32005R2075
L 338/60
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
РЕГЛАМЕНТ (ЕО) № 2075/2005 НА КОМИСИЯТА
от 5 декември 2005 година
относно установяване на специфични правила за официалния контрол на трихинели (Trichinella) в месото
(текст от значение за ЕИП)
КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската Общност,
като взе предвид Регламент (ЕО) № 854/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. относно определяне на специфичните правила за организирането на официален контрол върху продуктите от животински произход, предназначени за консумация от човека (1), и по-специално точки 9 и 10 от член 18 от него,
като има предвид, че:
(1)
Регламент (ЕО) № 853/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. относно определяне на специфични хигиенни правила за храните от животински произход (2), Регламенти (ЕО) № 854/2004 и (ЕО) № 882/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. относно официалния контрол, упражняван с цел осигуряване на проверка на съответствието със законодателството за храненето и храните на животните и правилата за опазване здравето и благосъстоянието на животните (3) определят здравните правила и изисквания по отношение на храните от животински произход и изисквания официален контрол.
(2)
В допълнение към тези правила, за трихинела следва да бъдат определени по-специфични изисквания. Месо от домашни прасета, диви свине, коне и други животински видове, може да бъде заразено с нематоди от рода Trichinella. Потреблението на месо, заразено с трихинела може да причини сериозно заболяване при хората. Следва да бъдат поставени мерки за предотвратяване заболяване при хората, причинено от потреблението на месо, заразено с трихинели.
(3)
На 22 ноември 2006 г. Научният комитет по ветеринарните мерки, свързани с общественото здраве, прие становище относно трихинелоза, епидемиология, методи за откриване и производство на свине, свободни от трихинели. На 1 декември 2004 г., Научният форум по биологични опасности (Biohaz) към Европейския орган по безопасност на храните прие становище относно удобството и подробности на методите за замразяване за позволяване потреблението от хора на месо, заразено с трихинели или цистицерки. На 9 и 10 март 2005 г. Biohaz прие становище по оценка на риска на ревизирана инспекция на животни за клане в области с ниско преобладаване на трихинела.
(4)
Директива на Съвета 77/96/ЕИО от 21 декември 1976 г. относно изследванията за трихинели (trichinella spiralis) при вноса от трети страни на прясно месо от домашни свине (4) беше отменена с Директива 2004/41/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 г. относно отмяна на някои директиви, отнасящи се до хигиената на храните и здравните условия при производството и пускане на пазара на някои продукти от животински произход, предназначени за консумация от човека, и за изменение на Директиви 89/662/ЕИО и 92/118/ЕИО на Съвета и на Решение 95/408/ЕО на Съвета (5).
(5)
Различни лабораторни методи са одобрени за откриването на трихинела в прясно месо. Методът на магнитен разбъркващ уред за сборна проба се препоръчва като надежден метод за рутинна употреба. Размерът на пробата за анализ на паразити следва да бъде увеличен, ако пробата не може да бъде събрана на предпочитаните места и ако типът животно или животинският вид е с по-голям риск от заразяване. Трихинелоскопското изследване не открива некапсулирани видове трихинела, инфектиращи домашни и горски животни и хора и вече не е подходящо като метод за откриване за стандартна употреба. Трихинелоскопският метод следва да се използва само при изключителни обстоятелства за изследването на малък брой животни, заклани за седмица, при уславие че са взети мерки от оператора от сектора на храните за преработка на месото по такъв начин, че то да е напълно безопасно за консумация. Въпреки това методът следва да бъде заменен от по-надежден метод за откриване в рамките на преходен период.
Други методи, като например серологични тестове, могат да бъдат полезни за целите на мониторинга, след като тестовете бъдат потвърдени от референтната лаборатория на Общността, веднага след като такава лаборатория бъде посочена от Комисията. Серологичните тестове не са подходящи за откриване на нахлуването на трихинели при отделни животни, предназначени за консумация от човека.
(6)
Замразяването на месото при специфични условия може да убие всички съществуващи паразити, но някои видове трихинели при дивеч и коне са устойчиви на замразяването, извършено с използването на препоръчаното съчетание от температура и време.
(7)
Стопанствата следва да бъдат официално признати от компетентния орган като свободни от трихинела при условие че са спазени определени условия. Прасета за угояване, идващи от такива стопанства, следва да бъдат изключени от проверката за трихинела. Категориите стопанства следва да бъдат официално признати от компетентния орган като свободни от трихинела при условие че са спазени определени условия. Такова признаване следва да намали броя на проверките по места, които се извършват от компетентния орган, но е възможно само в държави-членки с история на много слабо преобладаване на болестта.
(8)
Редовен мониторинг на домашни прасета, диви свине, коне и лисици или на други животни индикатори, е важно средство за оценяване на промените в преобладаването на болестта. Резултатите от такъв мониторинг следва да бъдат съобщени в годишен доклад в съответствие с Директива 2003/99/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 17 ноември 2003 г. относно мониторинга на зоонозите и заразните агенти, причиняващи зоонози (6).
(9)
Регламент (ЕО) № 853/2004 не се прилага за дивеч или месо от дивеч, директно доставено на крайния потребител или до местно предприятие за търговия на дребно, което директно доставя на крайния потребител. Поради това приемането на национални мерки за намаляване риска от достигане на месо от диви свине, заразено с трихинели, до крайния потребител, следва да бъде отговорност на държавите-членки.
(10)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Постоянния комитет по хранителната верига и здравето на животните,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
Определение
За целите на настоящия Регламент „Трихинелоза“ е всеки нематод, който принадлежи към вида на рода на Трихинелоза.
ГЛАВА II
ЗАДЪЛЖЕНИЯ НА КОМПЕТЕНТНИТЕ ОРГАНИ И НА ОПЕРАТОРИТЕ В СЕКТОРА НА ХРАНИТЕ
Член 2
Вземане на проби от трупове
1. От трупове от домашни свине систематично се вземат проби в кланиците като част от следкланичен преглед.
От всеки труп се събира проба и пробата се изследва за трихинела в лаборатория, определена от компетентния орган, като се използва един от следните методи за откриване:
а)
референтен метод на откриване, посочен в глава I на приложение I; или
б)
еквивалентен метод за откриване, посочен в глава II на приложение I.
2. До получаване на резултатите от изследването за трихинела и предвиждането на пълна проследяемост, операторът от сектор храни осигурява:
а)
такива трупове да могат да бъдат разрязани на максимум шест части в кланица или в транжорна на същото помещение като кланицата (помещението).
б)
чрез дерогация от буква а) и в следствие на одобрение от компетентния орган, такива трупове да могат да бъдат транжирани в транжорна, свързана с или отделена от кланицата, при условие че:
i)
процедурата е под наблюдение на компетентния орган;
ii)
труп или частите от него няма да бъдат изпратени до повече от една транжорна;
iii)
транжорната е разположена в рамките на територията на държавата-членка; и
iv)
в случай на положителен резултат, всички части ще бъдат обявени като неподходящи за консумация от човека.
3. От трупове на коне, диви свине и други видове животни, отглеждани във ферми, и диви животни, възприемчиви към заразяване с трихинели, системно се вземат проби в кланици или предприятия за обработка на дивеч, като част от следкланичен преглед.
Това вземане на проби не трябва да се извършва, когато компетентният орган, чрез оценка на риска, е установил, че рискът от заразяване с трихинела, особено в диви видове или видове, отглеждани във ферми, е незначителен.
Проба се събира от всеки труп и пробата се изследва в съответствие с приложение I и III в лаборатория, определена от компетентния орган.
Член 3
Дерогации
1. Чрез дерогация от член 2, параграф 1, месо от домашни свине, което е преминало замразяваща обработка в съответствие с приложение II под наблюдението на компетентния орган, се изключва от прегледа за трихинела.
2. Чрез дерогация от член 2, параграф 1, трупове и месо от домашни свине, които се отглеждат единствено за угояване и клане, се изключва от прегледа за трихинела, когато животните идват от:
а)
стопанство или категория стопанства, които са били официално признати от компетентния орган като свободни от трихинела в съответствие с процедурата, посочена в глава II на приложение IV;
б)
регион, в който рискът от трихинела при домашни свине е официално признат като незначителен след:
i)
изпращане на съобщение за тази цел от засегнатата държава-членка, заедно с начален доклад, съдържащ информацията, посочена в глава II, Г на приложение IV, до Комисията и останалите държави-членки; и
ii)
одобрение на региона като регион, който представлява незначителен риск за трихинела, в съответствие със следната процедура:
Останалите държави-членки имат три месеца от получаването на съобщението по (i) да изпратят писмени коментари до Комисията. Ако Комисията или държава-членка не повдигне възражения, регионът се признава като регион, представляващ незначителен риск за трихинела и домашни свине, идващи от този регион, се освобождават от изследването за трихинела по време на клане; Комисията публикува в интернет-страницата списъка на региони, признати като такива.
3. Когато компетентен орган изпълнява дерогацията, предвидена в параграф 2, засегнатата държава-членка предоставя годишен доклад на Комисията, съдържащ информацията по глава II, буква Г от приложение IV в съответствие с член 9, параграф 1 от Директива 2003/99/ЕО.
Когато държава-членка не успее да представи този годишен доклад или годишният доклад е незадоволителен за целите на настоящия член, дерогацията престава да бъде прилагана за тази държава-членка.
Член 4
Изследване за трихинела и прилагане на здравна маркировка
1. Трупове по член 2 или части от тях, с изключение на тези по член 2, параграф 2, буква б), не могат да напускат помещението, преди да се установи, че резултатът от изследването за трихинела е отрицателен.
По същия начин, други части от животното, предназначени за консумация от човека или за консумация от животни, които съдържат напречно набраздена мускулна тъкан, не могат да напускат помещенията, преди да се установи, че резултатът от изследването за трихинела е отрицателен.
2. Животински отпадъци и странични животински продукти, които не са предназначени за консумация от човека и не съдържат напречно набраздена мускулна тъкан, могат да напускат помещението, преди да са налице резултатите от изследването за трихинела.
Компетентният орган обаче може да изиска изследване за трихинела или да се извърши по-ранна обработката на странични животински продукти, преди да им се разреши да напуснат помещението.
3. Когато има процедура в кланицата за осигуряване на това, нито една част от изследваните трупове да не напуска помещението, докато се установи, че резултатът от изследването за трихинела е отрицателен и процедурата е формално одобрена от компетентния орган, здравната марка, предвидена в член 5, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 854/2004 може да бъде прилагана, преди да са налице резултатите от изследването за трихинела.
Член 5
Обучение
Компетентният орган осигурява, целият персонал, който е включен в изследването на проби за установяване на трихинела, да е подходящо обучен и участва в:
а)
програма за контрол на качеството на тестовете, използвани за установяване на трихинела; и
б)
редовна оценка на тестването, водене на записи и процедури за анализ, използвани в лабораторията.
Член 6
Методи за откриване
1. Методите на откриване, посочени в глава I и II на приложение I, се използват за изследване на проби, както е посочено в член 2:
а)
когато те представят основания за съмнение за заразяване с трихинела; или
б)
когато проби от същото стопанство са били преди това установени като положителни при използване на трихинелоскопския метод съгласно член 16, параграф 1.
2. Всички положителни проби се изпращат до националната референтна лаборатория или референтната лаборатория на Общността за определяне на включените видове трихинела.
Член 7
Планове за извънредни ситуации
Компетентните органи на държавите-членки подготвят план за извънредни ситуации до 31 декември 2006 г., очертаващ всички действия, които трябва да се предприемат когато пробите по член 2 и 16 са положително тествани за трихинела. Планът включва подробности, които покриват:
а)
проследяване на заразения труп (трупове) и части от него, съдържащ мускулна тъкан;
б)
мерки за действие с заразения труп (трупове) и части от него;
в)
проучване на източника на заразяване и всякакво разпространение сред дивите животни;
г)
всякакви мерки, които трябва да се вземат на ниво търговия на дребно и потребители;
д)
мерки, които трябва да се вземат там, където заразеният труп не може да бъде идентифициран в кланицата;
е)
установяване на включените видове трихинела.
Член 8
Официално признаване на свободни от трихинела стопанства
Компетентният орган може официално да признае стопанства или категории стопанства за свободни от трихинела, когато отговарят на следните изисквания:
а)
в случай на стопанства, изискванията, определени в глава I и глава II, букви А, Б и Г от приложение IV;
б)
в случай на категории стопанства, изискванията определени в глава II, букви В и Г от приложение IV;
Член 9
Задължение за информиране от страна на операторите от сектор храни
Операторите от сектор храни на стопанства, признати за свободни от трихинела, информират компетентния орган за всяко изискване, както е определено в глава I и глава II, буква Б от приложение IV, което повече не се изпълнява, или за всяка друга промяна, която би могла да промени статута на стопанствата като свободни от трихинела.
Член 10
Проверка на стопанства, свободни от трихинела
Компетентният орган осигурява, периодично да се извършват проверки на стопанства, признати като свободни от трихинела.
Честотата на проверките е на база на риска, като се отчита историята и преобладаването на болестта, предишни установявания, географския район, местната възприемчива дива среда, животновъдните практики, ветеринарното наблюдение и съгласието на фермерите.
Компетентният орган осигурява, всички разплодни свине и нерези, идващи от стопанства, свободни от трихинела, да бъдат изследвани в съответствие с член 2, параграф 1.
Член 11
Мониторингови програми
Компетентният орган изпълнява мониторингова програма, покриваща домашни свине, коне и други животински видове, възприемчиви към трихинела, които идват от стопанства или категории стопанства, признати за свободни от трихинела или от региони, където рискът от трихинела при домашни свине е признат за незначителен, с цел да се потвърди, че животните са действително свободни от трихинела.
Честотата на тестването, броят на животните, които се изследват и планът за вземане на проби, са определени в мониторинговата програма. Във връзка с това пробите от месо се събират и изследват за наличие на паразити на трихинела в съответствие с глава I или II от приложение I.
Мониторинговата програма може да включва серологични методи като допълнително средство, след като даден подходящ тест е потвърден от референтната лаборатория на Общността.
Член 12
Оттегляне на официалното признаване за стопанствата, свободни от трихинела или региони с незначителен риск
1. Когато домашни свине или други животински видове, податливи на заразяване с трихинела, от стопанство, официално признато за свободно трихинела, дадат положителен тест за трихинелоза, компетентният орган незабавно:
а)
оттегля официалното признаване на стопанството като свободно от трихинела;
б)
изследва всички домашни свине по време на клане в съответствие с член 2, параграф 1 и извършва серологичен тест на всички животни, съмнителни за трихинела в стопанството, след като даден подходящ тест бъде потвърден от референтната лаборатория на Общността.
в)
проследява и изследва всички разплодни животни, които пристигат в стопанството и, доколкото е възможно, всички, които са напуснали стопанството най-малко през последните шест месеца преди положителните резултати; във връзка с това, проби от месо се събират и изследват за наличие на паразити на трихинела, като се използват методите за откриване по глава I и II от приложение I; серологичен тест може да бъде използван, след като даден подходящ тест е потвърден от референтната лаборатория на Общността;
г)
доколкото е приложимо, проучва разпространението на паразити в резултат от разпределението на месо от домашни свине, заклани в периода преди положителния резултат;
д)
информира Комисията и останалите държави-членки;
е)
инициира епидемиологично проучване за изясняване на причината за разпространението;
ж)
увеличава честотата на тестването и обхвата на мониторинговата програма, предвидена в член 11;
з)
взема необходими мерки там, където заразен труп не може да бъде идентифициран в кланицата, включително чрез:
i)
увеличаване размера на всяка проба месо, събрана за изследването на съмнителен труп; или
ii)
обявяване на труповете за неподходящи за консумация от човека; и
iii)
вземане на подходящи мерки за обезвреждането на съмнителни трупове или части от тях и на тези с положителен резултат от теста.
2. Компетентният орган оттегля официалното признаване на стопанства или категории стопанства като свободни от трихинела, когато:
i)
някое от изискванията, определени в глава I или II от приложение IV вече не се изпълнява;
ii)
серологични резултати или лабораторни данни в резултат на вземането на проби от заклани свине показват, че стопанството или категории стопанства вече не могат да бъдат считани за свободни от трихинела.
3. Когато информацията от мониторинговата програма или мониторинговата програма за дивите животни показва, че един регион вече не може да бъде считан за регион, в който рискът за трихинела при домашни свине е признат за незначителен, Комисията заличава региона от списъка и информира останалите държави-членки.
4. След оттеглянето на признаването стопанствата могат да бъдат признати за официално свободни от трихинела отново, след като идентифицираните проблеми бъдат разрешени и изискванията, определени в глава II, буква А на приложение IV, бъдат изпълнени така че да удовлетворят компетентния орган.
ГЛАВА III
ВНОС
Член 13
Здравни изисквания при внос
Месо от животински видове, което може да е носител на трихинела, съдържащо напречно набраздена мускулатура и идващо от трета страна, може да бъде внасяно в Общността само ако е било изследвано за трихинела в тази трета страна преди износ.
Такова изследване се извършва в съответствие с член 2 върху целия труп или при невъзможност, на всяка половинка кланичен труп, четвъртинка, част или разфасовка от него.
Член 14
Дерогации от член 13
1. Месо от домашни свине може да бъде внасяно, без да е преминало изследването по член 13, при условие че идва от стопанство в трета страна, която е била призната от Общността като официално свободна от трихинела в съответствие с член 12 от Регламент (ЕО) № 854/2004 на базата на молба от компетентния орган на тази страна, придружена от доклад до Комисията, предоставящ доказателства, че са спазени изискванията, посочени в глава I на приложение IV.
2. Месо от домашни свине може да бъде внасяно, без да е преминало изследването по член 13, при условие че е преминало през замразяване в съответствие с приложение II, извършено под наблюдението на компетентния орган в третата страна.
Член 15
Документи
Здравният сертификат, придружаващ вноса на месо съгласно член 13, се потвърждава със заявление от официалния ветеринарен лекар в смисъл, че:
а)
месото е било изследвано в третата страна на произход в съответствие с член 13; или
б)
месото отговаря на изискванията, посочени в член 14, параграф 1 или 2.
Този документ придружава месото в оригинал, освен ако не е разрешено изключение в съответствие с член 14, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 854/2004.
ГЛАВА IV
ПРЕХОДНИ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 16
Преходни разпоредби
1. Държавите-членки мога да разрешат трихиноскопския метод, посочен в глава III на приложение I, да бъде използван за домашни свине и диви свине в изключителни случаи до 31 декември 2009 г., когато:
а)
е необходимо единичните трупове съгласно член 2 да бъдат изследвани индивидуално в предприятие, което коли не повече от 15 домашни свине на ден или 75 домашни свине на седмица, или подготвя за предлагане не повече от 10 диви свине на ден; и
б)
методите за откриване, посочени в глава I и II на приложение I, не са достъпни.
2. Когато се използва трихиноскопският метод, компетентният орган осигурява:
а)
месото да бъде маркирано със здравна марка, която е видимо различна от здравната марка по член 5, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕО) № 853/2004, и месото да бъде доставено директно до крайния потребител или до предприятия за търговия на дребно, които директно доставят до крайния потребител; и
б)
месото не се използва за производството на продукти, при което производственият процес не убива трихинела.
Член 17
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на 20-тия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Прилага се от 1 януари 2006 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 5 декември 2005 година.
REGULAMENTO (CE) N.o 2075/2005 DA COMISSÃO
de 5 de Dezembro de 2005
que estabelece regras específicas para os controlos oficiais de detecção de triquinas na carne
(Texto relevante para efeitos do EEE)
A COMISSÃO DAS COMUNIDADES EUROPEIAS,
Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia,
Tendo em conta o Regulamento (CE) n.o 854/2004 do Parlamento Europeu e do Conselho, de 29 de Abril de 2004, que estabelece regras específicas de organização dos controlos oficiais de produtos de origem animal destinados ao consumo humano (1), nomeadamente os n.os 9 e 10 do artigo 18.o,
Considerando o seguinte:
(1)
O Regulamento (CE) n.o 853/2004 do Parlamento Europeu e do Conselho, de 29 de Abril de 2004, que estabelece regras específicas de higiene aplicáveis aos géneros alimentícios de origem animal (2), o Regulamento (CE) n.o 854/2004 e o Regulamento (CE) n.o 882/2004 do Parlamento Europeu e do Conselho, de 29 de Abril de 2004, relativo aos controlos oficiais realizados para assegurar a verificação do cumprimento da legislação relativa aos alimentos para animais e aos géneros alimentícios e das normas relativas à saúde e ao bem-estar dos animais (3), estabelecem as regras e os requisitos sanitários respeitantes aos alimentos de origem animal e aos controlos oficiais necessários.
(2)
Para além daquelas regras, devem ser definidos requisitos mais específicos para as triquinas. A carne proveniente de suínos domésticos, javalis selvagens, equídeos e animais de outras espécies pode estar infestada com nemátodos do género Trichinella (triquinas). O consumo de carne infestada com triquinas pode causar doenças graves no ser humano. Devem ser aplicadas medidas que impeçam o aparecimento de doenças no ser humano causadas pelo consumo de carne infestada com triquinas.
(3)
O Comité Científico das Medidas Veterinárias Relacionadas com a Saúde Pública adoptou, em 22 de Novembro de 2001, um parecer sobre a triquinose, a epidemiologia, os métodos de detecção e a suinicultura indemne de triquinas. Em 1 de Dezembro de 2004, o painel científico dos riscos biológicos (BIOHAZ) da Autoridade Europeia para a Segurança dos Alimentos adoptou um parecer sobre a adequação e os pormenores dos métodos de congelação, por forma a permitir o consumo humano de carne infectada com triquinas ou com Cysticercus. O BIOHAZ adoptou, em 9 e 10 de Março de 2005, um parecer sobre a avaliação do risco de uma inspecção revista de animais abatidos em zonas com baixa prevalência de triquinas.
(4)
A Directiva 77/96/CEE do Conselho, de 21 de Dezembro de 1976, relativa à pesquisa de triquinas aquando das importações, provenientes de países terceiros, das carnes frescas provenientes de animais domésticos da espécie suína (4), foi revogada pela Directiva 2004/41/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 21 de Abril de 2004, que revoga certas directivas relativas à higiene dos géneros alimentícios e às regras sanitárias aplicáveis à produção e à comercialização de determinados produtos de origem animal destinados ao consumo humano e altera as Directivas 89/662/CEE e 92/118/CEE do Conselho e a Decisão 95/408/CE do Conselho (5).
(5)
Foram aprovados vários métodos laboratoriais para a detecção de triquinas na carne fresca. O método de digestão de amostras combinadas utilizando um agitador magnético é recomendado como um método fiável para utilização de rotina. A dimensão das amostras para análise de parasitas devia ser aumentada, caso a amostra não possa ser colhida de um local de predilecção e o tipo ou espécie de animal apresente maior risco de ser infectado. O exame triquinoscópico não consegue detectar as espécies de triquinas não encapsuladas, que infectam os animais domésticos e selvagens e o ser humano, pelo que deixa de ser adequado enquanto método de detecção para ser utilizado como norma. O método triquinoscópico só deverá ser utilizado em condições excepcionais para o exame de um pequeno número de animais abatidos por semana, desde que sejam tomadas medidas pelos operadores das empresas do sector alimentar para transformar a carne de forma a torná-la perfeitamente segura para consumo. No entanto, o método devia, mediante um período de transição, ser substituído por um método de detecção mais fiável. Outros métodos, tais como testes serológicos, podem ser úteis para fins de vigilância, logo que os testes tenham sido validados por um laboratório comunitário de referência, assim que este tenha sido nomeado pela Comissão. Os testes serológicos não são indicados para detectar individualmente em cada animal destinado ao consumo humano uma infestação por triquinas.
(6)
A congelação da carne sob condições específicas pode eliminar os parasitas presentes, mas algumas espécies de triquinas que se encontram em caça e equídeos são resistentes quando a congelação é efectuada com recurso às combinações de tempo e temperatura recomendadas.
(7)
As explorações deverão ser reconhecidas oficialmente indemnes de triquinas pela autoridade competente, desde que sejam preenchidas condições específicas. Os suínos de engorda provenientes de tais explorações deverão ser isentos de inspecção para detecção de triquinas. As categorias de explorações deveriam ser reconhecidas oficialmente indemnes de triquinas pela autoridade competente, desde que sejam preenchidas condições específicas. Este reconhecimento deverá reduzir o número de inspecções no local a efectuar pela autoridade competente, mas tal situação é apenas viável em Estados-Membros com um historial de prevalência muito baixa da doença.
(8)
A vigilância regular de suínos domésticos, javalis selvagens, equídeos e raposas, ou outros animais indicadores, é um instrumento importante para avaliar as alterações em termos de prevalência da doença. Os resultados de tal vigilância devem ser comunicados num relatório anual, em conformidade com a Directiva 2003/99/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 17 de Novembro de 2003, relativa à vigilância das zoonoses e dos agentes zoonóticos (6).
(9)
O Regulamento (CE) n.o 853/2004 não se aplica à caça selvagem ou à carne de caça selvagem directamente fornecida ao consumidor final ou a estabelecimentos locais de venda a retalho que fornecem directamente o consumidor final. Deverá, por conseguinte, ser da responsabilidade dos Estados-Membros a adopção das medidas nacionais para reduzir o risco de que a carne de javalis selvagens infestada com triquinas seja fornecida ao consumidor final.
(10)
As medidas previstas no presente regulamento estão em conformidade com o parecer do Comité Permanente da Cadeia Alimentar e da Saúde Animal,
ADOPTOU O PRESENTE REGULAMENTO:
CAPÍTULO I
DISPOSIÇÃO GERAL
Artigo 1.o
Definição
Para efeitos do presente regulamento, entende-se por triquinas qualquer nemátodo pertencente à espécie do género Trichinella.
CAPÍTULO II
OBRIGAÇÕES DAS AUTORIDADES COMPETENTES E DOS OPERADORES DE EMPRESAS DO SECTOR ALIMENTAR
Artigo 2.o
Amostragem de carcaças
1. As carcaças de suínos domésticos devem ser sistematicamente sujeitas a amostragem nos matadouros, como parte do exame post mortem.
Deve ser colhida uma amostra de cada carcaça e esta deve ser examinada para detecção de triquinas, num laboratório designado pela autoridade competente, com recurso a um dos seguintes métodos de detecção:
a)
O método de detecção de referência definido no capítulo I do anexo I; ou
b)
Um método de detecção equivalente definido no capítulo II do anexo I.
2. Na pendência dos resultados do exame para detecção de triquinas, e desde que o operador da empresa do sector alimentar garanta total rastreabilidade,
a)
Tais carcaças podem ser cortadas num máximo de seis partes num matadouro ou numa unidade de desmancha situada nas mesmas instalações que o matadouro («as instalações»);
b)
Em derrogação à alínea a) e após aprovação da autoridade competente, tais carcaças podem ser cortadas numa unidade de desmancha anexa ao matadouro ou dele separada, desde que:
i)
o processo seja efectuado sob a supervisão da autoridade competente,
ii)
a carcaça ou as suas partes tenham apenas como destino uma unidade de desmancha,
iii)
a unidade de desmancha seja situada no território do Estado-Membro, e
iv)
no caso de um resultado positivo, todas as partes sejam declaradas impróprias para consumo humano.
3. As carcaças de equídeos, javalis selvagens e outras espécies animais domésticas e selvagens susceptíveis à infestação por triquinas, serão sistematicamente submetidas a amostragem em matadouros ou em estabelecimentos de tratamento de caça, como parte do exame post mortem.
Esta amostragem não pode ser efectuada caso a autoridade competente tenha chegado à conclusão, mediante uma avaliação do risco, que a possibilidade de infestação por triquinas de uma determinada espécie doméstica ou selvagem é negligenciável.
Deve ser colhida uma amostra de cada carcaça e esta deve ser examinada, em conformidade com os anexos I e III num laboratório designado pela autoridade competente.
Artigo 3.o
Derrogações
1. Em derrogação ao disposto no n.o 1 do artigo 2.o, a carne de suínos domésticos que tenha sido submetida a um tratamento por congelação, em conformidade com o anexo II, sob a supervisão da autoridade competente, será isenta do exame para detecção de triquinas.
2. Em derrogação ao disposto no n.o 1 do artigo 2.o, as carcaças e a carne de suínos domésticos criados apenas para engorda e abate serão isentos do exame para detecção de triquinas, sempre que os animais sejam provenientes:
a)
De uma exploração ou categoria de explorações que tenham sido oficialmente reconhecidas pela autoridade competente como indemne de triquinas, em conformidade com o procedimento previsto no capítulo II do anexo IV;
b)
De uma região onde o risco de ocorrência de triquinas em suínos domésticos seja oficialmente reconhecido como negligenciável, após:
i)
o Estado-Membro em causa enviar, para esse efeito, uma notificação à Comissão e aos restantes Estados-Membros, juntamente com um relatório inicial contendo a informação definida no capítulo II, ponto D, do anexo IV, e
ii)
a aprovação da região como uma região que apresente um risco negligenciável de ocorrência de triquinas em conformidade com o seguinte procedimento:
Os restantes Estados-Membros devem dispor de três meses a contar da recepção da notificação referida na subalínea i) para enviar os seus comentários por escrito à Comissão. Caso nem a Comissão nem nenhum Estado-Membro levante qualquer objecção, a região é reconhecida como uma região que apresenta um risco negligenciável de ocorrência de triquinas e os suínos domésticos provenientes dessa região serão isentos do exame para detecção de triquinas na altura do abate.
A Comissão publicará uma lista das regiões reconhecidas no seu sítio web.
3. Sempre que a autoridade competente ponha em prática a derrogação prevista no n.o 2, o Estado-Membro em causa deve apresentar um relatório anual à Comissão contendo a informação referida no capítulo II, ponto D, do anexo IV, em conformidade com o n.o 1 do artigo 9.o da Directiva 2003/29/CE.
Sempre que um Estado-Membro não apresente aquele relatório anual ou este não seja satisfatório para os fins do presente artigo, a derrogação deixará, então, de se aplicar àquele Estado-Membro.
Artigo 4.o
Exame para detecção de triquinas e aplicação da marca de salubridade
1. As carcaças referidas no artigo 2.o, ou as suas partes, à excepção das referidas no n.o 2, alínea b), do artigo 2.o, não podem ser transportadas para fora das instalações, sem que o resultado do exame para detecção de triquinas seja dado como negativo.
De igual modo, outras partes de um animal destinadas ao consumo humano ou animal que contenham tecido muscular estriado não podem ser transportadas para fora das instalações, sem que seja dado como negativo o resultado do exame para detecção de triquinas.
2. Os desperdícios animais e os subprodutos de origem animal não destinados ao consumo humano e que não contenham tecido muscular estriado podem ser transportados para fora das instalações antes de serem conhecidos os resultados do exame para detecção de triquinas.
No entanto, a autoridade competente pode exigir a realização de um exame para a detecção de triquinas ou o tratamento prévio dos subprodutos de origem animal antes de permitir que estes sejam transportados para fora das instalações.
3. Sempre que o matadouro possua em vigor um procedimento que garanta que nenhuma parte das carcaças examinadas seja transportada para fora das instalações antes que o resultado do exame para a detecção de triquinas seja dado como negativo e que este procedimento seja formalmente aprovado pela autoridade competente, a marca de salubridade prevista no n.o 2 do artigo 5.o do Regulamento (CE) n.o 854/2004 pode ser aplicada antes de serem conhecidos os resultados do exame para detecção de triquinas.
Artigo 5.o
Formação
A autoridade competente deve garantir que todo o pessoal envolvido no exame das amostras para detecção de triquinas deve ser adequadamente formado e participar:
a)
Num programa de controlo da qualidade dos testes utilizados para detecção de triquinas; e
b)
Numa avaliação regular dos procedimentos de teste, registo e análise utilizados no laboratório.
Artigo 6.o
Métodos de detecção
1. Os métodos de detecção estabelecidos nos capítulos I e II do anexo I devem ser utilizados para examinar as amostras, tal como referido no artigo 2.o:
a)
Sempre que forneçam bases para se suspeitar de infestação por triquinas; ou
b)
Sempre que as amostras provenientes da mesma exploração tenham revelado anteriormente resultados positivos com recurso ao método triquinoscópico referido no n.o 1 do artigo 16.o
2. Todas as amostras positivas devem ser enviadas para o laboratório nacional de referência ou para o laboratório comunitário de referência para determinação da espécie de triquinas envolvida.
Artigo 7.o
Planos de emergência
As autoridades competentes dos Estados-Membros devem preparar, até 31 de Dezembro de 2006, um plano de emergência que saliente todas as acções a tomar sempre que as amostras referidas nos artigos 2.o e 16.o revelem um resultado positivo às triquinas. Aquele plano deve incluir pormenores que abranjam:
a)
A rastreabilidade de carcaças infestadas e respectivas partes que contenham tecido muscular;
b)
As medidas para lidar com as carcaças infestadas e respectivas partes;
c)
A investigação das fontes de infestação e qualquer propagação na fauna selvagem;
d)
Quaisquer medidas a serem tomadas a nível do comércio a retalho ou do consumidor;
e)
As medidas a serem tomadas sempre que a carcaça infestada não possa ser identificada no matadouro;
f)
A determinação da espécie de triquinas envolvida.
Artigo 8.o
Reconhecimento de explorações oficialmente indemnes de triquinas
A autoridade competente pode reconhecer oficialmente explorações ou categorias de explorações como indemnes de triquinas, sempre que sejam cumpridos os seguintes requisitos:
a)
No caso de explorações, os requisitos estabelecidos no capítulo I e no capítulo II, pontos A, B e D, do anexo IV;
b)
No caso de categorias de explorações, os requisitos estabelecidos no capítulo II, pontos C e D, do anexo IV.
Artigo 9.o
Obrigação de informação por parte dos operadores de empresas do sector alimentar
Os operadores de empresas do sector alimentar de explorações reconhecidas como indemnes de triquinas devem informar a autoridade competente de qualquer requisito, tal como definido no capítulo I e no capítulo II, ponto B, do anexo IV, que deixe de ser cumprido ou de qualquer outra alteração que possa afectar o estatuto da exploração como indemne de triquinas.
Artigo 10.o
Inspecção de explorações indemnes de triquinas
A autoridade competente deve garantir a realização regular de inspecções às explorações reconhecidas como indemnes de triquinas.
A frequência das inspecções deve ser baseada no risco, tendo em conta o historial e a prevalência da doença, constatações anteriores, a zona geográfica, a fauna selvagem susceptível, as práticas de criação de animais, a supervisão veterinária e a conformidade dos responsáveis pelas explorações.
A autoridade competente deve garantir que todas as porcas reprodutoras e todos os javalis provenientes de explorações indemnes de triquinas são examinados em conformidade com o n.o 1 do artigo 2.o
Artigo 11.o
Programas de vigilância
A autoridade competente deve implementar um programa de vigilância que abranja os suínos, equídeos e outras espécies de animais domésticos susceptíveis às triquinas provenientes de explorações ou categorias de explorações reconhecidas como indemnes de triquinas, ou de regiões onde o risco de triquinas nos suínos domésticos seja considerado como negligenciável, no sentido de verificar que os animais são, efectivamente, indemnes de triquinas.
A frequência dos testes, o número de animais a serem testados e o plano de amostragem devem estar definidos no programa de vigilância. Para esse fim, serão colhidas e examinadas amostras de carne para detecção da presença de triquinas, em conformidade com o disposto no capítulo I ou II do anexo I.
O programa de vigilância pode incluir métodos serológicos como um instrumento adicional logo que um teste adequado for validado pelo laboratório comunitário de referência.
Artigo 12.o
Retirada do reconhecimento oficial de explorações indemnes de triquinas ou de regiões com risco negligenciável
1. Sempre que os suínos domésticos, ou outras espécies animais susceptíveis a uma infestação por triquinas, de uma exploração reconhecida oficialmente como indemne de triquinas apresentem um resultado positivo nos testes de detecção de triquinas, a autoridade competente deve, sem demora:
a)
Retirar o reconhecimento oficial da exploração como indemne de triquinas;
b)
Examinar todos os suínos domésticos na altura do abate, em conformidade com o n.o 1 do artigo 2.o, e realizar um teste serológico a todos os animais susceptíveis a uma infestação por triquinas na exploração, logo que um teste adequado tenha sido validado pelo laboratório comunitário de referência;
c)
Proceder ao rastreio e teste de todos os animais reprodutores que entraram na exploração e, na medida do possível, de todos os animais que deixaram a exploração, pelo menos, nos seis meses que precedem a constatação de um resultado positivo; para esse fim, serão colhidas e examinadas amostras de carne para detecção da presença de triquinas, com recurso aos métodos de detecção previstos nos capítulos I e II do anexo I; pode ser utilizado um teste serológico logo que o laboratório comunitário de referência tenha validado um teste adequado;
d)
Investigar, sempre que viável, a propagação da infestação parasitária devida à distribuição de carne de suínos domésticos abatidos no período que precede a constatação do resultado positivo;
e)
Informar a Comissão e os restantes Estados-Membros;
f)
Dar início a uma investigação epidemiológica para elucidar quanto à causa da infestação;
g)
Aumentar a frequência dos testes realizados ao abrigo do programa de vigilância, previsto no artigo 11.o, bem como o âmbito do mesmo;
h)
Tomar as medidas adequadas sempre que qualquer carcaça infestada não possa ser identificada no matadouro, incluindo:
i)
aumentar o tamanho de cada amostra de carne colhida para testar as carcaças suspeitas, ou
ii)
declarar as carcaças impróprias para consumo humano, e
iii)
tomar as medidas adequadas para a eliminação das carcaças suspeitas, ou respectivas partes, bem como das que apresentem resultados positivos no teste.
2. A autoridade competente deve retirar o reconhecimento oficial de explorações ou categorias de explorações como indemnes de triquinas, sempre que:
i)
Qualquer dos requisitos definidos nos capítulos I ou II do anexo IV deixe de ser cumprido.
ii)
Os resultados serológicos ou as constatações laboratoriais após a amostragem de suínos abatidos revele que a exploração ou categoria de explorações já não podem ser consideradas como indemnes de triquinas.
3. Sempre que os dados do programa de vigilância ou do programa de vigilância da fauna selvagem revelem que uma região já não pode ser considerada como uma região onde o risco de triquinas nos suínos domésticos é reconhecido como negligenciável, a Comissão deve retirar a região da lista e informar os outros Estados-Membros.
4. Após a retirada do reconhecimento, as explorações podem novamente ser reconhecidas como oficialmente indemnes de triquinas quando os problemas identificados tiverem sido resolvidos e a autoridade competente reconheça o cumprimento dos requisitos constantes no capítulo II, ponto A, do anexo IV.
CAPÍTULO III
IMPORTAÇÕES
Artigo 13.o
Requisitos sanitários para a importação
A carne de espécies animais que podem ser portadoras de triquinas, contendo tecido muscular estriado e proveniente de um país terceiro, só pode ser importada para a Comunidade se tiver sido examinada para detecção de triquinas nesse país terceiro antes da exportação.
O exame será realizado em conformidade com o disposto no artigo 2.o, em toda a carcaça ou, caso tal seja impossível, em cada meia-carcaça, quarto de carcaça ou parte ou peças de carne.
Artigo 14.o
Derrogações ao artigo 13.o
1. A carne de suínos domésticos pode ser importada sem ter sido submetida ao exame referido no artigo 13.o, desde que seja proveniente de uma exploração num país terceiro que tenha sido reconhecida pela Comunidade como oficialmente indemne de triquinas, em conformidade com o artigo 12.o do Regulamento (CE) n.o 854/2004, com base num pedido da autoridade competente daquele país, acompanhado de um relatório dirigido à Comissão que apresente provas de que os requisitos estabelecidos no capítulo I do anexo IV são cumpridos.
2. A carne de suínos domésticos pode ser importada sem ter sido submetida ao exame referido no artigo 13.o, desde que tenha sido submetida a um tratamento por congelação de acordo com o anexo II, efectuado sob a supervisão da autoridade competente no país terceiro.
Artigo 15.o
Documentação
O certificado sanitário que acompanha as importações de carne, mencionadas no artigo 13.o, deve ser avalizado por uma declaração do veterinário oficial que afirma que:
a)
A carne foi examinada no país terceiro de origem, em conformidade com o artigo 13.o; ou
b)
A carne cumpre os requisitos estabelecidos nos n.os 1 ou 2 do artigo 14.o
O original do referido documento deve acompanhar a carne, excepto se tiver sido concedida uma isenção dessa obrigação ao abrigo do n.o 4 do artigo 14.o do Regulamento (CE) n.o 854/2004.
CAPÍTULO IV
DISPOSIÇÕES TRANSITÓRIAS E FINAIS
Artigo 16.o
Disposições transitórias
1. O Estado-Membro pode permitir, em casos excepcionais até 31 de Dezembro de 2009, a utilização em suínos domésticos e javalis selvagens do método triquinoscópico definido no capítulo III do anexo I, sempre que:
a)
As carcaças individuais, tal como referido no artigo 2.o, tenham de ser examinadas individualmente num estabelecimento que não abata mais de 15 suínos domésticos por dia ou 75 suínos domésticos por semana nem prepare para colocação no mercado mais de 10 javalis selvagens por dia; e
b)
Não se encontrem disponíveis os métodos de detecção definidos nos capítulos I e II do anexo I.
2. Sempre que se utilize o método triquinoscópico, a autoridade competente deve assegurar:
a)
Que a carne é marcada com uma marca de salubridade claramente distinta da marca de salubridade prevista no n.o 1, alínea a), do artigo 5.o do Regulamento (CE) n.o 853/2004 e que a carne é fornecida directamente ao consumidor final ou a estabelecimentos de venda a retalho que abastecem directamente o consumidor final; e
b)
Que a carne não é utilizada para o fabrico de produtos cujo processo de produção não destrua as triquinas.
Artigo 17.o
Entrada em vigor
O presente regulamento entra em vigor no vigésimo dia seguinte ao da sua publicação no Jornal Oficial da União Europeia.
É aplicável a partir de 1 de Janeiro de 2006.
O presente regulamento é obrigatório em todos os seus elementos e directamente aplicável em todos os Estados-Membros.
Feito em Bruxelas, em 5 de Dezembro de 2005.