relação aos quais existe, no Estado-membro requerente, um regime de importação similar ou um regime de efeito equivalente,
- originárias de todos os países terceiros,
- originárias da Comunidade;
d) Na medida do possível, o volume ou o montante das reexportações do produto originário do país terceiro em questão, quer para os outros Estados-membros quer para países terceiros;
e) As dificuldades económicas invocadas que ressaltam da evolução de factores, como a produção, a utilização das capacidades, o consumo, as vendas, a parte do mercado detida pelo país terceiro em questão, por todos os países terceiros e pela produção nacional, o preço (ou seja, baixa de preços ou impedimento da subida dos preços que se verificariam normalmente), os ganhos e perdas, o emprego;
f) A pedido da Comissão, as medidas tomadas ou previstas para sanar a situação do sector em causa.
As informações exigidas nas alíneas c), d) e e) referem-se aos dois anos anteriores e ao ano em curso.
Quando essas informações não puderem ser fornecidas com a precisão requerida ou em tempo útil, o pedido do Estado-membro conterá todos os dados disponíveis. Quando o considere necessário, a Comissão pode proceder a um inquérito destinado a verificar o fundamento dos elementos de informação fornecidos pelos Estados-membros. Neste caso, a Comissão pode, na pendência dos resultados deste inquérito, autorizar a aplicação de medidas de protecção a título provisório, quando a inexistência de medidas de protecção ameace causar um prejuízo grave ao sector em questão.
4. A apresentação do pedido pelo Estado-membro não pode impedir a emissão, nas condições e prazos previstos no artigo 2º, dos títulos de importação cujos pedidos tenham sido apresentados antes da decisão da Comissão.
5. Todavia, quando o Estado-membro verificar que o volume ou o montante global dos pedidos apresentados e pendentes, relativos ao produto em causa originário do país terceiro em questão, representa mais do que quer 5 % das possibilidades de importação directa em relação a esse país terceiro quer 1 % das importações totais extra-CEE realizadas durante o último período de doze meses, para o qual existem dados estatísticos:
- o prazo máximo para a emissão dos títulos de importação é de dez dias úteis após a apresentação do pedido do importador,
- o Estado-membro pode rejeitar estes pedidos de títulos de importação, se a decisão da Comissão a isso o autorizar.
6. Os Estado-membro apresenta o pedido de medidas de protecção, por telex ou por telefax, devendo uma cópia ser enviada simultaneamente e pelo mesmo processo aos serviços competentes designados para o efeito pelos outros Estados-membros. O Estado-membro informa o requerente do título de apresentação do pedido de medidas de protecção.
7. A Comissão pronunciar-se-á sobre o pedido do Estado-membro nos cinco dias úteis a seguir à sua recepção.
Artigo 4º
Justificação de origem
1. Aquando do cumprimento das formalidades relacionadas com a importação de produtos de determinado tipo, objecto de medidas de vigilância intracomunitária ou de medidas de protecção, as autoridades competentes do Estado-membro de importação podem solicitar ao importador a indicação da origem dos mesmos na declaração aduaneira ou no pedido do título de importação.
2. Só podem ser pedidas justificações complementares aquando do desalfandegamento e nos casos em que dúvidas sérias e fundadas as tornem indispensáveis tendo em vista garantir a verdadeira origem do produto em causa. Todavia, o pedido de tais justificações complementares não pode, só por si, obstar à importação das mercadorias.
Disposições finais
Artigo 5º
Os procedimentos previstos na presente decisão, salvo no que diz respeito às informações referidas no nº 4, alínea d), do artigo 2º e no nº 3, alínea e), do artigo 3º, são aplicáveis quando a eficácia das medidas de política comercial aplicada pelos Estados-membros em execução das obrigações internacionais da Comunidade se encontrar comprometida por desvios de tráfego.
Artigo 6º
1. A presente decisão é aplicável a partir de 1 de Outubro de 1987.
2. É revogada a partir dessa data a Decisão 80/47/CEE. As referências à decisão revogada consideram-se feitas à presente decisão.
Artigo 7º
Os Estados-membros são destinatários da presente decisão.
Feito em Bruxelas, em 22 de Julho de 1987.