ДИРЕКТИВА 2009/30/ЕО НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 23 април 2009 година
за изменение на Директива 98/70/ЕО по отношение на спецификацията на бензина, дизеловото гориво и газьола и за въвеждане на механизъм за наблюдение и намаляване на нивата на емисиите на парникови газове и за изменение на Директива 1999/32/ЕО на Съвета по отношение на спецификацията на горивото, използвано от плавателни съдове по вътрешните водни пътища, и за отмяна на Директива 93/12/ЕИО
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 95 от него и член 175 параграф 1 от него във връзка с член 1, параграф 5 и член 2 от настоящата директива,
като взеха предвид предложението на Комисията,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
след консултация с Комитета на регионите,
в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора (2),
като имат предвид, че:
(1)
Директива 98/70/ЕО на Европейския парламент и Съвета от 13 октомври 1998 г. относно качеството на бензиновите и дизелови горива (3) по здравни и екологични съображения въвежда минимални спецификации за бензиновите и дизеловите горива, предназначени за пътни и извънпътни транспортни приложения.
(2)
Една от целите, посочена в Шестата програма за действие на Общността в областта на околната среда, установена с Решение № 1600/2002/ЕО (4) от 22 юли 2002 г., е да се постигнат равнища на качество на въздуха, които да нямат значително вредно въздействие или рискове за човешкото здраве и околната среда. В своето изявление към Директива 2008/50/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 май 2008 г. относно качеството на атмосферния въздух и за по-чист въздух за Европа (5) Комисията призна нуждата от намаляване на емисиите на вредни замърсители на въздуха, за да се постигне значителен прогрес към постигането на целите на Шестата програма за действие на Общността в областта на околната среда, и предвижда по-специално нови законодателни предложения за допълнително намаляване на разрешените от държавите-членки, на национално равнище, емисии на основни замърсители и на емисиите, свързани с презареждането на бензинови автомобили на бензиностанции, както и за справяне с проблема относно съдържанието на сяра в горивата, включително корабните горива.
(3)
Общността пое ангажимент по протокола от Киото за целеви нива на емисиите на парникови газове за периода 2008-2012 г. Освен това Общността пое ангажимент за намаляване с 30 % на емисиите на парникови газове до 2020 г. в контекста на глобално споразумение и едностранно с 20 %. Всички сектори следва да допринесат за тези цели.
(4)
Един от аспектите на емисиите на парникови газове от транспорта е разгледан от политиката на Общността за CO2 и автомобилите. Употребата на горива за транспорт има значителен принос към общите емисии на парникови газове в Общността. Наблюдението и намаляването на емисиите на парникови газове от жизнения цикъл на горивата може да помогне на Общността да постигне своите цели за намаляване на парниковите газове чрез декарбонизация на горивата за транспорт.
(5)
Общността прие регламенти за ограничаване на емисиите на замърсители от леки/лекотоварни и тежкотоварни пътни превозни средства. Спецификацията на горивата е един от факторите, които влияят върху възможността тези пределни нива на емисии могат да бъдат постигнати по-лесно.
(6)
Дерогации от максималното за летния период налягане на парите следва да бъдат ограничени до онези държави-членки с ниски летни температури. Целесъобразно е следователно да се уточни в кои държави-членки следва да бъде позволена дерогация. По принцип това са държавите-членки, в които средните температури за по-голямата част от тяхната територия са под 12° С най-малко през два от трите месеца юни, юли и август.
(7)
Директива 97/68/ЕО на Европейския парламент и Съвета от 16 декември 1997 г. относно сближаване на законодателството на държавите-членки във връзка с мерките за ограничаване на емисиите на газообразни и прахообразни замърсители от двигатели с вътрешно горене, инсталирани в извънпътна подвижна техника (6), определя пределни нива на емисиите за двигатели, използвани в извънпътна подвижна техника. За експлоатацията на тази техника е необходимо да се предостави гориво, което позволява нормалната работа на двигателите.
(8)
Изгарянето на горива за пътен транспорт е причина за около 20 % от емисиите на парникови газове в Общността. Един от подходите за намаляване на тези емисии е намаляване на емисиите на парникови газове от целия жизнен цикъл на тези горива. Това може да бъде постигнато по няколко начина. Предвид желанието на Общността за по-нататъшно намаляване на емисиите на парникови газове и значителният дял, който имат емисиите от пътен транспорт към тези емисии, е целесъобразно да се установи механизъм, по който доставчиците на горива да трябва да докладват за емисиите на парникови газове от жизнения цикъл на горивата, които те доставят, и те да намаляват считано от 2011 г. Методологията за изчисляване на емисиите на парникови газове от жизнения цикъл на биогоривата следва да бъде идентична с методологията за изчисляване на въздействието на емисиите на парникови газове, установена съгласно Директива 2009/28/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2009 г. за насърчаване на използването на енергия от възобновяеми източници (7).
(9)
Доставчиците следва до 31 декември 2020 г. постепенно да намалят емисиите на парникови газове с до 10 % от жизнения цикъл на единица енергия от доставените горива и енергия. Това намаление следва да бъде най-малко 6 % до 31 декември 2020 г. в сравнение със средното за ЕС равнище на емисиите на парникови газове от жизнения цикъл на единица енергия от изкопаеми горива през 2010 г., получена чрез използването на биогорива, алтернативни горива и намаляването на изгарянето и вентилирането в местата за производство. При условие за преразглеждане то следва да включва допълнително намаление от 2 %, постигнато чрез използването на съобразени с околната среда технологии за улавяне и съхранение на въглерод, електрически автомобили и допълнително намаление от 2 %, получени от покупката на кредити по Механизма за чисто развитие към протокола от Киото. Тези допълнителни намаления не следва да бъдат задължителни за държави-членки или доставчици на горива при влизането в сила на настоящата директива. Незадължителният им характер следва да бъде предмет на преразглеждането.
(10)
Производството на биогорива следва да бъде устойчиво. Поради това биогоривата, които се използват за изпълнение на целите за намаление на парниковите газове, които цели са установени в настоящата директива, следва задължително да отговарят на критерии за устойчивост. За да се гарантира последователен подход между политиките в областта на енергията и околната среда и за да се избегнат допълнителни разходи за предприятията, както и несъответствия в екологичните норми поради прилагане на непоследователен подход, от съществено значение е да се зададат същите критерии за устойчивост на използването на биогоривата за целите на настоящата директива, от една страна, и за целите на Директива 2009/28/ЕО, от друга страна. Поради същите причини в този контекст следва се избягва двойното докладване. Освен това Комисията и компетентните национални органи следва да координират своите дейности в рамките на комитет, който отговаря конкретно за аспектите на устойчивостта.
(11)
Нарастващото търсене в световен мащаб на биогорива, както и предвидените в настоящата директива стимули за тяхното използване, не следва да имат като ефект насърчаването на разрушаването на райони с биоразнообразие. Тези изчерпаеми ресурси, признати в различни международни правни актове като ценни за цялото човечество, следва да бъдат запазени. Наред с това потребителите в Общността биха считали за морално неприемливо използването от тяхна страна на повече биогорива да води до разрушаване на райони с биоразнообразие. Поради тези причини е необходимо да се установят критерии за устойчивост, които да гарантират, че биогоривата може да бъдат обект на стимули, само когато може да се гарантира, че суровините за тях не произхождат от райони с биоразнообразие или в случаите на райони, които са определени за опазване на природата или за опазване на редки, под заплаха или застрашени екосистеми или видове - че производството на суровините не променя предназначението на районите, за което съответният компетентен орган представя доказателство. Критериите за устойчивост следва да се считат гората за район с биоразнообразие, когато е девствена гора (съгласно определението, използвано от Организацията на ООН за прехрана и земеделие (ФАО) в нейната оценка на световните горски ресурси, която държавите в целия свят използват за да отчитат площите с девствени гори, или когато е защитена с национални закони за опазване на природата. Това определение следва да включва и райони, в които се събират недървесни горски продукти, при условие че човешкото въздействие е слабо. Другите видове гори съгласно определението на Организацията на ООН за прехрана и земеделие (ФАО), като променени естествени гори, полуестествени гори и насаждения, не следва да се смятат за девствени гори. Освен това, като се има предвид високата степен на биоразнообразие на някои затревени райони в умерения и тропичния пояс, включително саваните, степите, полупустинните райони и прериите, биогоривата, произведени от суровини с произход от такива земи, следва да не могат да се ползват от предвидените в настоящата директива стимули. Комисията следва да установи подходящи критерии и географски обхват за определянето на затревените райони с висока степен на биоразнообразие съгласно наличните най-подходящи научни данни и приложимите международни стандарти.
(12)
При изчисляване въздействието на парниковите газове, свързани с промяната на предназначението на земите, икономическите оператори следва да могат да ползват действителни стойности за въглеродните запаси, свързани с използването на въпросните земи, и за използването на земите след промяната на предназначението им. Те следва също така да могат да ползват стандартни стойности. Разработката на междуправителствената експертна група по изменение на климата е подходящата основа за такива стандартни стойности. Тази разработка понастоящем не е изразена под такава форма, че да бъде непосредствено приложима от икономическите оператори. Следователно Комисията следва да предостави насоки за съставянето на въпросната документация, която да послужи за основа при изчисляването на промените във въглеродните запаси за целите на настоящата директива, включително такива промени по отношение на горските райони с покритие на короните между 10 и 30 %, саваните, полупустинните области и прериите.
(13)
Целесъобразно е Комисията да разработи методологии за оценка влиянието върху емисиите на парникови газове на дренажа на торфищата.
(14)
Предназначението на земя не следва да се променя за производство на биогорива, при която отделянето на въглерод при промяната на предназначението не би могло да бъде компенсирано за разумен период от време предвид неотложната необходимост от противодействие на изменението на климата с намаляване на емисиите на парникови газове, постигнато от производството на биогорива. Това би предотвратило ненужно натоварване на икономическите оператори с трудоемки проучвания, както и промяната на предназначението на земи с високи въглеродни запаси, които биха се оказали неподходящи за производството на суровини за биогорива. Описът на въглеродните запаси в почвите в целия свят показва, че в тази категория следва да се включат влажните и трайно залесените зони, с покритие на короните над 30 %. Горските райони с покритие на короните между 10 и 30 % също следва да се включат, освен ако има доказателство, че техните въглеродни запаси са достатъчно ниски, за да оправдаят промяната на предназначението в съответствие с правилата, уредени в настоящата директива. По отношение на влажните зони следва да се вземе предвид определението, предвидено в Конвенцията за влажните зони с международно значение, и по-специално като местообитание на водолюбиви птици, приета на 2 февруари 1971 г. в Рамсар.
(15)
Стимулите, предвидени в настоящата директива, ще насърчат увеличаването на производството на биогорива в целия свят. Когато биогоривата са произведени от суровини с произход в Общността, те следва също да отговарят на общностните екологични изисквания към селското стопанство, включително на изискванията за опазване качеството на подпочвените и повърхностните води, както и на социалните изисквания. Съществуват обаче опасения, че при производството на биогорива в определени трети държави не се спазват минималните екологични или социални изисквания. За да се стимулира устойчивото производство на биогорива в целия свят е подходящо да се насърчава сключването на многостранни и двустранни споразумения, както и установяването на доброволни международни или национални схеми, които да включват основните екологични и социални аспекти. При липса на такива споразумения или схеми държавите-членки следва да изискват от икономическите оператори да представят отчети по тези въпроси.
(16)
Критериите за устойчивост ще бъдат ефективни, само ако доведат до промяна в поведението на участниците на пазара. Тези промени ще настъпят, само ако отговарящите на критериите биогорива получават ценова премия в сравнение с тези, които не отговарят на критериите. Съгласно метода на масовия баланс за проверка на съответствието съществува физическа зависимост между производството на биогорива, отговарящи на критериите за устойчивост, и потреблението на биогорива в Общността, което създава подходящ баланс между предлагането и търсенето и осигурява по-голяма ценова премия в сравнение със системите, в които няма такава зависимост. Следователно, за да се гарантира, че биогоривата, отговарящи на критериите за устойчивост, могат да се продават на по-висока цена, следва да се използва методът на масовия баланс с оглед проверка на съответствието. Това би поддържало целостта на системата, като едновременно се избягва налагането на прекомерно натоварване на промишлеността. Въпреки това следва да се разгледат и други методи за проверка.
(17)
При необходимост Комисията следва надлежно да отчете Доклада на хилядолетието за оценка на екосистемите, в който се съдържат полезни сведения за запазването поне на тези райони, които в критични ситуации изпълняват основни функции по запазване на екосистеми, като например запазване на речни басейни и защита срещу ерозията.
(18)
При изчисляване на емисиите на парникови газове следва да бъдат отчитани страничните продукти от производството и използването на горива. Методът на заместването е подходящ за целите на анализ на политиката в тази област, но не е подходящ за регулаторна дейност по отношение на отделни икономически оператори или отделни партиди горива за транспортни цели. В тези случаи най-подходящ за използване е методът на разпределение на енергията, защото е лесно приложим, предсказуем във времето, свежда до минимум контрапродуктивните стимули и дава резултати, като цяло сравними с резултатите, получавани по метода на заместването. За целите на анализа на политиката Комисията следва да включи в доклада си и резултати, получени при използване на метода на заместването.
(19)
За да се избегне прекомерна административна тежест, следва да се изготви списък от приети стойности за най-често срещаните цикли на производство на биогорива и този списък следва да се актуализира и разширява при наличието на допълнителни надеждни данни. Икономическите оператори следва винаги да може да претендират ниво на намаление на емисиите на парникови газове по отношение на биогоривата, установено по този списък. Когато приетата стойност на намалението на емисиите на парникови газове за даден производствен цикъл е по-ниска от изискваното минимално ниво, от производителите, желаещи да докажат, че спазват това минимално ниво, следва да се изисква да покажат, че действителните емисии при техния производствен процес са по-ниски от допуснатите за изчисляване на приетите стойности.
(20)
Необходимо е данните за изчисление на тези приети стойности да се получават от независими научни експертни източници и да се актуализират в съответствие с напредъка на работата на тези източници. Комисията следва да насърчава тези източници в работата си по тяхното актуализиране да разгледат също и емисиите при отглеждането на култури; последиците от регионалните и климатични условия; последиците от отглеждането на култури чрез използване на методи на устойчиво и екологично чисто селскостопанско производство; както и научния принос на производителите от трети държави и в рамките на Общността и гражданското общество.
(21)
За да се избегне насърчаването на отглеждане на суровинни култури за биогорива на места, където това би предизвикало големи емисии на парникови газове, използването на приетите стойности за отглеждане на селскостопански култури следва да бъде ограничено само за региони, където такъв ефект може да бъде изключен с висока степен на надеждност. За да се избегне прекомерна административна тежест обаче, подходящо е държавите-членки да установят национални или регионални средни стойности за емисии при отглеждането на култури, включително при използването на торове.
(22)
Търсенето на селскостопански стоки се увеличава в световен план. Част от отговора на това растящо търсене ще бъде увеличаването на площта на селскостопанските земи. Възстановяването на земи, които са тежко деградирали или силно замърсени и поради това в сегашното си състояние не могат да се използват за селскостопански цели, е начин да се увеличат площите за отглеждане. Схемата за устойчивост следва да насърчава използването на възстановени деградирали земи, тъй като насърчаването на биогоривата ще допринесе за увеличаване на търсенето на селскостопански стоки. Дори и самите биогорива да са произведени от суровини от вече обработваема земя, нетното увеличение на търсенето на култури, причинено от поощряването на биогоривата, би могло да доведе до нетно увеличение на добивната площ. Това може да засегне земи с високи въглеродни запаси, а това би имало за резултат вредно отделяне на въглерод. С цел да се смекчи този риск, е подходящо да се въведат придружаващи мерки за насърчаване повишаването на степента на продуктивност при засети земи, използването на деградирала земя и приемането на изисквания за устойчивост, сравними с тези, установени в настоящата директива за потребление на биогорива в Общността и в други страни, потребяващи биогорива. Комисията следва да разработи конкретна методология за минимализиране на емисиите на парникови газове, причинени от непреките въздействия, свързани с промените в земеползването. За целта Комисията следва да анализира, въз основа най-добрите налични научни доказателства, и по-специално включването на фактор за непреките промени в земеползването при изчисляването на емисиите на парникови газове и нуждата за насърчаване на устойчивите биогорива, които минимизират влиянието на промените в земеползването и подобряват устойчивостта на биогоривата по отношение на непреките промени в земеползването. При разработването на тази методология Комисията следва да разгледа наред с другото потенциалните непреки промени в земеползването, които се дължат на биогоривата, произведени от нехранителни целулозни материали и от лигноцелулозни материали.
(23)
Тъй като мерките, предвидени в членове 7б - 7д от Директива 98/70/ЕО, допринасят също така за функционирането на вътрешния пазар чрез хармонизиране на критериите за устойчивост за биогоривата във връзка с отчитане на целите на същата директива и улесняване по този начин, съгласно член 7б, параграф 8 от същата директива, на търговията между държавите-членки с биогорива, които изпълняват тези условия, тези мерки се основават на член 95 от Договора.
(24)
Непрекъснатият технически напредък в автомобилната технология и тази на горивата, в комбинация с непрекъснатия стремеж да се гарантира, че нивото на екологична и здравна защита се оптимизира, налага периодично преразглеждане на спецификациите за горивата на базата на допълнителни проучвания и анализи за въздействието на компоненти като добавките и биогоривата върху емисиите на замърсители. По тази причина следва да се докладва редовно относно възможността за спомагане за обезвъглеродяване (декарбонизация) на транспортните горива.
(25)
Използването на почистващи препарати може да допринесе за поддържане на двигателите в чисто състояние и по този начин за намаляване на емисиите на замърсители. Понастоящем не съществува задоволителен начин за изпитване на почистващите свойства на проби от горива. Поради това отговорността за информиране на клиентите за ползите от почистващите препарати и тяхната употреба е на доставчиците на горива и превозни средства. Въпреки това Комисията следва да разгледа дали по-нататъшно развитие би довело до по-ефективен подход за оптимизиране на употребата и ползите от почистващи препарати.
(26)
Разпоредбите за смесването на етанол с бензина следва да бъдат преразгледани на основата на опита, придобит при прилагането на Директива 98/70/ЕО. Преразглеждането следва да има за предмет по специално разпоредбите относно пределните стойности за налягането на парите и възможните алтернативи за гарантиране на това, че смесите с етанол няма да превишават приемливите пределни стойности за налягането на парите.
(27)
Добавянето на етанол в бензина увеличава налягането на парите на полученото гориво. Освен това налягането на парите на бензиновите смеси следва да се контролира с цел ограничаване емисиите на атмосферни замърсители.
(28)
Добавянето на етанол в бензина води до нелинейно изменение на налягането на парите на получената горивна смес. Подходящо е да се предвиди възможността за дерогация от пределните стойности за налягането на парите през лятото за такива смеси, след съответна оценка от страна на Комисията. Дерогацията следва да бъде под условие за спазването на законодателството на Общността относно качеството на въздуха и замърсяването на въздуха. Такава дерогация следва да съответства на действителното увеличение на налягането на парите, възникващо като резултат от добавяне на определено процентно съдържание на етанол в бензина.
(29)
С цел да се поощри употребата на нисковъглеродни горива при съобразяване с целевите нива на замърсяване на въздуха, по възможност нефтопреработвателите следва да осигурят наличност на нужните количества бензин с ниско налягане на парите. Тъй като в момента случаят не е такъв, пределно допустимото налягане за етаноловите смеси следва да се увеличи при определени условия, с цел да се позволи развитие на пазара на биогорива.
(30)
Някои по-стари превозни средства не са предвидени да използват бензин с високо съдържание на биогориво. Тези превозни средства може да се придвижват от една държава-членка в друга. Поради това е подходящо да се гарантира постоянното снабдяване с бензин, подходящ за тези по-стари превозни средства, за определен преходен период. Държавите-членки в консултация със заинтересованите страни следва да гарантират подходящо географско покритие на снабдяването, отразяващо търсенето на такъв бензин. Маркирането на бензина, например като Е5 или Е10, следва да бъде съвместимо със съответния стандарт, установен от Европейския комитет по стандартизация (ЕКС).
(31)
Целесъобразно е приложение IV към Директива 98/70/ЕО да се адаптира с цел да се даде възможност за пускането на пазара на дизелови горива с по-високо съдържание на биогорива („B7“) от това, посочено в стандарт EN 590:2004 („B5“). Този стандарт следва да бъде съответно адаптиран и следва да установява пределни стойности за техническите параметри, които не са включени в същото приложение, като например устойчивостта на окисляване, пламната температура, въглеродният остатък, съдържанието на пепел, съдържанието на вода, общо замърсяване, корозията на медна пластина, мазилната способност, вискозитетът, температурата на помътняване, граничната температура на филтруемост през студен филтър, съдържанието на фосфор, варирането на киселинното число, замърсяването на дюзите и прибавянето на добавката за стабилизиране.
(32)
За да се улесни ефективната продажба на биогорива, ЕКС се насърчава да продължава бързо да разработва стандарт, позволяващ смесването на по-големи количества биогорива като компоненти в дизеловите горива и по-специално да разработи стандарт за „B10“.
(33)
Поради технически причини е необходимо поставянето на пределна стойност за съдържанието на метилови естери на мастни киселини (МЕМК) в дизеловото гориво. Такава пределна стойност обаче не е необходима за други компоненти на биогоривата, като например чистите подобни на дизел въглеводороди, произведени от биомаса чрез реакцията на Fischer-Tropsch или хидрогенирано растително масло.
(34)
Държавите-членки и Комисията следва да предприемат подходящи стъпки за улесняване пускането на пазара на газьол, съдържащ 10 ppm сяра, по-рано от 1 януари 2011 г.
(35)
Използването на специфични метални добавки и по-конкретно използването на метилциклопентадиенил манган трикарбонил (MMT) би могло да увеличи риска от увреждане на човешкото здраве и може да предизвика повреда на двигателите на превозните средства, както и оборудването за контрол на емисиите. Много производители на превозни средства съветват да не се използва гориво, съдържащо метални добавки, и че използването на такова гориво може да доведе до изгубване на правата по гаранцията. Поради това е подходящо непрекъснато да се преразглеждат въздействията от използването на металната добавка ММТ в горивата, в консултация с всички съответно заинтересовани страни. До следващия преглед е необходимо да се предприемат стъпки за ограничаване на тежестта на всякакви повреди, които биха могли да бъдат причинени. Поради това е целесъобразно да се определи пределна стойност за употребата на ММТ в горивата, въз основа на наличните в момента научни познания. Тази пределна стойност следва да бъде преразгледана с цел повишаването ѝ, единствено ако може да се докаже, че по-висока дозировка не предизвиква вредно въздействие. За да могат потребителите да избегнат несъзнателното изгубване на правата по гаранциите на автомобилите си, необходимо е да се постави изискване за етикетиране на всички горива, които съдържат метални добавки.
(36)
В съответствие с точка 34 от Междуинституционалното споразумение за по-добро законотворчество (8) държавите-членки се насърчават да съставят за себе си и в интерес на Общността свои собствени таблици, които да показват, доколкото е възможно, съответствието между настоящата директива и мерките за транспониране, и да оповестяват публично тези таблици.
(37)
Мерките, необходими за прилагането на Директива 98/70/ЕО, следва да се приемат в съответствие с Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. за установяване на условията и реда за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (9).
(38)
По-специално, на Комисията следва да бъдат предоставени правомощия да приема мерки по прилагане относно механизма за наблюдение и намаляване на емисиите на парникови газове, да коригира методологичните принципи и стойности, необходими за оценка дали критериите за устойчивост са изпълнени по отношение на биогоривата, да установи критерии и географски граници за високо биологично разнообразни тревни площи, да преразглежда праговете за съдържание на ММТ в горивата, да адаптира към техническия и научен прогрес методологията за изчисляване на емисиите на парникови газове за целия жизнен цикъл, разрешените методи за анализ, отнасящи се до спецификациите на горивата, и допустимото превишение на налягането на парите, разрешено за бензин, съдържащ биотетанол. Тъй като тези мерки са от общ характер и са предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива, чрез адаптиране на методологичните принципи и стойности, те трябва да бъдат приети в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, предвидена в член 5а от Решение 1999/468/ЕО.
(39)
Директива 98/70/ЕО предвижда няколко спецификации за горива, някои от които са вече излишни. В допълнение, тя съдържа няколко дерогации, които са изтекли. Ето защо, от съображения за яснота, е целесъобразно тези разпоредби да бъдат заличени.
(40)
Директива 1999/32/ЕО на Съвета от 26 април 1999 г. относно намаляване съдържанието на сяра в някои течни горива (10) определя някои аспекти на употребата на горива от транспорта по вътрешните водни пътища. Разграничението между тази директива и директива 98/70/ЕО се нуждае от разяснение. И двете директиви определят пределно допустими стойности за съдържанието на сяра в газьола, използван от плавателни съдове по вътрешните водни пътища. Ето защо, за целите на яснотата и правната сигурност е уместно тези директиви да бъдат коригирани, така че само един акт да определя пределно допустимите стойности.
(41)
Съществуват разработени нови, по-чисти технологии за двигатели на съдове, плаващи по вътрешните водни пътища. Тези двигатели могат да бъдат задвижвани само с гориво с много ниско съдържание на сяра. Съдържанието на сяра в горивата за съдове, плаващи по вътрешните водни пътища, следва да се намали възможно най-скоро.
(42)
Поради това Директива 98/70/ЕО и Директива 1999/32/ЕО следва да бъдат съответно изменени.
(43)
Директива 93/12/ЕИО от 23 март 1993 г. относно съдържанието на сяра в някои течни горива (11) беше значително изменена с течение на времето и в резултат на това вече не съдържа съществени елементи. Поради това тя следва да бъде отменена.
(44)
Тъй като целите на настоящата директива, а именно осигуряване на единен пазар на горива за пътния транспорт и извънпътната подвижна техника и осигуряването на спазването на минималните нива за защита на околната среда от употребата на тези горива не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите членки и следователно могат да бъдат по-добре постигнати на общностно равнище, Общността може да приема мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигане на тези цели,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА
Член 1
Изменения на Директива 98/70/ЕО
Директива 98/70/ЕО се изменя, както следва:
1.
Член 1 се заменя със следния текст:
„Член 1
Приложно поле
Настоящата директива определя, по отношение на пътни транспортни средства и извънпътна подвижна техника (включително плавателните средства, плаващи по вътрешните водни пътища, когато не плават в морски води), селскостопански и горски трактори, както и плавателните съдове с развлекателна цел, когато не плават в морски води:
а)
техническите спецификации по здравни и съобразени с околната среда съображения за горивата, които да се използват в превозни средства с двигатели с принудително запалване и компресионно запалване, като взема предвид техническите изисквания на тези двигатели; както и
б)
целта за намаляване на емисиите от парникови газове от целия жизнен цикъл.“;
2.
Член 2 се изменя, както следва:
а)
В първия параграф:
i)
точка 3 се заменя със следния текст:
„3.
„газови масла, предназначени за използване в двигателите на извънпътна подвижна техника (включително плавателните средства, плаващи по вътрешните водни пътища), селскостопански и горски трактори, както и плавателни съдове с развлекателна цел“ означава всяка течност, която е добита от нефт и попада в CN кодове 2710 19 41 и 2710 19 45 (12), предназначени за използване в двигатели с компресионно запалване, посочени в директиви 94/25/ЕО (13), 97/68/ЕО (14) и 2000/25/ЕО (15) на Европейския парламент и на Съвета;
ii)
добавят се следните точки:
„5.
„Държави-членки с ниски летни температури“ са Дания, Естония, Финландия, Ирландия, Латвия, Литва, Швеция и Обединеното Кралство;
6.
„емисии на парникови газове от целия жизнен цикъл“ означава всички нетни емисии на CO2, CH4 и N2O, които могат да бъдат причислени към това гориво (включително всички негови примеси) или произведената енергия. Това включва всички съответни етапи от извличането или култивирането, включително промени на земеползването, транспорт и разпространение, преработка и горене, независимо на кой стадий се отделят емисиите;
7.
„емисии на парникови газове на единица енергия“ означава общият обем еквивалентни на CO2 емисии на парникови газове, свързани с дадено гориво или произведената енергия, разделен на общото енергийно съдържание на горивото или произведената енергия (изразено под формата на неговата ниска отоплителна стойност);
8.
„доставчик“ означава образувание, което отговаря за преминаването на горивото или енергията през акцизен склад или, ако не се дължи акциз, всяко друго съответно образувание, определено от държава-членка;
9.
определението за „биогорива“ отговаря на определението в Директива 2009/28/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2009 г. за насърчаване на използването на енергия от възобновяеми източници (16).
б)
Вторият параграф се заличава.;
3.
Член 3 се изменя, както следва:
а)
Параграфи 2-6 се заменят със следния текст:
„2. Държавите-членки гарантират, че на тяхната територия бензин може да се пуска на пазара, само ако отговаря на екологичните спецификации, установени в приложение I.
Въпреки това държавите-членки могат да предвидят за най-отдалечените региони специални разпоредби за въвеждане на бензин с максимално съдържание на сяра 10 мг/кг. Държавите-членки, които се възползват от настоящата разпоредба, информират съответно Комисията.
3. Държавите-членки изискват от доставчиците да гарантират до 2013 г. на пазара да се пуска бензин с максимално съдържание на кислород от 2,7 % и с максимално съдържание на етанол от 5 % и могат да изискват този бензин да се пуска на пазара за по-дълъг период, ако считат за необходимо. Те гарантират, че на потребителите се предоставя необходимата информация относно съдържанието на биогориво в бензина и по-конкретно относно правилната употреба на различните бензинови смеси.
4. Държавите-членки с ниски летни температури, могат, при спазване на разпоредбите на параграф 5, да разрешат пускането на пазара на бензин с максимално налягане на парите 70 kPa през летния период.
Държавите-членки в които не се прилага посочената в първа алинея дерогация, могат при спазване на разпоредбите на параграф 5, да разрешат пускането на пазара на бензин със съдържание на етанол с максимално налягане на парите 60 kPa през летния период, както и допустимото изключение за превишение на налягането на парите, посочено в приложение III, при условие че използваният етанол е биогориво.
5. Когато държавите-членки желаят да приложат една от дерогациите, предвидени в параграф 4, те уведомяват Комисията и предоставят цялата необходима информация. Комисията извършва оценка на желателността и срока на дерогацията, като взема предвид:
а)
избягването на социално-икономическите проблеми в резултат от по-високото налягане на парите, включително нуждата от временни технически адаптации; както и
б)
последиците от по-високото налягане на парите за околната среда или здравето и по-конкретно въздействието върху спазването на законодателството на Общността относно качеството на въздуха, както в засегнатите държави-членки, така и в други държави-членки.
Ако оценката на Комисията покаже, че дерогацията ще доведе до неспазване на законодателството на Общността относно качеството или замърсяването на въздуха, включително съответните пределни стойности и таваните на емисиите, искането се отхвърля. Комисията също така следва да вземе предвид съответните целеви стойности.
В случай че Комисията не повдигне възражения в шестмесечен срок от получаването на цялата необходима информация, съответната държава-членка може да приложи дерогацията, за която е отправила искане.
6. Въпреки параграф 1, държавите-членки може да продължат да разрешават продажбата на малки количества оловен бензин със съдържание на олово не по-голямо от 0,15 g/l, в размер на не повече от 0,03 % от общите продажби, за да бъдат използвани от стари превозни средства със специфични характеристики и да бъдат разпространявани чрез групи със специални интереси.“;
б)
Параграф 7 се заличава.;
4.
Член 4 се заменя със следния текст:
„Член 4
Дизелово гориво
1. Държавите-членки гарантират, че на тяхната територия може да се пуска дизелово гориво на пазара, само ако отговаря на спецификациите съгласно приложение II.
Независимо от изискванията по приложение II държавите-членки могат да разрешат пускането на пазара на дизелово гориво със съдържание на метилови естери на мастни киселини (МЕМК) над 7 %.
Държавите-членки гарантират, че на потребителите се предоставя необходимата информация относно съдържанието на биогориво в дизеловото гориво, и по-специално МЕМК.
2. Държавите членки гарантират, че не по-късно от 1 януари 2008 г. газьолът, предназначен за употреба в извънпътна подвижна техника (включително плавателни съдове, плаващи по вътрешните водни пътища), селскостопански и горски трактори, и плавателни съдове с развлекателна цел, може да бъде пускан на пазара на тяхната територия само ако съдържанието на сяра в него не надвишава 1 000 mg/kg. Считано от 1 януари 2011 г., максимално допустимото съдържание на сяра в този газьол е 10 mg/kg. Държавите-членки гарантират, че течните горива, различни от този газьол, могат да се използват в плавателни съдове, плаващи по вътрешните водни пътища и плавателни съдове с развлекателна цел, само ако съдържанието на сяра в тези течни горива не надвишава максимално допустимото съдържание в този газьол.
Въпреки това, с цел да се отчете лекото замърсяване в хода на снабдителната верига, държавите-членки могат, считано от 1 януари 2011 г., да разрешат газьолът, предназначен за употреба от извънпътна подвижна техника (включително плавателни съдове, плаващи по вътрешните водни пътища), селскостопански и горски трактори и плавателни съдове с развлекателна цел, да съдържа до 20 mg/kg сяра в момента на окончателно разпределение към крайните потребители. Държавите-членки могат също да разрешат до 31 декември 2011 г. на пазара да продължи да се пуска газьол, който съдържа до 1000 mg/kg сяра, за железопътни превозни средства и селскостопански и горски трактори, при условие че могат да гарантират, че нормалното функциониране на системите за контрол на емисиите няма да бъде нарушено.
3. Държавите-членки могат да предвидят за най-отдалечените региони специална разпоредба за въвеждане на дизелови горива и газьол с максимално съдържание на сяра 10 mg/kg. Държавите-членки, които се ползват от настоящата разпоредба, информират съответно Комисията.
4. За държавите-членки със сурови зимни условия максималната точка за дестилация от 65 % при 250 °C за дизелови горива и газьол може да бъде заменена с максимална точка на дестилация от 10 % (об/об) при 180 °C.“
5.
Създава се следният член:
„Член 7а
Намаляване на емисиите на парникови газове
1. Държавите-членки определят доставчика или доставчиците, които да отговарят за наблюдението и отчитането на емисиите на парникови газове от целия жизнен цикъл на горивата на единица енергия за доставените горива и енергия. Що се отнася до доставчиците на електроенергия за употреба в пътни превозни средства, държавите-членки гарантират, че тези доставчици могат да решат да допринесат за задължението за намаляване, установено в параграф 2, ако успеят да докажат, че могат адекватно да измерват и да провеждат наблюдение на електроенергията, доставена за употреба в тези превозни средства.
Считано от 1 януари 2011 г., доставчиците отчитат ежегодно пред органа, определен от съответната държава-членка, интензитета на парникови газове на горивата и енергията, доставени в рамките на всяка държава-членка, като предоставят най-малко следната информация:
а)
общия обем на всички доставени горива или енергия, с обозначение за мястото на закупуване и произхода; и
б)
емисиите от парникови газове за целия жизнен цикъл на горивата на единица енергия.
Държавите-членки гарантират, че отчетите подлежат на проверки.
По целесъобразност, Комисията определя насоки за прилагането на разпоредбите на настоящия параграф.
2. Държавите-членки изискват от доставчиците да намалят възможно най-плавно емисиите на парникови газове на единица енергия от целия жизнен цикъл на доставяните горива и енергия с до 10 % до 31 декември 2020 г. спрямо основните стандарти за горивата, посочени в параграф 5, буква б. Това намаление се състои от:
а)
6 % до 31 декември 2020 г. За целите на това намаление, държавите-членки може да изискват от доставчиците да се съобразят със следните междинни цели: 2 % до 31 декември 2014 г. и 4 % до 31 декември 2017 г.;
б)
индикативна допълнителна цел от 2 % до 31 декември 2020 г., при спазване на разпоредбите на член 9, параграф 1, буква з), постигнато чрез единия или двата следни метода:
i)
доставката на енергия за употреба в различните видове пътни превозни средства, извънпътна подвижна техника (включително плавателни съдове, плаващи по вътрешните водни пътища), селскостопански или горски трактори или плавателни съдове с развлекателна цел;
ii)
използването на технологии (включително улавяне и съхраняване на въглерод), които могат да намалят емисиите от парникови газове за целия жизнен цикъл, на единица енергия, от доставените горива или енергия;
в)
индикативна допълнителна цел за намаление в сектора на снабдяване с горива с допълнителни 2 % до 31 декември 2020 г., при спазване на разпоредбите на член 9, параграф 1, буква и), постигнато чрез използването на кредити, закупени чрез механизма за чисто развитие към Протокола от Киото, съгласно условията, посочени в Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 октомври 2003 г. за установяване на схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Общността (17).
3. Емисиите на парникови газове от целия жизнен цикъл на биогоривата се изчисляват в съответствие с член 7г. Емисиите на парникови газове от целия жизнен цикъл на други горива и енергия се изчисляват чрез методология, установена в съответствие с параграф 5 от настоящия член.
4. Държавите-членки гарантират, че група доставчици могат да решат да изпълнят съвместно задълженията за намаление съгласно параграф 2. В този случай те се считат за единичен доставчик за целите на параграф 2.
5. Мерките, необходими за прилагането на този член, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 11, параграф 4. Подобни мерки включват по-специално:
а)
методологията за изчисляване на емисиите на парникови газове за целия жизнен цикъл на горивата, различни от биогоривата и енергията;
б)
методологията за определяне преди 1 януари 2011 г. на основните стандарти за горивата въз основа на емисиите на парникови газове от целия жизнен цикъл за единица енергия от изкопаеми горива през 2010 г., за целите на параграф 2;
в)
всички необходими правила за прилагането на параграф 4;
г)
методологията за изчисляване на приноса на електрическите пътни превозни средства, които съответстват на разпоредбите на член 3, параграф 4 от Директива 2009/28/ЕО.
6.
Вмъкват се следните членове:
„Член 7б
Критерии за устойчивост на биогоривата
1. Независимо дали суровините са отгледани на или извън територията на Общността, енергията от биогорива се взема предвид за целите на член 7а, само при условие че отговаря на критериите за устойчивост, установени в параграфи от 2 до 6 от настоящия член.
Независимо от това, биогоривата, произведени от отпадъци и остатъци, различни от остатъците от селското стопанство, аквакултурата, рибното и горското стопанство, трябва да отговарят само на критериите за устойчивост, установени в параграф 2 от настоящия член, за да бъдат взети предвид за целите, посочени в член 7а.
2. Намалението на емисиите на парникови газове в резултат на използване на биогорива, отчетено за целите, посочени в параграф 1, е най-малко 35 %.
Считано от 1 януари 2017 г., намалението на емисиите на парникови газове при използване на биогорива, взети предвид за целите на параграф 1, е най-малко 50 %. От 1 януари 2018 г. това намаление на емисиите на парникови газове е най-малко 60 % за биогоривата, произведени в инсталации, в които производството е започнало на или след 1 януари 2017 г.
Намалението на емисиите на парникови газове в резултат на използването на биогорива се изчислява в съответствие с член 7г, параграф 1.
В случай че биогоривата са произведени от инсталации, които вече са били в експлоатация на 23 януари 2008 г., първата алинея се прилага от 1 април 2013 г.
3. Биогоривата, които се отчитат за целите, посочени в параграф 1, не се произвеждат от суровини, произхождащи от терени с висока стойност на биоразнообразие, а именно от терени с един от следните видове статус през или след януари 2008 г., независимо дали тези терени продължават да имат същия статус:
а)
девствена гора или друга залесена земя, т.е. гора или друга залесена земя с местни видове, където няма ясно видими признаци на човешка дейност и екологичните процеси не са съществено нарушени;
б)
райони, предназначени:
i)
за целите на защитата на природата със закон или акт на съответния компетентен орган; или
ii)
за защита на редки, под заплаха или застрашени екосистеми или видове, признати от международни споразумения или включени в списъци, изготвени от междуправителствени организации или Международния съюз за опазване на природата, при условие че са признати в съответствие с член 7в, параграф 4;
освен ако не бъдат представени доказателства, че производството на тази суровина не противоречи на тези цели за защитата на природата;
в)
затревени райони с висока степен на биоразнообразие, които са:
i)
естествено затревени, а именно затревени райони, които биха останали такива при липсата на човешка намеса и които запазват естествения състав на видовете и екологичните характеристики и процеси; или
ii)
изкуствено затревени, а именно затревени райони, които биха престанали да бъдат такива при липсата на човешка намеса и които са богати на видове и не са деградирали, освен ако не се докаже, че добивът на суровини е необходим за запазване на статуса на пасище.
Комисията установява критериите и географските обхвати, по които да се установи кои затревени райони се обхващат от разпоредбите на буква в) на първа алинея. Такава мярка, предназначена да измени несъществени елементи на настоящата директива, чрез допълването ѝ, се приема в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 11, параграф 4.
4. Биогоривата, които се отчитат за целите, посочени в параграф 1, не са произведени от суровини, произхождащи от терени с високи въглеродни запаси, а именно от терени с един от следните видове статус през януари 2008 г. и вече нямат такъв статус:
а)
мочурища, а именно почви покрити или наситени с вода постоянно или през значителна част от годината;
б)
трайно залесени райони, а именно терени с площ над един хектар, височина на дърветата над пет метра и с покритие от короните над 30 %, или с дървета, които могат да достигнат тези прагове на място;
в)
терени с площ над един хектар, височина на дърветата над пет метра и с покритие от короните между 10 % и 30 %, или с дървета, които могат да достигнат тези прагове на място, освен ако не бъде предоставено доказателство, че запасите от въглерод на района преди и след промяната на предназначението са такива, че при прилагането на методологията, установена в приложение IV, част В, биха били изпълнени условията, посочени в параграф 2 от настоящия член.
Разпоредбите на настоящия параграф не се прилагат, ако по времето, когато суровината е добита, съответният терен е имал същия статус както през януари 2008 г.
5. Биогорива, отчетени за целите, посочени в параграф 1, не може да се произвеждат от суровини, произхождащи от земя, която е била торфище през януари 2008 г., освен ако не е представено доказателство, че култивирането и добиването на тези суровини не налага дренаж на неотводнената предварително почва.
6. Селскостопанските суровини, отглеждани в Общността и използвани за производството на биогорива, които се отчитат за целите, посочени в член 7а, се добиват в съответствие с изискванията и стандартите, описани под заглавието „Околна среда“ в приложение II, част А и в точка 9 на приложение II към Регламент (ЕО) № 73/2009 на Съвета от 19 януари 2009 година за установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски стопани (18) и в съответствие с минимално допустимите изисквания за добри селскостопански и екологични условия, посочени в член 6, параграф 1 от същия регламент.
7. На всеки две години Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад по отношение на трети държави, както и за държави-членки, които са значителен източник на биогорива или на суровини за използвани в Общността биогорива, относно взетите на национално равнище мерки за спазване на критериите за устойчивост, установени в параграфи 2 до 5, и мерките за защита на почвите, водата и въздуха. Първият доклад се представя през 2012 г.
На всеки две години Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно въздействието на нарасналото търсене на биогорива върху социалната устойчивост в Общността и в трети държави, относно въздействието на политиката на Общността за биогоривата върху наличието на хранителни продукти на достъпни цени, по-специално за жителите на развиващите се страни, както и относно други въпроси с по-широк обхват, свързани с развитието. Докладите се занимават с въпроса за зачитане правата на земеползване. За трети държави, както и за държави-членки, които са значителен източник на суровини за използвани в Общността биогорива, в докладите се посочва дали са ратифицирали и прилагат всяка от следните конвенции на Международната организация на труда:
-
Конвенция относно принудителния или задължителния труд (№ 29);
-
Конвенция относно свободата на сдружаване и закрилата на правото на синдикално организиране (№ 87);
-
Конвенция относно прилагането на принципите на правото на организиране и на колективно договаряне (№ 98);
-
Конвенция относно равното заплащане на мъжете и жените работници за труд с еднаква стойност (№ 100);
-
Конвенция за премахване на принудителния труд (№ 105);
-
Конвенция относно дискриминацията в областта на труда и професиите (№ 111);
-
Конвенция относно минималната възраст за приемане на работа (№ 138);
-
Конвенция относно забраната и незабавни действия за ликвидирането на най-тежките форми на детския труд (№ 182).
За трети държави, както и за държави-членки, които са значителен източник на суровини за използвани в Общността биогорива, в докладите се посочва дали са ратифицирали и прилагат:.
-
Протокола от Картахена по биологична безопасност;
-
Конвенцията за международна търговия със застрашени видове от дивата флора и фауна.
Първият доклад се представя през 2012 г. При необходимост Комисията предлага коригиращи мерки, по-специално ако има доказателства, че производството на биогорива оказва значително въздействие върху цените на хранителните продукти.
8. За целите, посочени в параграф 1, държавите-членки не може да откажат да вземат предвид биогорива, получени при спазване на настоящия член, на други основания за устойчивост.
Член 7в
Проверка на съответствието с критериите за устойчивост за биогоривата
1. При отчитане на биогорива за целите, посочени в член 7а, държавите-членки изискват от икономическите оператори да покажат, че са изпълнени посочените в член 7б, параграфи 2-5 критерии за устойчивост. За тази цел, те изискват от икономическите оператори използването на система за масов баланс, която:
а)
позволява партиди от суровини или биогорива с различни характеристики по отношение на устойчивостта да бъдат смесени;
б)
изисква информацията за характеристиките по отношение на устойчивостта и обемите на партидите, посочени в буква а), да остават придадени към сместа; и
в)
предвижда сборът на всички партиди, извадени от сместа да бъдат описани със същите характеристики по отношение на устойчивостта в същите количества, каквито има сборът на всички партиди, постъпили в сместа.
2. Комисията докладва на Европейския парламент и на Съвета през 2010 г. и 2012 г. относно действието на описания в параграф 1 метод на проверка чрез масов баланс, както и за възможността за допускане на други методи за проверка по отношение на някои или всички видове суровини или биогорива. В своята оценка, Комисията разглежда тези методи за проверка, при които не е необходимо информацията за характеристиките на устойчиво развитие да остава физически прикрепена към определени партиди или смеси. Оценката отчита нуждата за запазване на целостта и ефикасността на системата за проверка, като в същото време избягва налагането на прекомерна тежест върху промишлеността. Докладът е съпроводен, ако е уместно, от предложения до Европейския парламент и Съвета за използването на други методи за проверка.
3. Държавите-членки предприемат мерки за гарантиране, че икономическите оператори подават надеждна информация, както и да представят при поискване на съответната държава-членка данните, използвани за съставяне на информацията. Също така, държавите-членки изискват от икономическите оператори да организират подходящо независимо одитиране на подадената информация, както и да представят доказателства за неговото провеждане. При одитирането се проверява, че използваните от икономическите оператори системи са точни, надеждни и защитени от измами. Също така, при одитирането трябва да се проверява честотата и методиката на вземане на проби, както и надеждността на данните.
Информацията, посочена в първа алинея, включва по-специално информация относно спазването на критериите за устойчивост, посочени в член 7б, параграфи 2-5, подходяща и приложима информация относно мерките за защита на почвите, водата и въздуха, възстановяването на деградиралата земя, избягването на излишно потребление на вода в зони с недостатъчно количество вода, както и подходяща и приложима информация относно мерките, взети за отчитане на въпросите, посочени в член 7б, параграф 7, алинея втора.
Комисията, в съответствие с процедурата по консултиране, посочена в член 11, параграф 3, определя списък на елементите на подходящата и приложима информация, посочена в първите две алинеи. Тя следи по-специално представянето на тази информация да не представлява прекомерна административна тежест за икономическите оператори като цяло и в частност за дребните селскостопански производители, организациите на производителите и кооперациите.
Задълженията, установени в настоящия параграф, се прилагат независимо дали биогоривата са произведени в Общността, или са внесени.
Държавите-членки представят на Комисията в обобщен вид информацията, посочена в първа алинея. Комисията публикува резюме на тази информация на платформата за осигуряване на прозрачност, посочена в член 24 от Директива 2009/28/ЕО, като запазва поверителния характер на информацията с чувствително търговско съдържание.
4. Общността се стреми да сключва двустранни или многостранни споразумения с трети държави, които съдържат разпоредби относно критериите за устойчивост, съответстващи на разпоредбите в настоящата директива. Когато Общността е сключила споразумения, съдържащи разпоредби относно въпроси, обхванати от критериите за устойчивост, посочени в член 7б, параграфи 2-5, Комисията може да вземе решение тези споразумения показват, че биогоривата, произведени от отгледани в тези страни суровини, отговарят на въпросните критерии за устойчивост. При сключването на тези споразумения се отчитат надлежно мерките, предприети за опазването на зони, които изпълняват основни функции по запазване на екосистемите в критични ситуации (като запазване на речни басейни и защита срещу ерозията), за опазването на почвите, водата и въздуха, непреките въздействия, свързани с промените в земеползването, възстановяването на деградиралата земя, избягването на излишно потребление на вода в зони с недостатъчно количество вода, както и информацията относно въпросите, посочени в член 7б, параграф 7, втора алинея.
Комисията може да реши, че доброволни национални или международни схеми за въвеждане на стандарти за производството на продукти от биомаса съдържат точни данни за целите на член 7б, параграф 2 или демонстрират, че партидите от биогорива съответстват на критериите за устойчивост, посочени в член 7б, параграфи 3-5. Комисията може да реши, че тези схеми съдържат точни данни за информацията относно предприетите мерки за опазване на зоните, които осигуряват основни услуги на екосистемите в критични ситуации, ситуации (като защитата на речни басейни и ерозивния контрол), за опазването на почвите, водата и въздуха, за възстановяване на деградиралата земя, избягването на излишно потребление на вода в зони с недостатъчно количество вода, както и въпросите, посочени в член 7б, параграф 7, втора алинея. Комисията може също да признае райони за защита на редки, под заплаха или застрашени екосистеми или видове, признати от международни споразумения или включени в списъци, изготвени от междуправителствени организации или от Международния съюз за опазване на природата, за целите на член 7б, параграф 3, буква б), подточка ii).
Комисията може да реши, че някои доброволни национални или международни схеми за определяне на намалението на емисии на парникови газове съдържат точни данни за целите на член 7б, параграф 2.
Комисията може да реши, че земи, включени в национална или регионална схема за възстановяване на земи, които са тежко деградирали или силно замърсени, съответстват на критериите, посочени в приложение IV, част В, точка 9.
5. Комисията приема решения съгласно параграф 4, само ако въпросното споразумение или схема отговаря на адекватни стандарти за надеждност, прозрачност и независимо одитиране. Схеми за измерване на намаленията на емисии на парникови газове също съответстват на методическите изисквания, посочени в приложение IV. Списък на райони с висока степен на биоразнообразие, посочени в член 7б, параграф 3, буква б), подточка (ii), отговарят на адекватни стандарти за обективност и съгласуваност с международно признатите стандарти и предвиждат подходящи процедури на обжалване.
6. Решенията съгласно параграф 4 се вземат съгласно процедурата по консултиране, посочена в член 11, параграф 3. Тези решения имат срок на действие от не повече от пет години.
7. Когато даден икономически оператор предложи доказателство или данни, придобити в съответствие със споразумение или схема, предмет на решение съгласно параграф 4, в рамките на обхвата на посоченото решение държавата-членка не изисква от заявителя да представя допълнително доказателство за спазване на критерия за устойчиво развитие, посочен в член 7б, параграфи 2-5, нито информация относно мерките, посочени в втора алинея от параграф 3 на настоящия член.
8. При искане на държава-членка или по своя инициатива Комисията разглежда прилагането на член 7б във връзка с източник на биогориво и в срок шест месеца от получаването на такова искане и в съответствие с процедурата по консултиране, посочена в член 11, параграф 3, решава дали въпросната държава-членка може да вземе предвид горивото от този източник за целите на член 7а.
9. В срок до 31 декември 2012 г. Комисията докладва на Европейския парламент и на Съвета относно:
а)
ефективността на въведената система за предоставяне на информация за критериите за устойчивост; и
б)
дали е изпълнимо и подходящо да се въведат задължителни изисквания по отношение на защитата въздуха, почвите и водата, като се отчитат последните научни данни и международните задължения на Общността.
При необходимост Комисията предлага коригиращи действия.
Член 7г
Изчисляване на емисиите на парникови газове от биогорива от целия жизнен цикъл
1. За целите на член 7а и член 7б, параграф 2, емисиите на парникови газове от целия жизнен цикъл на биогоривата се изчисляват, както следва:
а)
за биогоривата, по отношение на които е дадена в приложение IV, част А или Б приета стойност на намалението на емисиите на парникови газове за съответния начин на производство на биогорива и за които стойността el, изчислена за тези биогорива в съответствие с приложение IV, част В, точка 7, е равна или по-малка от нула, при изчислението се използва тази приета стойност;
б)
чрез използване на действителната стойност, изчислена в съответствие с методиката, посочена в приложение IV, част В; или
в)
чрез използване на стойност, изчислена като сбор от елементите на формулата, посочена в приложение IV, част В, точка 1, където разпределените приети стойности в приложение IV, част Г или Д могат да бъдат използвани за някои елементи, а действителните стойности, изчислени в съответствие с методиката, определена в приложение IV, част В, за всички останали елементи.
2. До 31 март 2010 г. държавите-членки представят на Комисията доклад, включващ списък на районите на тяхна територия, които са класифицирани на ниво 2 от Номенклатурата на статистическите териториални единици (наричана по-нататък „NUTS“) или на по-точно определено подниво NUTS в съответствие с Регламент (ЕО) № 1059/2003 на Европейския парламент и на Съвета от 26 май 2003 г. за установяване на обща класификация на териториалните единици за статистически цели (NUTS) (19), за които предвижданите типични емисии на парникови газове в резултат на отглеждането на селскостопански суровини са по-ниски или равни на емисиите, посочени под заглавието „Разпределени приети стойности за отглеждане“ в приложение IV, част Г към настоящата директива, като списъкът е придружен от описание на метода и данните, използвани при неговото съставяне. Използваният метод отчита почвените характеристики, климата и очакваните добиви на селскостопански суровини.
3. Приетите стойности в приложение IV, част А, както и разпределените приети стойности за отглеждане, посочени в приложение IV, част Г, могат да се използват само ако съответните суровини:
а)
са отгледани извън Общността;
б)
са отгледани в райони на Общността, включени в посочените в параграф 2 списъци; или
в)
са отпадъци или остатъчни вещества, които не са получени от селскостопанска дейност, аквакултура или риболовна дейност.
По отношение на тези биогорива, които не попадат в обхвата на букви а), б) или в), се използват действителните стойности за емисиите при отглеждането.
4. До 31 март 2010 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно възможността за съставяне на списъци с райони в трети държави, където предвижданите типични емисии на парникови газове при отглеждане на селскостопански суровини се очаква да бъдат по-ниски или равни на емисиите, посочени под заглавието „Отглеждане“ в приложение IV, част Г, като докладът при възможност е придружен от такива списъци и от описание на метода и данните, използвани за съставянето им. При необходимост докладът се придружава от съответни предложения.
5. Комисията докладва най-късно до 31 декември 2012 г. и на всеки 2 години след това относно предвижданите типични и приети стойности, посочени в приложение IV, части Б и Д, като отделя специално внимание на емисиите от транспорта и преработката, и може при необходимост да вземе решение за коригиране на стойностите. Тази мярка, предназначена да измени несъществени елементи на настоящата директива, се приема в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 11, параграф 4.
6. До 31 декември 2010 г. Комисията представя доклад на Европейския парламент и на Съвета за преглед на въздействието на непряката промяна на земеползването върху емисиите от парникови газове и очертава пътища за минимизиране на това въздействие. Докладът се придружава по целесъобразност от предложение, основано на най-добрите налични научни данни, което включва конкретна методология за емисиите от измененията в запасите от въглерод вследствие на непреки промени в земеползването, като се гарантира спазването на настоящата директива, и по-специално член 7б, параграф 2.
Предложението включва необходимите предпазни мерки за гарантиране на сигурност за инвестициите, осъществени преди да започне прилагането на методологията. По отношение на инсталациите, произвеждали биогорива преди края на 2013 г., прилагането на мерките, посочени в първата алинея, не може да има за последица - до 31 декември 2017 г. - произведените от тези инсталации биогорива да бъдат считани за несъответстващи на изискванията за устойчивост в настоящата директива, ако те иначе биха спазвали тези изисквания, при условие че тези биогорива постигат намаления на емисиите на парникови газове в размер най-малко 45 %. Това правило се прилага за капацитета на инсталации за биогорива в края на 2012 г.
Европейският парламент и Съветът полагат усилия да вземат решение по евентуални предложения, внесени от Комисията, най-късно до 31 декември 2012 г.
7. Приложение IV може да бъде адаптирано към техническия и научния напредък, включително чрез добавяне на стойности за по-нататъшни начини на производство на биогориво за същите или други суровини и чрез промяна на методиката, предвидена в част В. Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива, включително чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 11, параграф 4.
По отношение на приетите стойности и методиката, посочена в приложение IV, се обръща особено внимание на:
-
метода на отчитане на отпадъците и остатъчните вещества,
-
метода на отчитане на страничните продукти,
-
метода на отчитане при когенерация, както и
-
статуса на странични продукти, предоставян на остатъчните вещества от селскостопански култури.
Приетите стойности за биодизел от отпадни растителни или животински мазнини се разглеждат във възможно най-кратък срок.
При всяко адаптиране или добавка към списъка на приетите стойности в приложение IV се спазват следните правила:
а)
в случаите когато приносът на даден фактор към общите емисии е малък, или когато е налице ограничено вариране, или когато разходите или трудностите при установяване на действителните стойности са високи, като приети стойности трябва да се вземат типичните стойности за нормалните производствени процеси;
б)
във всички останали случаи приетите стойности трябва да бъдат консервативни в сравнение с нормалните производствени процеси.
8. Създават се подробни определения, включително техническите спецификации, изисквани за категориите, посочени в приложение IV, част В, точка 9. Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 11, параграф 4.
Член 7д
Мерки по прилагане и доклади относно устойчивостта на биогоривата
1. Мерките по прилагане, посочени в член 7б, параграф 3, втора алинея, член 7в, параграф 3, трета алинея, член 7в, параграф 6, член 7в, параграф 8, член 7г, параграф 5, член 7г, параграф 7, първа алинея и член 7г, параграф 8 също така отчитат изцяло целите на Директива 2009/28/ЕО.
2. Докладите на Комисията до Европейския парламент и до Съвета, посочени в член 7б, параграф 7, член 7в, параграф 2, член 7в, параграф 9, член 7г, параграфи 4 и 5 и член 7г, параграф 6, първа алинея, както и докладите и информацията, предоставяна съгласно член 7в, параграф 3, първа и пета алинея, и член 7г, параграф 2 се подготвят и предават за целите както на Директива 2009/28/ЕО, така и на настоящата директива.
7.
В член 8 параграф 1 се заменя със следния текст:
„1. Държавите-членки контролират спазването на изискванията на членове 3 и 4 по отношение на бензина и дизеловите горива на базата на аналитичните методи, посочени съответно в европейските стандарти EN 228:2004 и EN 590:2004.“;
8.
Създава се следният член:
„Член 8а
Метални добавки
1. Комисията извършва оценка на рисковете за здравето и околната среда вследствие на употребата на метални добавки в горивата, като за тази цел разработва методология за изпитване. Тя докладва заключенията си на Европейския парламент и на Съвета в срок до 31 декември 2012 г.
2. До разработването на методологията за изпитване, посочена в параграф 1, наличието на металната добавка метилциклопентадиенил манган трикарбонил (MMT) в горивата се ограничава до 6 mg манган на литър, считано от 1 януари 2011 г. Ограничението е 2 mg манган, считано от 1 януари 2014 г.
3. Ограничението за съдържанието на ММТ в горивата, определено в параграф 2, се преразглежда въз основа на резултатите от оценката, извършена чрез методологията за изпитване, посочена в параграф 1. То може да бъде сведено до нула, ако оценката на риска оправдава това. То не може да бъде увеличено, освен ако не е оправдано от оценката на риска. Тази мярка, предназначена да измени несъществени елементи на настоящата директива, се приема в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 11, параграф 4.
4. Държавите-членки гарантират, че на всяко място, където на потребителите се предлагат горива с метални добавки, се поставя етикет относно съдържанието на металната добавка в горивото.
5. Етикетът съдържа следния текст: „Съдържа метални добавки“.
6. Етикетът се прикрепя към мястото, където е изложена информацията за вида гориво, така че да се вижда ясно. Етикетът е с размери и шрифт, които му позволяват да се вижда ясно и да се чете лесно.“;
9.
Член 9 се заменя със следния текст:
„Член 9
Отчетност
1. До 31 декември 2012 г. и след това на всеки три години Комисията представя пред Европейския парламент и Съвета доклад, при необходимост придружаван от предложение за изменения на настоящата директива. По-конкретно докладът трябва да отчита следното:
а)
използването и развитието на автомобилната технология и по-специално осъществимостта на повишаването на максимално допустимото съдържание на биогориво в бензина и дизела и необходимостта от преразглеждане на датата, посочена в член 3, параграф 3;
б)
Общностна политика за емисиите на CO2 от пътни превозни средства;
в)
възможността за прилагане на изискванията на приложение II, и по-специално на пределната стойност за полициклични ароматни въглеводороди към извънпътната подвижна техника (включително плавателни съдове по вътрешните водни пътища), селскостопански и горски трактори, както и плавателни съдове с развлекателна цел;
г)
увеличаването на употребата на почистващи препарати в горивата;
д)
използването на метални добавки, различни от ММТ, в горивата;
е)
общия обем на съставките, използвани в бензина и дизела, като се взема предвид екологичното законодателство на Общността, включително целите на Директива 2000/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2000 г. за установяване на рамка за действията на Общността в областта на политиката за водите (20) и производните ѝ директиви;
ж)
последствията от целта за намаляване на емисиите на парникови газове, посочена в член 7а, параграф 2, за схемата за търговия с емисии;
з)
евентуалната необходимост от корекции в член 2, параграфи 6 и 7 и член 7а, параграф 2, буква б), с цел да се извърши оценка на възможния принос за постигането на целта за намаляване на емисиите на парникови газове с до 10 % до 2020 г. Тези съображения се основават на потенциала за намаляване на емисиите на парникови газове за целия жизнен цикъл на горивата и енергията в рамките на Общността, като се вземат предвид, по-конкретно, всички промени в технологиите за съобразено с околната среда улавяне и съхранение на въглерод в геоложки обекти, за електрически пътни превозни средства и разходната ефективност на средствата за намаляване на тези емисии, както е посочено в член 7а, параграф 2, буква б);
и)
възможността за въвеждане на допълнителни мерки за доставчиците, за да се намалят с 2 % емисиите на парникови газове на единица енергия от целия жизнен цикъл на горивата спрямо основните стандарти за горивата, посочени в член 7а, параграф 5, буква б), чрез използването на кредити по Механизма за чисто развитие на Протокола от Киото, съгласно условията, определени в Директива 2003/87/ЕО, с цел да се извърши оценка на възможния допълнителен принос за постигането на целта за намаляване на емисиите на парникови газове с до 10 % до 2020 г., както е посочено в член 7а, параграф 2, буква в) от настоящата директива;
й)
актуализиран анализ на разходите и ползите и анализ на въздействието на намалението на максималното допустимо налягане на парите на бензина до 60 kPa през летния период,
2. Най-късно през 2014 г. Комисията представя пред Европейския парламент и Съвета доклад за постигането на целта за емисиите на парникови газове за 2020 г., посочена в член 7а, като взема предвид необходимостта от съгласуване на тази цел с целта, посочена в член 3, параграф 3 от Директива 2009/28/ЕО, що се отнася до дела на енергията от възобновяеми източници в транспорта, в контекста на докладите, посочени в член 23, параграфи 8 и 9 от посочената директива.
При необходимост Комисията прилага към доклада предложение за промяна на целта.
10.
В член 10 параграф 1 се заменя със следния текст:
„1. При необходимост от адаптиране спрямо техническия напредък на разрешените аналитични методи, посочени в приложения I или II, могат да се приемат изменения с цел промяна на несъществени елементи от настоящата директива в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 11, параграф 4. Приложение III също може да бъде също адаптиран в съответствие с техническия и научния напредък. Тази мярка, предназначена да измени несъществени елементи на настоящата директива, се приема в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 11, параграф 4.“;
11.
Член 11 се заменя със следния текст:
„Член 11
Процедура на комитет
1. Освен в случаите, посочени в параграф 2, Комисията се подпомага от комитет относно качеството на горивата.
2. По въпроси относно устойчивостта на биогоривата съгласно членове 7б, 7в и 7г Комисията се подпомага от Комитета по устойчивостта на биогоривата и течните горива от биомаса, посочен в член 25, параграф 2 от Директива 2009/28/ЕО.
3. При позоваване на настоящия параграф се прилагат членове 3 и 7 от Решение 1999/468/ЕО, като се вземат предвид разпоредбите на член 8 от него.
4. При позоваване на настоящия параграф се прилагат член 5а, параграфи 1-4 и член 7 от Решение 1999/468/ЕО, като се вземат предвид разпоредбите на член 8 от него.“
12.
Параграф 14 се заличава.
13.
Приложения I, II, III и IV се заменят с текста от приложението към настоящата директива.
Член 2
Изменения на Директива 1999/32/ЕО
Директива 1999/32/ЕО се изменя, както следва:
1.
Член 2 се изменя, както следва:
а)
точка 3 се заменя със следния текст:
„3.
корабно гориво означава всякакво течно гориво, получено от нефт, предназначено или използвано на борда на кораб, включително горивата, определени в ISO 8217. То включва всяко течно гориво, получено от нефт, и използвано на борда на плавателни съдове, плаващи по вътрешните водни пътища, или плавателни съдове с развлекателна цел, съгласно определенията в Директива 97/68/ЕО на Европейския парламент и Съвета от 16 декември 1997 г. относно сближаване на законодателството на държавите-членки във връзка с мерките за ограничаване на емисиите на газообразни и прахообразни замърсители от двигатели с вътрешно горене, инсталирани в извънпътна подвижна техника (21) и Директива 94/25/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 юни 1994 г. за сближаване на законoвите, подзаконовите и административните разпоредби на държавите-членки относно плавателните съдове с развлекателна цел (22), когато такива плавателни съдове плават в морски води;
б)
точка 3й) се заличава.
2.
Член 4б се изменя, както следва:
а)
заглавието се заменя със следния текст: „Максимално съдържание на сяра в корабните горива, използвани от кораби, закотвени в пристанища на Общността“;
б)
в параграф 1 буква a) се заличава;
в)
в параграф 2 буква б) се заличава;
3.
В член 6, параграф 1а трета алинея се заменя със следния текст:
„Вземането на проби започва на датата, на която съответните ограничения за максимално съдържание на сяра в горивата влязат в сила. То се извършва достатъчно често, в достатъчни количества, и по такъв начин, че пробите да са представителни за проверяваното гориво и за горивото, което се използва от плавателните средства, докато се намират в съответните морски зони и пристанища.“
Член 3
Отмяна
Директива 93/12/ЕИО се отменя.
Член 4
Транспониране
1. Държавите-членки привеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, не по-късно от 31 декември 2010 г.
Те изпращат на Комисията текста на тези мерки.
Когато държавите-членки приемат тези мерки, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или те се придружават от такова позоваване при официалното им публикуване. Условията и редът за позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текстовете на основните разпоредби от националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 5
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 6
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Страсбург на 23 април 2009 година.
DIRECTIVA 2009/30/CE DO PARLAMENTO EUROPEU E DO CONSELHO
de 23 de Abril de 2009
que altera a Directiva 98/70/CE no que se refere às especificações da gasolina e do gasóleo rodoviário e não rodoviário e à introdução de um mecanismo de monitorização e de redução das emissões de gases com efeito de estufa e que altera a Directiva 1999/32/CE do Conselho no que se refere às especificações dos combustíveis utilizados nas embarcações de navegação interior e que revoga a Directiva 93/12/CEE
(Texto relevante para efeitos do EEE)
O PARLAMENTO EUROPEU E O CONSELHO DA UNIÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia, nomeadamente o artigo 95.o e o n.o 1 do artigo 175.o, conjugados com o n.o 5 do artigo 1.o e com o artigo 2.o da presente directiva,
Tendo em conta a proposta da Comissão,
Tendo em conta o parecer do Comité Económico e Social Europeu (1),
Após consulta ao Comité das Regiões,
Deliberando nos termos do artigo 251.o do Tratado (2),
Considerando o seguinte:
(1)
A Directiva 98/70/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 13 de Outubro de 1998, relativa à qualidade da gasolina e do combustível para motores diesel (3), estabelece especificações mínimas para a gasolina e os gasóleos utilizados no transporte rodoviário e nas máquinas móveis não rodoviárias, tendo em conta considerações sanitárias e ambientais.
(2)
Um dos objectivos fixados no Sexto Programa Comunitário de Acção em Matéria de Ambiente estabelecido pela Decisão n.o 1600/2002/CE (4), de 22 de Julho de 2002, é atingir níveis de qualidade do ar que não impliquem efeitos negativos nem riscos significativos para a saúde humana e o ambiente. Na sua declaração anexa à Directiva 2008/50/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 21 de Maio de 2008, relativa à qualidade do ar ambiente e a um ar mais limpo na Europa (5), a Comissão reconheceu a necessidade de reduzir as emissões de poluentes atmosféricos nocivos a fim de permitir progressos significativos na concretização dos objectivos estabelecidos no Sexto Programa Comunitário de Acção em Matéria de Ambiente, e previu, em particular, a apresentação de novas propostas legislativas destinadas a uma maior redução das emissões nacionais de poluentes-chave permitidas aos Estados-Membros, à redução das emissões associadas ao abastecimento de automóveis movidos a gasolina em estações de serviço e à abordagem da questão do teor de enxofre dos combustíveis, inclusive dos combustíveis navais.
(3)
A Comunidade comprometeu-se, no quadro do Protocolo de Quioto, a atingir os objectivos de redução das emissões de gases com efeito de estufa fixados para o período de 2008-2012. A Comunidade também se comprometeu a reduzir, até 2020, as suas emissões de gases com efeito de estufa em 30 %, no âmbito de um acordo mundial, e em 20 % unilateralmente. Para alcançar estes objectivos, é necessária a contribuição de todos os sectores.
(4)
Uma dos aspectos das emissões de gases com efeito de estufa produzidos pelo sector dos transportes foi abordado na política comunitária relativa às emissões de CO2 dos veículos. O combustível utilizado pelos transportes contribui significativamente para as emissões comunitárias globais de gases com efeito de estufa. A monitorização e a redução das emissões de gases com efeito de estufa ao longo do ciclo de vida dos combustíveis podem contribuir para ajudar a Comunidade a atingir os seus objectivos de redução dos gases com efeito de estufa através da descarbonização dos combustíveis utilizados no sector dos transportes.
(5)
A Comunidade já aprovou regulamentação para limitar as emissões poluentes dos veículos rodoviários ligeiros e pesados. As especificações para os combustíveis são um dos factores que influem no grau de facilidade com que tais limites de emissão poderão vir a ser atingidos.
(6)
As derrogações à tensão de vapor máxima da gasolina para o período de Verão deverão limitar-se aos Estados-Membros com temperatura estivais baixas. Por conseguinte, é adequado esclarecer quais são os Estados-Membros em que tal derrogação deverá ser permitida. Trata-se, em princípio, dos Estados-Membros em que a temperatura média na maior parte do seu território seja inferior a 12 oC em pelo menos dois dos três meses estivais (Junho, Julho e Agosto).
(7)
A Directiva 97/68/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 16 de Dezembro de 1997, relativa à aproximação das legislações dos Estados-Membros respeitantes a medidas contra a emissão de poluentes gasosos e de partículas pelos motores de combustão interna a instalar em máquinas móveis não rodoviárias (6), fixa limites de emissão para os motores usados nas máquinas móveis não rodoviárias. Ora, é conveniente que tais máquinas possam dispor de combustíveis que permitam o bom funcionamento dos referidos motores.
(8)
A combustão dos combustíveis utilizados nos transportes rodoviários é responsável por cerca de 20 % das emissões comunitárias de gases com efeito de estufa. Uma das abordagens possíveis para reduzir estas emissões consiste em diminuir as emissões de gases com efeito de estufa ao longo do ciclo de vida desses combustíveis. Isto pode conseguir-se de diversas formas. Atendendo ao objectivo da Comunidade de intensificar a redução das emissões de gases com efeito de estufa e à significativa contribuição dos transportes rodoviários para essa emissões, dever-se-á estabelecer um mecanismo que obrigue os fornecedores de combustíveis a comunicarem as emissões de gases com efeito de estufa ao longo do ciclo de vida dos combustíveis que fornecem e a reduzirem essas emissões a partir de 2011. A metodologia de cálculo do impacto das emissões de gases com efeito de estufa ao longo do ciclo de vida dos biocombustíveis deverá ser idêntica à metodologia estabelecida para efeitos do cálculo do impacto dos gases com efeito de estufa nos termos da Directiva 2009/28/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 23 de Abril de 2009, relativa à promoção da utilização de energia proveniente de fontes renováveis (7).
(9)
Até 31 de Dezembro de 2020, os fornecedores deverão reduzir, gradualmente, até 10 % as emissões de gases com efeito de estufa ao longo do ciclo de vida dos combustíveis por unidade de energia de combustível e de energia fornecida. Esta redução deverá corresponder a, pelo menos, 6 % até 31 de Dezembro de 2020, por comparação com o nível médio de emissões de gases com efeito de estufa por unidade de energia produzida a partir de combustíveis fósseis observado na UE em 2010, através da utilização de biocombustíveis, combustíveis alternativos e reduções a nível da queima e da ventilação nos sítios de produção. Sob reserva de uma revisão, a redução poderá incluir mais uma redução de 2 % através da utilização de tecnologias de captura e armazenamento do carbono compatíveis com o ambiente, bem como de veículos eléctricos, e outra redução de 2 % através da compra de créditos ao abrigo do Mecanismo de Desenvolvimento Limpo do Protocolo de Quioto. Essas reduções suplementares não deverão ser obrigatórias para os Estados-Membros ou os fornecedores de combustíveis aquando da entrada em vigor da presente directiva. A revisão deverá abordar o seu carácter não obrigatório.
(10)
A produção de biocombustíveis deverá ser sustentável. Os biocombustíveis utilizados para efeitos de cumprimento dos objectivos de redução dos gases com efeito de estufa estabelecidos na presente directiva deverão, portanto, cumprir critérios de sustentabilidade. Para garantir uma abordagem coerente entre a política energética e a política ambiental e evitar custos suplementares para as empresas, bem como a falta de coerência ambiental que estaria associada a uma abordagem incoerente, é essencial prever os mesmos critérios de sustentabilidade para a utilização de biocombustíveis para os fins da presente directiva, por um lado, e para os fins da Directiva 2009/28/CE, por outro. Pelos mesmos motivos, deverá ser evitada neste contexto a duplicação de relatórios. Além disso, a Comissão e as autoridades nacionais competentes deverão coordenar as suas actividades no âmbito de um comité especificamente responsável pelas questões relativas à sustentabilidade.
(11)
A crescente procura mundial de biocombustíveis e os incentivos à sua utilização previstos na presente directiva não deverão ter por efeito incentivar a destruição de terrenos ricos em biodiversidade. Estes recursos não renováveis, reconhecidos em vários instrumentos internacionais como de valor para toda a humanidade, deverão ser preservados. Além disso, os consumidores comunitários considerariam como moralmente inaceitável que a sua crescente utilização de biocombustíveis pudesse ter por efeito a destruição da biodiversidade dos terrenos. Por estas razões, é necessário estabelecer critérios de sustentabilidade que garantam que os biocombustíveis só possam ser elegíveis para incentivos quando for possível garantir que não provêm de zonas ricas em biodiversidade ou, no caso de zonas designadas para fins de protecção da natureza ou para a protecção de espécies ou ecossistemas raros, ameaçados ou em risco de extinção, que a autoridade competente apresente provas de que a produção das matérias-primas não afecta esses fins. Os critérios de sustentabilidade escolhidos deverão considerar ricas em biodiversidade as zonas florestais primárias [de acordo com a definição utilizada pela Organização das Nações Unidas para a Alimentação e a Agricultura (FAO) na sua Avaliação Global dos Recursos Florestais e usada pelos países de todo o mundo para a comunicação de dados sobre a extensão de floresta primária] e as zonas que se encontrem protegidas por legislação nacional de protecção da natureza. Deverão ser incluídas as zonas em que se procede à recolha de produtos florestais não lenhosos, desde que o impacto humano seja reduzido. Não deverão ser consideradas florestas primárias outros tipos de floresta definidos pela FAO, como as florestas naturais modificadas, as florestas seminaturais e as plantações. Além disso, considerando a elevada biodiversidade de alguns terrenos de pastagem, tanto de climas temperados como tropicais, incluindo savanas, estepes, pastagens arbustivas e pradarias ricas em biodiversidade, os biocombustíveis produzidos a partir de matérias-primas provenientes desses terrenos de pastagem também não deverão ser elegíveis para os incentivos previstos na presente directiva. A Comissão deverá estabelecer critérios e limites geográficos adequados para a definição de terrenos de pastagem ricos em biodiversidade, tendo em conta as melhores provas científicas disponíveis e as normas internacionais na matéria.
(12)
Para efeitos de cálculo do impacto da conversão dos solos nas emissões de gases com efeito de estufa, os operadores económicos deverão poder utilizar valores reais para o carbono armazenado associados ao uso de referência do solo e o uso do solo após a conversão. Deverão igualmente poder utilizar valores normalizados. O trabalho do Painel Intergovernamental sobre as Alterações Climáticas constitui a base adequada para os referidos valores. Esse trabalho não é actualmente expresso de uma forma imediatamente aplicável pelos operadores económicos. Por conseguinte, a Comissão deverá produzir orientações assentes nesse trabalho, que sirvam de base para o cálculo das alterações do carbono armazenado para efeitos da presente directiva, designadamente nas zonas florestadas com um coberto florestal entre 10 % a 30 %, savanas, pastagens arbustivas e pradarias.
(13)
A Comissão deverá conceber metodologias destinadas a avaliar o impacto da drenagem de zonas húmidas na emissão de gases com efeito de estufa.
(14)
Não deverão ser convertidos para a produção de biocombustíveis tipos de solos cujas perdas de carbono após a conversão não possam ser compensadas num prazo razoável, tendo em conta a urgência do combate às alterações climáticas, pelas reduções de emissões de gases com efeito de estufa obtidas graças à produção de biocombustíveis. Isto evitaria a realização de investigação desnecessária e onerosa aos operadores económicos e a conversão de terrenos ricos em carbono que viessem a revelar-se inelegíveis para a produção de matérias-primas para biocombustíveis. Os inventários das existências mundiais de carbono levam a concluir que as zonas húmidas e as zonas florestadas sem descontinuidade com um coberto florestal superior a 30 % deverão ser incluídas nesta categoria. As zonas florestadas com um coberto florestal entre 10 % e 30 % deverão igualmente ser incluídas, a menos que haja provas de que as suas existências de carbono são suficientemente baixas para justificar a respectiva conversão nos termos da presente directiva. A referência às zonas húmidas deverá ter em conta a definição constante da Convenção sobre Zonas Húmidas de Importância Internacional, particularmente como Habitat de Aves Aquáticas, aprovada em 2 de Fevereiro de 1971 em Ramsar.
(15)
Os incentivos previstos na presente directiva deverão favorecer o aumento da produção de biocombustíveis em todo o mundo. Caso os biocombustíveis sejam produzidos a partir de matérias-primas produzidas na Comunidade, deverão também obedecer aos requisitos ambientais comunitários aplicáveis à agricultura, nomeadamente os requisitos de protecção da qualidade das águas subterrâneas e de superfície, bem como a requisitos de ordem social. Há, porém, algum receio de que, em determinados países terceiros, a produção de biocombustíveis não respeite os requisitos ambientais e sociais mínimos. Deverá consequentemente promover-se a celebração de acordos multilaterais e bilaterais e a implantação de regimes voluntários nacionais ou internacionais que incluam considerações ambientais e sociais essenciais, a fim de incentivar a produção mundial de biocombustíveis de uma forma sustentável. Na falta de tais acordos ou regimes, os Estados-Membros deverão exigir aos operadores económicos que lhes apresentem relatório sobre estas questões.
(16)
Os critérios de sustentabilidade só serão eficazes se conduzirem a alterações do comportamento das forças de mercado. Essas alterações só ocorrerão se os biocombustíveis que cumprem aqueles critérios beneficiarem de um suplemento de preço relativamente aos que os não cumprem. Segundo o método do balanço de massa para verificação do cumprimento, existe uma relação física entre a produção de biocombustíveis que cumprem os critérios de sustentabilidade e o consumo de biocombustíveis na Comunidade, que cria um equilíbrio adequado entre oferta e procura e assegura um suplemento de preço superior ao praticado nos sistemas em que não existe essa relação. Para assegurar que os biocombustíveis que cumprem os critérios de sustentabilidade possam ser vendidos a um preço mais elevado, o método do balanço de massa deverá, por conseguinte, ser utilizado para verificar o cumprimento. Isto deverá manter a integridade do sistema e evitar ao mesmo tempo a imposição de encargos excessivos à indústria. Deverão, contudo, ser também examinados outros métodos de verificação.
(17)
Se for caso disso, a Comissão deverá ter na devida conta a Avaliação do Ecossistema do Milénio, que contém dados úteis para a conservação, pelo menos, das zonas que, em situações críticas, prestam serviços básicos ligados aos ecossistemas, por exemplo, a protecção das bacias hidrográficas e o controlo da erosão.
(18)
Os co-produtos provenientes da produção e utilização de combustíveis deverão ser tidos em conta no cálculo das emissões de gases com efeito de estufa. O método da substituição é adequado para fins de análise política, mas não para fins da regulamentação relativa aos operadores económicos individuais e às remessas individuais de combustíveis para os transportes. Nestes casos, o método da atribuição de energia é o mais adequado, por ser fácil de aplicar, ser previsível ao longo do tempo, reduzir ao mínimo os incentivos contraproducentes e produzir resultados que são, em geral, comparáveis à gama de resultados fornecidos pelo método da substituição. Para fins de análise política, a Comissão deverá também, no seu relatório, indicar os resultados obtidos utilizando o método da substituição.
(19)
Para evitar uma carga administrativa excessiva, deverá ser elaborada uma lista de valores por defeito para os modos comuns de produção de biocombustíveis, que deverá ser actualizada e aumentada à medida que estejam disponíveis novos dados fiáveis. Os operadores económicos deverão sempre poder reivindicar o nível de redução de emissões de gases com efeito de estufa atribuído aos biocombustíveis estabelecido na referida lista. Caso o valor por defeito atribuído às reduções de gases com efeito de estufa de um dado modo de produção seja inferior ao nível mínimo exigido, os produtores que queiram demonstrar que cumpriram o nível mínimo deverão ter de provar que as emissões efectivas do seu processo de produção são inferiores às que foram presumidas no cálculo dos valores por defeito.
(20)
Os dados utilizados no cálculo dos valores por defeito deverão provir de fontes científicas especializadas e independentes e ser actualizados, se for caso disso, à medida que progridam os trabalhos dessas fontes. A Comissão deverá incentivar essas fontes a terem em conta, no seu trabalho de actualização, as emissões provenientes do cultivo, os efeitos das condições regionais e climáticas e os efeitos do cultivo segundo métodos de agricultura sustentável e métodos de produção agrícola biológicos, bem como os contributos científicos dos produtores, tanto na Comunidade como nos países terceiros, e da sociedade civil.
(21)
A fim de evitar incentivar o cultivo de matérias-primas para biocombustíveis em locais onde isso conduza a emissões elevadas de gases com efeito de estufa, a utilização de valores por defeito para o cultivo deverá ser limitada às regiões em que seja possível excluir de forma fiável esse efeito. Todavia, para evitar uma carga administrativa desproporcionada, os Estados-Membros deverão estabelecer médias nacionais ou regionais para as emissões resultantes do cultivo, nomeadamente decorrentes da utilização de fertilizantes.
(22)
A procura global de matérias-primas agrícolas está a aumentar. Parte da resposta a essa procura crescente consistirá no aumento da superfície dos terrenos consagrados à agricultura. Um dos meios de aumentar a superfície dos terrenos disponíveis para o cultivo é a reconstituição dos solos que, em estado de grave degradação ou forte contaminação, não podem ser explorados para fins agrícolas. Dado que a promoção dos biocombustíveis contribuirá para o crescimento da procura de matérias-primas agrícolas, o regime de sustentabilidade deverá promover a utilização de terrenos degradados reconstituídos. Mesmo que os biocombustíveis sejam produzidos a partir de matérias-primas provenientes de terrenos já utilizados para culturas arvenses, o aumento líquido da procura de culturas provocado pela promoção dos biocombustíveis poderá conduzir ao aumento líquido da área cultivada. Esse aumento poderá afectar terrenos ricos em carbono, e nesse caso poderão verificar-se perdas nocivas do carbono armazenado. Para reduzir esse risco, é conveniente introduzir medidas de acompanhamento para incentivar a melhoria da taxa de aumento da produtividade em terrenos já utilizados para culturas, a utilização de terrenos degradados e a imposição de requisitos de sustentabilidade, comparáveis aos estabelecidos na presente directiva para o consumo de biocombustíveis na Comunidade, noutros países consumidores de biocombustíveis. A Comissão deverá conceber uma metodologia concreta para reduzir ao mínimo as emissões de gases com efeito de estufa causadas por alterações indirectas do uso do solo. Para esse efeito, a Comissão deverá analisar, com base nos melhores conhecimentos científicos disponíveis, em especial, a inclusão de um factor relativo às alterações indirectas do uso do solo no cálculo das emissões de gases com efeito de estufa e a necessidade de incentivar os biocombustíveis sustentáveis que minimizam os impactos das alterações do uso do solo e de aumentar a sustentabilidade dos biocombustíveis relativamente às alterações indirectas do uso do solo. Ao elaborar esta metodologia, a Comissão deverá, nomeadamente, ter em conta as potenciais alterações indirectas do uso do solo resultantes da utilização de biocombustíveis produzidos a partir de materiais celulósicos não alimentares e de materiais lenhocelulósicos.
(23)
Dado que as medidas previstas nos artigos 7.o-B a 7.o-E da Directiva 98/70/CE promovem igualmente o funcionamento do mercado interno, harmonizando os critérios de sustentabilidade aplicáveis aos biocombustíveis para fins de cálculo do cumprimento dos objectivos nela estabelecidos, e facilitam, desse modo, nos termos do n.o 8 do artigo 7.o-B da mesma directiva, o comércio entre Estados-Membros de biocombustíveis que cumprem estas condições, tais medidas baseiam-se no artigo 95.o do Tratado.
(24)
Os contínuos progressos técnicos registados no domínio das tecnologias automóveis e dos combustíveis, conjugados com a vontade constante de garantir um nível optimizado de protecção ambiental e sanitária, impõem a reavaliação periódica das especificações aplicáveis aos combustíveis de acordo com estudos e análises complementares dos efeitos dos aditivos e dos componentes dos biocombustíveis nas emissões poluentes. Deverão, por conseguinte, ser apresentados relatórios periódicos sobre a possibilidade de facilitar a descarbonização dos combustíveis para transportes.
(25)
A utilização de aditivos com propriedades detergentes poderá contribuir para manter os motores limpos e, assim, reduzir as emissões poluentes. Até à data, ainda não foi definido qualquer método satisfatório de análise de amostras de combustível relativamente às suas propriedades detergentes. Os comerciantes de combustíveis e de veículos continuam, por conseguinte, a ser responsáveis pela informação aos seus clientes sobre as vantagens dos detergentes e da sua utilização. Não obstante, a Comissão deverá reavaliar se novos progressos poderão resultar numa abordagem mais eficaz para optimizar a utilização e as vantagens dos detergentes.
(26)
As disposições relativas às misturas de etanol e gasolina deverão ser revistas com base na experiência adquirida com a aplicação da Directiva 98/70/CE. A revisão deverá examinar, em particular, as disposições relativas aos limites aplicáveis à tensão de vapor e as alternativas possíveis para garantir que as misturas de etanol não excedam os limites admissíveis em termos de tensão de vapor.
(27)
A mistura de etanol em gasolina aumenta a tensão de vapor do combustível assim obtido. Além disso, a tensão de vapor da gasolina deverá ser controlada para reduzir as emissões de poluentes atmosféricos.
(28)
Ao misturar etanol com gasolina produz-se uma alteração não linear da tensão de vapor da mistura de combustível assim obtida. Dever-se-á prever a possibilidade de uma derrogação à tensão de vapor máxima dessas misturas no Verão, após uma adequada avaliação pela Comissão. A derrogação deverá ser condicionada ao respeito da legislação comunitária relativa à qualidade e à poluição do ar. Tal derrogação deverá corresponder ao aumento efectivo da tensão de vapor decorrente da adição de uma determinada percentagem de etanol à gasolina.
(29)
Para promover a utilização dos combustíveis com baixo teor de carbono e atingir os objectivos em matéria de combate à poluição atmosférica, as refinarias deverão, se possível, disponibilizar as quantidades necessárias de gasolina com baixa tensão de vapor. Atendendo a que, neste momento, tal não se verifica, o limite aplicável à tensão de vapor das misturas com etanol deverá ser aumentado, sob certas condições, a fim de permitir o desenvolvimento do mercado dos biocombustíveis.
(30)
Alguns veículos mais antigos não estão garantidos em termos de utilização de gasolina com um elevado teor em biocombustíveis. Estes veículos podem deslocar-se de um Estado-Membro para outro. Por conseguinte, é necessário garantir que, durante um período transitório, continue a ser oferecida gasolina adequada a estes veículos mais antigos. Os Estados-Membros, em consulta com os interessados, deverão garantir uma cobertura geográfica apropriada, que reflicta a procura real dessa gasolina. A designação da gasolina, como, por exemplo, E5 ou E10, deverá ser coerente com a norma relevante a emitir pelo Comité Europeu de Normalização (CEN).
(31)
O anexo IV da Directiva 98/70/CE deverá ser adaptado, a fim de permitir a colocação no mercado de gasóleos rodoviários com um teor em biocombustíveis mais elevado («B7») do que o previsto na Norma EN 590:2004 («B5»). Esta norma deverá ser actualizada nesse sentido e estabelecer limites para os parâmetros técnicos não incluídos no referido anexo, designadamente a estabilidade de oxidação, o ponto de inflamação, o resíduo carbonoso, o teor em cinzas, o teor em água, a contaminação total, a corrosão em lâmina de cobre, a lubricidade, a viscosidade cinemática, o ponto de turvação, a temperatura limite de filtrabilidade, o teor em fósforo, o índice de acidez, os peróxidos, a variação do índice de acidez, a obstrução de injectores e a adição de aditivos para estabilidade.
(32)
A fim de facilitar a efectiva comercialização dos biocombustíveis, o CEN é encorajado a continuar a trabalhar com celeridade numa norma que permita a mistura no gasóleo rodoviário de níveis mais elevados de componentes de biocombustíveis e, em particular, a desenvolver uma norma para o «B10».
(33)
Por razões de ordem técnica, é necessário fixar um limite para o teor de éster metílico de ácidos gordos (FAME) do gasóleo rodoviário. No entanto, esse limite não é necessário para outros componentes dos biocombustíveis, designadamente os hidrocarbonetos puros similares ao gasóleo rodoviário obtidos a partir de biomassa pelo processo Fischer Tropsch ou de óleos vegetais sujeitos a tratamento por hidrogénio.
(34)
Os Estados-Membros e a Comissão deverão tomar as medidas adequadas para facilitar a comercialização de gasóleo não rodoviário com um teor de enxofre de 10 ppm até 1 de Janeiro de 2011.
(35)
A utilização de aditivos metálicos específicos e, em particular, do tricarbonilo metilciclopentadienil de manganês (MMT), poderá aumentar os riscos para a saúde humana e poderá causar danos nos motores dos veículos e no equipamento de controlo das emissões. Muitos fabricantes de veículos advertem contra o uso de combustíveis que contenham aditivos metálicos, podendo mesmo o uso de tais combustíveis invalidar as garantias dos veículos. Por conseguinte, os efeitos da utilização do MMT nos combustíveis deverão ser mantidos sob constante supervisão, em consulta com todos os interessados. Enquanto se aguarda uma nova revisão, é necessário tomar medidas que limitem a gravidade de eventuais danos. É, por conseguinte, apropriado fixar um limite máximo aplicável à utilização de MMT nos combustíveis, com base nos conhecimentos científicos actualmente disponíveis. Este limite só deverá ser aumentado caso se demonstre que a utilização de dosagens mais elevadas não tem efeitos adversos. A fim de impedir que os consumidores invalidem inadvertidamente as garantias dos seus veículos, é igualmente necessário exigir a rotulagem de todos os combustíveis que contenham aditivos metálicos.
(36)
Nos termos do ponto 34 do Acordo Interinstitucional «Legislar Melhor» (8), os Estados-Membros são encorajados a elaborar, para si próprios e no interesse da Comunidade, os seus próprios quadros, que ilustrem, na medida do possível, a correlação entre a presente directiva e as medidas de transposição, e a publicá-los.
(37)
As medidas necessárias à execução da Directiva 98/70/CE deverão ser aprovadas nos termos da Decisão 1999/468/CE do Conselho, de 28 de Junho de 1999, que fixa as regras de exercício das competências de execução atribuídas à Comissão (9).
(38)
Em especial, deverá ser atribuída competência à Comissão para aprovar medidas de execução relativas ao mecanismo de monitorização e de redução das emissões de gases com efeito de estufa, adaptar os princípios metodológicos e os valores necessários para avaliar se os critérios de sustentabilidade foram cumpridos em relação aos biocombustíveis, estabelecer critérios e limites geográficos para os terrenos de alta biodiversidade, rever o limite para o teor de MMT do combustível e adaptar, com base no progresso técnico e científico, a metodologia de cálculo das emissões de gases com efeito de estufa ao longo do ciclo de vida, os métodos analíticos autorizados relativos às especificações dos combustíveis e os valores autorizados por derrogação para a tensão de vapor da gasolina que contém bioetanol. Atendendo a que têm alcance geral e se destinam a alterar elementos não essenciais da presente directiva, adaptando princípios metodológicos e valores, essas medidas devem ser aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo previsto no artigo 5.o-A da Decisão 1999/468/CE.
(39)
A Directiva 98/70/CE estabelece um conjunto de especificações para os combustíveis, algumas das quais são hoje em dia redundantes. Além disso, contém uma série de derrogações que já não se encontram em vigor. Por razões de clareza, essas disposições deverão ser suprimidas.
(40)
A Directiva 1999/32/CE do Conselho, de 26 de Abril de 1999, relativa à redução do teor de enxofre de determinados combustíveis líquidos (10), estabelece algumas disposições para os combustíveis utilizados na navegação interior. A delimitação entre essa directiva e a Directiva 98/70/CE carece de clarificação. Ambas as directivas estabelecem limites para o teor máximo de enxofre do gasóleo utilizado nas embarcações de navegação interior. Por razões de clareza e de segurança jurídica, é conveniente ajustar essas directivas, a fim de que tal limite seja fixado num único diploma legal.
(41)
Têm vindo a ser desenvolvidas tecnologias novas e mais limpas para motores de embarcações de navegação interior. Estes motores só podem ser alimentados por combustíveis com um teor de enxofre muito baixo. O teor de enxofre dos combustíveis utilizados em embarcações de navegação interior deverá ser reduzido o mais rapidamente possível.
(42)
As Directivas 98/70/CE e 1999/32/CE deverão, por conseguinte, ser alteradas nesse sentido.
(43)
A Directiva 93/12/CEE do Conselho, de 23 de Março de 1993, relativa ao teor de enxofre de determinados combustíveis líquidos (11), sofreu inúmeras alterações ao longo do tempo deixando, assim, de conter elementos essenciais. Consequentemente, deverá tal directiva ser revogada.
(44)
Atendendo a que os objectivos da presente directiva, a saber, assegurar um mercado único dos combustíveis para transportes rodoviários e máquinas móveis não rodoviárias e garantir o cumprimento de níveis mínimos de protecção ambiental na utilização destes combustíveis, não podem ser suficientemente realizados pelos Estados-Membros e podem, pois, ser mais bem alcançados a nível comunitário, a Comunidade pode tomar medidas em conformidade com o princípio da subsidiariedade, consagrado no artigo 5.o do Tratado. Em conformidade com o princípio da proporcionalidade, consagrado no mesmo artigo, a presente directiva não excede o necessário para atingir aqueles objectivos,
APROVARAM A PRESENTE DIRECTIVA:
Artigo 1.o
Alterações à Directiva 98/70/CE
A Directiva 98/70/CE é alterada do seguinte modo:
1.
O artigo 1.o passa a ter a seguinte redacção:
«Artigo 1.o
Âmbito de aplicação
A presente directiva estabelece, no respeitante aos veículos rodoviários, às máquinas móveis não rodoviárias (incluindo embarcações de navegação interior quando não em mar), aos tractores agrícolas e florestais e às embarcações de recreio quando não em mar:
a)
Especificações técnicas, baseadas em considerações sanitárias e ambientais, para os combustíveis a utilizar em veículos equipados com motores de ignição comandada e ignição por compressão, tendo em conta os requisitos técnicos desses motores; e
b)
Um objectivo de redução das emissões de gases com efeito de estufa ao longo do ciclo de vida.».
2.
O artigo 2.o é alterado do seguinte modo:
a)
No primeiro parágrafo:
i)
O ponto 3 passa a ter a seguinte redacção:
«3.
“Gasóleos para máquinas móveis não rodoviárias (incluindo as embarcações de navegação interior), tractores agrícolas e florestais e embarcações de recreio”, os combustíveis líquidos derivados do petróleo abrangidos pelos códigos CN 2710 19 41 e 2710 19 45 (12), destinados a utilização em motores de ignição por compressão referidos nas Directivas 94/25/CE (13), 97/68/CE (14) e 2000/25/CE (15) do Parlamento Europeu e do Conselho.
ii)
São aditados os seguintes pontos:
«5.
“Estados-Membros com temperaturas estivais baixas”, a Dinamarca, a Estónia, a Finlândia, a Irlanda, a Letónia, a Lituânia, a Suécia e o Reino Unido.
6.
“Emissões de gases com efeito de estufa ao longo do ciclo de vida”, todas as emissões líquidas de CO2, CH4 e N2O atribuíveis ao combustível (incluindo qualquer componente da mistura) ou à energia por ele fornecida. São abrangidas todas as fases relevantes, desde a extracção ou cultivo, incluindo a reafectação do solo, o transporte e a distribuição, o processamento e a combustão, independentemente do local onde ocorram as emissões.
7.
“Emissões de gases com efeito de estufa por unidade de energia”, a massa total em equivalente de CO2 das emissões de gases com efeito de estufa associadas ao combustível ou à energia fornecida, dividida pelo conteúdo energético total do combustível ou da energia fornecida (para o combustível, expressa sob a forma do seu poder calorífico inferior).
8.
“Fornecedor”, a entidade responsável pela passagem do combustível ou da energia através de um entreposto fiscal para a cobrança do imposto especial de consumo ou, quando este imposto não seja devido, qualquer outra entidade competente designada por um Estado-Membro.
9.
“Biocombustíveis”, o definido na Directiva 2009/28/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 23 de Abril de 2009 relativa à promoção da utilização de energia proveniente de fontes renováveis (16).
b)
O segundo parágrafo é suprimido.
3.
O artigo 3.o é alterado do seguinte modo:
a)
Os n.os 2 a 6 passam a ter a seguinte redacção:
«2. Os Estados-Membros devem assegurar que a gasolina só possa ser colocada no mercado nos seus territórios se satisfizer as especificações ambientais do anexo I.
No entanto, os Estados-Membros podem aprovar disposições específicas para as regiões ultraperiféricas no que respeita à introdução de gasolina com um teor máximo de enxofre de 10 mg/kg. Os Estados-Membros que façam uso da presente derrogação devem informar desse facto a Comissão.
3. Os Estados-Membros devem exigir aos fornecedores que assegurem a colocação no mercado de gasolina com um teor máximo de oxigénio de 2,7 % e um teor máximo de etanol de 5 % até 2013, e podem exigir, se considerarem necessário, que a referida gasolina seja colocada no mercado por um período mais longo. Os Estados-Membros devem garantir que seja facultada aos consumidores informação adequada sobre o teor de biocombustíveis da gasolina e, em particular, sobre a utilização apropriada das diferentes misturas de gasolina.
4. Os Estados-Membros com temperaturas estivais baixas podem, sem prejuízo do disposto no n.o 5, autorizar a colocação no mercado de gasolina com uma tensão de vapor máxima de 70 kPa durante o período de Verão.
Os Estados-Membros em que não seja aplicada a derrogação expressa no primeiro parágrafo podem, sem prejuízo do disposto no n.o 5, autorizar a colocação no mercado, durante o período de Verão, de gasolina que contenha etanol com uma tensão de vapor máxima de 60 kPa, bem como autorizar a derrogação à tensão de vapor máxima especificada no anexo III, na condição de o etanol utilizado ser um biocombustível.
5. Se um Estado-Membro pretender aplicar uma das derrogações previstas no n.o 4, deve notificar desse facto a Comissão, facultando-lhe todas as informações relevantes. A Comissão avalia a pertinência e a duração da derrogação, para o que deve ter em conta:
a)
A capacidade para evitar os problemas socioeconómicos derivados do aumento da tensão de vapor, incluindo a necessidade de adaptações técnicas a curto prazo; e
b)
As consequências para o ambiente ou para a saúde decorrentes de uma tensão de vapor mais elevada e, em particular, o impacto no cumprimento da legislação comunitária relativa à qualidade do ar, tanto no Estado-Membro interessado como nos demais Estados-Membros.
Se a avaliação da Comissão revelar que a derrogação terá por resultado o incumprimento da legislação comunitária relativa à qualidade do ar ou à poluição atmosférica, incluindo os valores-limite e os limiares máximos de emissões aplicáveis, o pedido deve ser indeferido. A Comissão deve igualmente ter em conta os valores-limite e os limiares máximos de emissões que constituem objectivos a atingir.
Se a Comissão não levantar objecções no prazo de seis meses a contar da recepção de todas as informações relevantes, o Estado-Membro interessado pode aplicar a derrogação requerida.
6. Não obstante o disposto no n.o 1, os Estados-Membros podem continuar a permitir a comercialização de pequenas quantidades de gasolina com chumbo, com um teor de chumbo não superior a 0,15 g/l, desde que tais quantidades não representem mais de 0,03 % da totalidade das vendas, se destinem a ser utilizadas em veículos antigos característicos e sejam distribuídas por intermédio de grupos com interesses especiais.»;
b)
É suprimido o n.o 7.
4.
O artigo 4.o passa a ter a seguinte redacção:
«Artigo 4.o
Gasóleo
1. Os Estados-Membros devem assegurar que o gasóleo rodoviário só possa ser colocado no mercado nos seus territórios se satisfizer as especificações ambientais do anexo II.
Não obstante os requisitos do anexo II, os Estados-Membros podem autorizar a colocação no mercado de gasóleo rodoviário com um teor de éster metílico de ácidos gordos (FAME) superior a 7 %.
Os Estados-Membros devem assegurar que seja facultada aos consumidores informação adequada sobre o teor de biocombustíveis, em particular o teor de FAME, do gasóleo rodoviário.
2. Os Estados-Membros devem assegurar que, até 1 de Janeiro de 2008, os gasóleos destinados a utilização em máquinas móveis não rodoviárias (incluindo embarcações de navegação interior), tractores agrícolas e florestais e embarcações de recreio só possam ser colocados no mercado nos seus territórios se o respectivo teor de enxofre não for superior a 1 000 mg/kg. A partir de 1 de Janeiro de 2011, o teor máximo autorizado de enxofre daqueles gasóleos é de 10 mg/kg. Os Estados-Membros devem assegurar que os combustíveis líquidos diferentes dos gasóleos em referência só possam ser utilizados em embarcações de navegação interior e de recreio se o respectivo teor de enxofre não exceder o teor máximo admissível para aqueles gasóleos.
Todavia, a fim de ter em conta contaminações menores na cadeia de aprovisionamento, os Estados-Membros podem autorizar, a partir de 1 de Janeiro de 2011, que o gasóleo destinado à utilização em máquinas móveis não rodoviárias (incluindo as embarcações de navegação interior), tractores agrícolas e florestais e embarcações de recreio contenha até 20 mg/kg de enxofre no momento da respectiva distribuição definitiva aos utentes finais. Os Estados-Membros podem ainda autorizar que, até 31 de Dezembro de 2011, continue a ser colocado no mercado gasóleo que contenha até 1 000 mg/kg de enxofre para os veículos ferroviários e tractores agrícolas e florestais, desde que possam garantir que tal não compromete o correcto funcionamento dos sistemas de controlo das emissões.
3. Os Estados-Membros podem estabelecer disposições específicas para as regiões ultraperiféricas no que respeita à introdução de gasóleos rodoviários e não rodoviários com um teor máximo de enxofre de 10 mg/kg. Os Estados-Membros que fizerem uso da presente derrogação devem informar desse facto a Comissão.
4. Para os Estados-Membros com Invernos rigorosos, o ponto de destilação de 65 % máximo a 250 °C para gasóleos rodoviários e gasóleos não rodoviários pode ser substituído por um ponto de destilação de 10 % (v/v) máximo a 180 °C.».
5.
É inserido o seguinte artigo:
«Artigo 7.oA
Redução das emissões de gases com efeito de estufa
1. Os Estados-Membros devem designar o ou os fornecedores responsáveis pela monitorização e a elaboração de relatórios sobre as emissões de gases com efeito de estufa ao longo do ciclo de vida, por unidade de energia de combustível e de energia fornecida. No caso dos fornecedores de electricidade para utilização em veículos rodoviários, os Estados-Membros devem garantir que esses fornecedores possam optar por contribuir para a obrigação de redução estabelecida no n.o 2, se puderem demonstrar que estão habilitados a medir e a monitorizar adequadamente a electricidade fornecida para utilização naqueles veículos.
A partir de 1 de Janeiro de 2011, os fornecedores devem apresentar anualmente à autoridade designada pelo Estado-Membro um relatório sobre a intensidade dos gases com efeito de estufa dos combustíveis e da energia fornecidos em cada Estado-Membro, prestando, no mínimo, informações sobre os seguintes elementos:
a)
O volume total de cada tipo de combustível ou de energia fornecidos, com indicação do local de aquisição e da origem desses produtos; e
b)
As emissões de gases com efeito de estufa ao longo do ciclo de vida, por unidade de energia;
Os Estados-Membros devem garantir que os relatórios sejam sujeitos a verificação.
Se for caso disso, a Comissão emite orientações para a aplicação do disposto no presente número.
2. Os Estados-Membros devem exigir aos fornecedores que reduzam, até 31 de Dezembro de 2020, de forma tão gradual quanto possível, até 10 % das emissões de gases com efeito de estufa ao longo do ciclo de vida, por unidade de energia de combustível e de energia fornecida, por comparação com as normas mínimas para os combustíveis referidas na alínea b) do n.o 5. Esta redução é constituída pelos seguintes elementos:
a)
6 % até 31 de Dezembro de 2020. Os Estados-Membros podem exigir aos fornecedores, para o efeito, que cumpram os seguintes objectivos intercalares: 2 % até 31 de Dezembro de 2014 e 4 % até 31 de Dezembro de 2017;
b)
2 % adicionais, enquanto objectivo indicativo a atingir até 31 de Dezembro de 2020, nos termos da alínea h) do n.o 1 do artigo 9.o, mediante recurso a um ou aos dois métodos seguintes:
i)
o fornecimento de energia no sector dos transportes para utilização em qualquer tipo de veículo rodoviário, máquina móvel não rodoviária (incluindo embarcações de navegação interior), tractor agrícola ou florestal ou embarcação de recreio,
ii)
a utilização de qualquer tecnologia (incluindo a captura e o armazenamento de carbono) capaz de reduzir as emissões de gases com efeito de estufa ao longo do ciclo de vida, por unidade de energia de combustível ou de energia fornecida;
c)
2 % adicionais, enquanto objectivo indicativo a atingir até 31 de Dezembro de 2020, nos termos da alínea i) do n.o 1 do artigo 9.o, mediante a utilização de créditos adquiridos através do Mecanismo de Desenvolvimento Limpo do Protocolo de Quioto, nas condições definidas na Directiva 2003/87/CE, relativa à criação de um regime de comércio de licenças de emissão de gases com efeito de estufa na Comunidade (17), para reduzir as emissões no sector do abastecimento de combustíveis.
3. As emissões de gases com efeito de estufa ao longo do ciclo de vida dos biocombustíveis devem ser calculadas nos termos do artigo 7.o-D. As emissões de gases com efeito de estufa ao longo do ciclo de vida de outros combustíveis e energia devem ser calculadas com base numa metodologia definida nos termos do n.o 5 do presente artigo.
4. Os Estados-Membros devem garantir que grupos de fornecedores possam optar por cumprir em conjunto as obrigações de reduções fixadas no n.o 2. Nesse caso, os fornecedores são considerados como um único fornecedor para efeitos do n.o 2.
5. As medidas necessárias à execução do presente artigo que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, completando-a, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 4 do artigo 11.o Tais medidas incluem, nomeadamente:
a)
A metodologia de cálculo das emissões de gases com efeito de estufa ao longo do ciclo de vida dos combustíveis com excepção dos biocombustíveis, e das fontes de energia;
b)
A metodologia segundo a qual sejam especificadas, antes de 1 de Janeiro de 2011, as normas mínimas respeitantes aos combustíveis com base nas emissões de gases com efeito de estufa ao longo do ciclo de vida, por unidade de energia, provenientes de combustíveis fósseis em 2010, para efeitos do n.o 2.
c)
As regras necessárias para dar cumprimento ao disposto no n.o 4.
d)
A metodologia de cálculo do contributo dos veículos rodoviários movidos a electricidade, que deve ser compatível com o disposto no n.o 4 do artigo 3.o da Directiva 2009/28/CE.
6.
São inseridos os seguintes artigos:
«Artigo 7.oB
Critérios de sustentabilidade para os biocombustíveis
1. Independentemente do facto de as matérias-primas serem cultivadas dentro ou fora do território da Comunidade, a energia proveniente dos biocombustíveis só é considerada para efeitos do artigo 7.o-A se cumprir os critérios de sustentabilidade estabelecidos nos n.os 2 a 6 do presente artigo.
Todavia, os biocombustíveis produzidos a partir de resíduos e detritos não provenientes da agricultura, da aquacultura, das pescas ou da exploração florestal só têm de satisfazer os critérios de sustentabilidade estabelecidos no n.o 2 do presente artigo para serem considerados para efeitos do artigo 7.o-A.
2. A redução de emissões de gases com efeito de estufa resultante da utilização de biocombustíveis considerados para efeitos do n.o 1 deve ser, pelo menos, de 35 %.
Com efeitos a partir de 1 de Janeiro de 2017, a redução de emissões de gases com efeito de estufa resultante da utilização de biocombustíveis a considerar para efeitos do n.o 1 deve ser, pelo menos, de 50 %. A partir de 1 de Janeiro de 2018, a redução deve ser, pelo menos, de 60 % para os biocombustíveis provenientes de instalações cuja produção tenha tido início em 1 de Janeiro de 2017 ou após essa data.
A redução de emissões de gases com efeito de estufa resultantes da utilização de biocombustíveis são calculadas nos termos do n.o 1 do artigo 7.o-D.
No caso dos biocombustíveis produzidos por instalações em funcionamento em 23 de Janeiro de 2008, o primeiro parágrafo aplica-se a partir de 1 de Abril de 2013.
3. Os biocombustíveis considerados para efeitos do n.o 1 não devem ser produzidos a partir de matérias-primas provenientes de terrenos ricos em biodiversidade, isto é, terrenos que em Janeiro de 2008 ou após essa data tivessem um dos seguintes estatutos, independentemente de o terem ou não actualmente:
a)
Floresta primária e outros terrenos arborizados, isto é, floresta e outros terrenos arborizados de espécies indígenas, caso não haja indícios claramente visíveis de actividade humana e os processos ecológicos não se encontrem significativamente perturbados;
b)
Zonas designadas:
i)
por lei ou pela autoridade competente para fins de protecção da natureza, ou
ii)
para a protecção de espécies ou ecossistemas raros, ameaçados ou em risco de extinção, reconhecidas por acordos internacionais ou incluídas em listas elaboradas por organizações intergovernamentais ou pela União Internacional para a Conservação da Natureza, sem prejuízo do seu reconhecimento nos termos do segundo parágrafo do n.o 4 do artigo 7.o-C,
a menos que se comprove que a produção dessas matérias-primas não afectou os referidos fins de protecção da natureza;
c)
Terrenos de pastagem ricos em biodiversidade, isto é:
i)
terrenos de pastagem naturais, ou seja, que continuariam a ser terrenos de pastagem caso não tivesse havido intervenção humana, e que mantêm a composição de espécies e as características e processos ecológicos naturais, ou
ii)
terrenos de pastagem não naturais, ou seja, terrenos de pastagem que deixariam de ser terrenos de pastagem caso não tivesse havido intervenção humana, com grande variedade de espécies e não degradados, a menos que se comprove que a colheita de matérias-primas é necessária para a preservação do seu estatuto de terrenos de pastagem.
A Comissão estabelece os critérios e os limites geográficos para determinar os terrenos de pastagem abrangidos pela alínea c) do primeiro parágrafo. Essas medidas, que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, completando-a, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 4 do artigo 11.o
4. Os biocombustíveis considerados para efeitos do n.o 1 não devem ser produzidos a partir de matérias-primas provenientes de terrenos com elevado teor de carbono, isto é, terrenos que em Janeiro de 2008 tinham um dos seguintes estatutos mas já não o têm:
a)
Zonas húmidas, isto é, terrenos cobertos de água ou saturados de água permanentemente ou durante uma parte significativa do ano;
b)
Zonas continuamente arborizadas, isto é, terrenos com uma extensão superior a 1 hectare com árvores de mais de 5 metros de altura e um coberto florestal de mais de 30 %, ou árvores que possam alcançar esses limiares in situ;
c)
Terrenos com uma extensão superior a 1 hectare, com árvores de mais de 5 metros e um coberto florestal entre 10 % e 30 %, ou árvores que possam alcançar esses limiares in situ, a menos que se comprove que o carbono armazenado na zona em questão antes e depois da conversão é suficiente para o cumprimento das condições estabelecidas no n.o 2 do presente artigo, quando seja aplicada a metodologia prevista na parte C do anexo IV.
O disposto no presente número não se aplica se, no momento da obtenção da matéria-prima, o terreno tiver o mesmo estatuto que em Janeiro de 2008.
5. Os biocombustíveis considerados para efeitos do n.o 1 não podem ser produzidos a partir de matérias-primas provenientes de terrenos que, em Janeiro de 2008, tivessem o estatuto de zonas húmidas, a menos que se comprove que o cultivo e a colheita dessas matérias-primas não implica a drenagem de solos anteriormente não drenados.
6. As matérias-primas agrícolas cultivadas na Comunidade e utilizadas para a produção de biocombustíveis considerados para efeitos do artigo 7.o-A devem ser obtidas de acordo com os requisitos e normas previstos nas disposições referidas na rubrica “Ambiente” da parte A e no ponto 9 do anexo II do Regulamento (CE) n.o 73/2009 do Conselho, de 19 de Janeiro de 2009, que estabelece regras comuns para os regimes de apoio directo aos agricultores no âmbito da Política Agrícola Comum e institui determinados regimes de apoio aos agricultores (18), e de acordo com os requisitos mínimos de boas condições agrícolas e ambientais definidos no n.o 1 do artigo 6.o do mesmo regulamento.
7. A Comissão apresenta ao Parlamento Europeu e ao Conselho, de dois em dois anos, tanto em relação aos países terceiros como aos Estados-Membros que constituam uma fonte importante de matérias-primas para os biocombustíveis consumidos na Comunidade, um relatório sobre as medidas nacionais tomadas para garantir o cumprimento dos critérios de sustentabilidade referidos nos n.os 2 a 5 e a protecção dos solos, da água e do ar. O primeiro relatório deve ser apresentado em 2012.
A Comissão apresenta ao Parlamento Europeu e ao Conselho, de dois em dois anos, um relatório sobre o impacto do aumento da procura de biocombustíveis na sustentabilidade social na Comunidade e nos países terceiros, bem como sobre o impacto da política comunitária de biocombustíveis na disponibilidade de géneros alimentícios a um preço acessível, nomeadamente para as populações dos países em desenvolvimento, e outras questões mais vastas relativas ao desenvolvimento. Os relatórios devem abordar o respeito dos direitos de uso do solo. Os relatórios devem indicar, relativamente aos países terceiros e aos Estados-Membros que representem importantes fontes de matérias-primas para a produção de biocombustíveis consumidos na Comunidade, se esses países ratificaram e aplicam as convenções da Organização Internacional do Trabalho a seguir enumeradas:
-
Convenção sobre o Trabalho Forçado (n.o 29),
-
Convenção sobre a Liberdade Sindical e a Protecção do Direito Sindical (n.o 87),
-
Convenção sobre a Aplicação dos Princípios do Direito de Organização e Negociação Colectiva (n.o 98),
-
Convenção sobre a Igualdade de Remuneração entre a Mão-de-obra Masculina e a Mão-de-obra Feminina em Trabalho de Valor Igual (n.o 100),
-
Convenção sobre a Abolição do Trabalho Forçado (n.o 105),
-
Convenção sobre a Discriminação no Emprego e na Profissão (n.o 111),
-
Convenção sobre a Idade Mínima de Admissão ao Emprego (n.o 138),
-
Convenção sobre a Interdição das Piores Formas de Trabalho das Crianças e a Acção Imediata com vista à Sua Eliminação (n.o 182).
Os relatórios devem indicar, relativamente aos países terceiros e aos Estados-Membros que representem importantes fontes de matérias-primas para a produção de biocombustíveis consumidos na Comunidade, se esses países ratificaram e aplicam:
-
o Protocolo de Cartagena sobre Biossegurança,
-
a Convenção sobre o Comércio Internacional de Espécies da Fauna e da Flora Selvagens Ameaçadas de Extinção.
O primeiro relatório deve ser apresentado em 2012. A Comissão propõe, se for caso disso, medidas correctivas, nomeadamente se existirem elementos que atestem que a produção de biocombustíveis tem um impacto considerável sobre o preço dos géneros alimentícios.
8. Para os efeitos do n.o 1, os Estados-Membros não devem recusar-se a ter em conta, por outras razões de sustentabilidade, os biocombustíveis obtidos nos termos do presente artigo.
Artigo 7.oC
Verificação do cumprimento dos critérios de sustentabilidade para os biocombustíveis
1. Caso os biocombustíveis tenham de ser considerados para efeitos do artigo 7.o-A, os Estados-Membros devem exigir que os operadores económicos façam prova do cumprimento dos critérios de sustentabilidade definidos nos n.os 2 a 5 do artigo 7.o-B. Para o efeito, devem exigir que os operadores económicos utilizem um método de balanço de massa que:
a)
Permita misturar lotes de matérias-primas ou biocombustíveis com diferentes características de sustentabilidade;
b)
Implique que a informação sobre as características de sustentabilidade e as dimensões dos lotes referidos na aliena a) se mantenha associada à mistura; e
c)
Preveja que a soma de todos os lotes retirados da mistura seja descrita como tendo as mesmas características de sustentabilidade, nas mesmas quantidades, que a soma de todos os lotes adicionados à mistura.
2. A Comissão apresenta ao Parlamento Europeu e ao Conselho, em 2010 e 2012, um relatório sobre o exercício do método de verificação do balanço de massa descrito no n.o 1 e a possibilidade de prever outros métodos de verificação para alguns ou para todos os tipos de matérias-primas ou biocombustíveis. Na sua avaliação, a Comissão deve ter em conta os métodos de verificação nos quais as informações sobre as características de sustentabilidade não necessitam de ficar fisicamente associadas a determinados lotes ou misturas. A avaliação deve ter em conta a necessidade de manter a integridade e a eficácia do sistema de verificação evitando ao mesmo tempo impor à indústria uma sobrecarga excessiva. O relatório deve ser acompanhado, se for caso disso, de propostas de outros métodos de verificação, a apresentar ao Parlamento Europeu e ao Conselho.
3. Os Estados-Membros tomam medidas destinadas a garantir que os operadores económicos forneçam informações fiáveis e lhes facultem, a pedido, os dados utilizados para preparar essas informações. Os Estados-Membros devem exigir que os operadores económicos prevejam padrões adequados de auditoria independente das informações fornecidas e apresentem prova da realização de tal auditoria. A auditoria deve verificar se os sistemas utilizados pelos operadores económicos são exactos, fiáveis e à prova de fraude, e avaliar a frequência e metodologia de amostragem e a solidez dos dados.
As informações referidas no primeiro parágrafo incluem, nomeadamente, informações sobre o cumprimento dos critérios de sustentabilidade referidos nos n.os 2 a 5 do artigo 7.o-B, informações adequadas e relevantes sobre as medidas tomadas para a protecção dos solos, da água e do ar, a reconstituição dos terrenos degradados, a prevenção do consumo excessivo de água em zonas em que a água é escassa, e informações adequadas e relevantes sobre as medidas tomadas para ter em conta as questões referidas no segundo parágrafo do n.o 7 do artigo 7.o-B.
A Comissão estabelece, pelo procedimento consultivo a que se refere o n.o 3 do artigo 11.o, a lista das informações adequadas e relevantes referidas nos dois primeiros parágrafos do presente número e que os Estados-Membros devem solicitar aos operadores económicos. A Comissão assegura, nomeadamente, que o fornecimento de tais informações não represente uma carga administrativa excessiva para os operadores em geral ou para os pequenos agricultores e organizações de produtores e cooperativas de pequenas dimensões, em particular.
As obrigações estabelecidas no presente número aplicam-se tanto aos biocombustíveis produzidos na Comunidade como aos importados.
Os Estados-Membros apresentam, numa forma agregada, as informações referidas no primeiro parágrafo à Comissão. A Comissão publica essas informações na plataforma de transparência referida no artigo 24.o da Directiva 2009/28/CE numa forma abreviada, preservando a confidencialidade das informações comercialmente sensíveis.
4. A Comunidade deve procurar celebrar com países terceiros acordos bilaterais ou multilaterais que contenham disposições sobre critérios de sustentabilidade que correspondam aos da presente directiva. Caso a Comunidade celebre acordos que contenham disposições referentes aos aspectos abrangidos pelos critérios de sustentabilidade estabelecidos nos n.os 2 a 5 do artigo 7.o-B, a Comissão pode decidir que esses acordos demonstram que os biocombustíveis produzidos a partir de matérias-primas cultivadas nesses países cumprem os critérios de sustentabilidade em questão. Na celebração dos referidos acordos deve ser dada especial atenção às medidas tomadas para a preservação das zonas que prestam serviços básicos aos ecossistemas em situação crítica (por exemplo, protecção de bacias hidrográficas, controlo da erosão), a protecção dos solos, da água e do ar, as alterações indirectas do uso do solo, a recuperação de terrenos degradados e a prevenção do consumo excessivo de água em zonas em que a água é escassa, e às questões referidas no segundo parágrafo do n.o 7 do artigo 7.o-B.
A Comissão pode decidir que os regimes voluntários nacionais ou internacionais que estabelecem normas para a produção de produtos de biomassa contêm dados precisos para efeitos do n.o 2 do artigo 7.o-B ou demonstram que os lotes de biocombustíveis cumprem os critérios de sustentabilidade previstos nos n.os 3 e 5 do artigo 7.o-B. A Comissão pode decidir que esses regimes contêm dados precisos para efeitos de informação sobre medidas tomadas para a preservação de zonas que prestam serviços básicos aos ecossistemas em situação crítica (por exemplo, protecção de bacias hidrográficas, controlo da erosão), a protecção dos solos, da água e do ar, a recuperação de terrenos degradados, a prevenção do consumo excessivo de água em zonas em que a água é escassa e as questões referidas no segundo parágrafo do n.o 7 do artigo 7.o-B. Para efeitos do disposto no artigo 7.o-B, n.o 3, alínea b), subalínea ii), a Comissão pode igualmente reconhecer zonas destinadas à protecção de espécies ou ecossistemas raros, ameaçados ou em risco de extinção, reconhecidas por acordos internacionais ou incluídas em listas elaboradas por organizações intergovernamentais ou pela União Internacional para a Conservação da Natureza.
A Comissão pode decidir que os regimes voluntários nacionais ou internacionais para a medição das reduções de emissões de gases com efeito de estufa contêm dados precisos para efeitos do n.o 2 do artigo 7.o-B.
A Comissão pode decidir que os terrenos incluídos em programas nacionais ou regionais de reconversão destinados ao melhoramento de solos gravemente degradados ou fortemente contaminados cumprem os critérios referidos no ponto 9 da parte C do anexo IV.
5. A Comissão só aprova decisões ao abrigo do n.o 4 se o acordo ou regime em questão corresponder a padrões adequados de fiabilidade, transparência e auditoria independente. Os regimes para a medição das reduções de emissões de gases com efeito de estufa devem também obedecer aos requisitos metodológicos estabelecidos no anexo IV. As listas de zonas ricas em biodiversidade referidas no artigo 7.o-B, n.o 3, alínea b), subalínea ii) devem obedecer a normas adequadas em termos de objectividade e coerência com as normas internacionalmente reconhecidas e prever procedimentos de recurso adequados.
6. As decisões a que se refere o n.o 4 são aprovadas pelo procedimento consultivo a que se refere o n.o 3 do artigo 11.o Essas decisões são válidas por um período máximo de cinco anos.
7. Caso um operador económico forneça provas ou dados obtidos nos termos de um acordo ou regime que tenha sido objecto de decisão ao abrigo do n.o 4, de acordo com o âmbito dessa decisão, os Estados-Membros não devem exigir que o fornecedor apresente provas adicionais do cumprimento dos critérios de sustentabilidade definidos nos n.os 2 a 5 do artigo 7.o-B ou informações sobre as medidas referidas no segundo parágrafo do n.o 3 do presente artigo.
8. A pedido de um Estado-Membro ou por iniciativa própria, a Comissão examina a aplicação do artigo 7.o-B em relação a uma fonte de biocombustível e, no prazo de seis meses a contar da recepção do pedido e pelo procedimento consultivo a que se refere o n.o 3 do artigo 11.o, decide se o Estado-Membro em questão pode ter em conta o biocombustível proveniente dessa fonte para os efeitos do artigo 7.o-A.
9. Até 31 de Dezembro de 2012, a Comissão apresenta ao Parlamento Europeu e ao Conselho um relatório sobre:
a)
A eficácia do sistema em vigor para o fornecimento de informações sobre os critérios de sustentabilidade; e
b)
A viabilidade e oportunidade da introdução de requisitos obrigatórios relativamente à protecção do ar, solos ou água, tendo em conta os mais recentes dados científicos disponíveis e as obrigações internacionais da Comunidade.
Se for caso disso, a Comissão propõe medidas correctivas.
Artigo 7.oD
Cálculo das emissões de gases com efeito de estufa ao longo do ciclo de vida dos biocombustíveis
1. Para efeitos do artigo 7.o-A e do n.o 2 do artigo 7.o-B, as emissões de gases com efeito de estufa ao longo do ciclo de vida dos biocombustíveis são calculadas do seguinte modo:
a)
Caso a parte A ou B do anexo IV estabeleça um valor por defeito para a redução de emissões de gases com efeito de estufa para o modo de produção do biocombustível e o valor e l para esses biocombustíveis, calculado de acordo com o ponto 7 da parte C do anexo IV, seja equivalente ou inferior a zero, utilizando esse valor por defeito;
b)
Utilizando um valor real calculado segundo a metodologia estabelecida na parte C do anexo IV; ou
c)
Utilizando um valor calculado como a soma dos factores da fórmula referida no ponto 1 da parte C do anexo IV, caso os valores por defeito discriminados para o cultivo referidos na parte D ou E do anexo IV possam ser utilizados para alguns dos factores e valores reais, calculados segundo a metodologia estabelecida na parte C do anexo IV, para todos os outros factores.
2. Até 31 de Março de 2010, os Estados-Membros devem apresentar à Comissão um relatório incluindo uma lista das zonas do seu território classificadas como nível 2 na Nomenclatura Comum das Unidades Territoriais Estatísticas (a seguir denominada NUTS), ou um nível NUTS mais discriminado, nos termos do Regulamento (CE) n.o 1059/2003 do Parlamento Europeu e do Conselho, de 26 de Maio de 2003, relativo à instituição de uma Nomenclatura Comum das Unidades Territoriais Estatísticas (NUTS) (19), caso seja possível esperar que as emissões típicas de gases com efeito de estufa provenientes do cultivo de matérias-primas agrícolas sejam inferiores ou iguais às emissões referidas na rubrica “Valores desagregados por defeito para o cultivo” da parte D do anexo IV da presente directiva, acompanhada de uma descrição do método e dos dados utilizados para elaborar essa lista. O método deve ter em conta as características do solo, o clima e o rendimento previsto da matéria-prima.
3. Os valores por defeito indicados na parte A do anexo IV e os valores por defeito discriminados para o cultivo na parte D do mesmo anexo só podem ser utilizados quando as suas matérias-primas forem:
a)
Cultivadas fora da Comunidade;
b)
Cultivadas na Comunidade, em zonas incluídas nas listas referidas no n.o 2; ou
c)
Resíduos ou detritos não provenientes da agricultura, da aquacultura ou das pescas.
Para os biocombustíveis não abrangidos pelo disposto nas alíneas a), b) ou c) são utilizados valores reais para o cultivo.
4. Até 31 de Março de 2010, a Comissão apresenta ao Parlamento Europeu e ao Conselho um relatório sobre a viabilidade da elaboração de listas de zonas de países terceiros onde é de esperar que as emissões típicas de gases com efeito de estufa provenientes do cultivo de matérias-primas agrícolas seja inferior ou igual às emissões referidas na rubrica “Cultivo” da parte D do anexo IV, acompanhado, se possível, das listas e de uma descrição do método e dos dados utilizados para as elaborar. Se for caso disso, o relatório deverá ser acompanhado de propostas adequadas.
5. Até 31 de Dezembro de 2012 e, subsequentemente, de dois em dois anos, a Comissão apresenta um relatório sobre os valores típicos e por defeito indicados nas partes B e E do anexo IV, dando especial atenção às emissões dos transportes e dos processos de transformação, e pode, se necessário, decidir corrigir tais valores. Essas medidas, que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 4 do artigo 11.o
6. Até 31 de Dezembro de 2010, a Comissão apresenta ao Parlamento Europeu e ao Conselho um relatório no qual deve analisar o impacto das alterações indirectas do uso do solo nas emissões de gases com efeito de estufa e abordar meios de minimizar esse impacto. O relatório deve ser acompanhado, se for caso disso, por uma proposta, baseada nas melhores provas científicas disponíveis, que contenha uma metodologia concreta para as emissões provenientes das alterações do carbono armazenado devidas a alterações indirectas do uso do solo e assegure o cumprimento da presente directiva, em especial do n.o 2 do artigo 7.o-B.
A proposta deve incluir as salvaguardas necessárias para proporcionar certeza aos investimentos empreendidos anteriormente à aplicação desta metodologia. No que diz respeito às instalações que produzam biocombustíveis antes do final de 2013, a aplicação das medidas a que se refere o primeiro parágrafo não implica, até 31 de Dezembro de 2017, que se considere que os biocombustíveis produzidos nessas instalações não cumpriram os requisitos de sustentabilidade da presente directiva, caso de outra forma o tivessem feito e desde que esses biocombustíveis permitam uma redução de emissões de gases com efeito de estufa de, pelo menos, 45 %. A presente disposição aplica-se à capacidade das instalações de biocombustíveis no final de 2012.
O Parlamento Europeu e o Conselho devem procurar pronunciar-se até 31 de Dezembro de 2012 sobre as propostas apresentadas pela Comissão.
7. O anexo IV pode ser adaptado ao progresso técnico e científico, designadamente mediante o aditamento de valores aplicáveis a novos modos de produção de biocombustíveis para as mesmas ou outras matérias-primas e à alteração da metodologia prevista na parte C. Essas medidas, que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, nomeadamente completando-a, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 4 do artigo 11.o
No que diz respeito aos valores por defeito e à metodologia prevista no anexo IV, deve ser prestada especial atenção:
-
ao método de contabilização dos detritos e resíduos,
-
ao método de contabilização dos co-produtos,
-
ao método de contabilização da co-geração, e
-
ao estatuto de co-produtos atribuído aos resíduos de culturas agrícolas.
Os valores por defeito para o biodiesel de óleo vegetal ou animal residual devem ser revistos logo que possível.
As adaptações e aditamentos à lista de valores por defeito constante do anexo IV devem respeitar o seguinte:
a)
Se a contribuição de um factor para as emissões globais for pequena, ou se a variação for limitada ou se o custo ou dificuldade de estabelecer valores reais for elevado, os valores por defeito devem ser típicos dos processos normais de produção;
b)
Em todos os outros casos, os valores por defeito devem ser conservadores quando comparados com os dos processos normais de produção.
8. Devem ser estabelecidas definições pormenorizadas, incluindo as especificações técnicas necessárias para as categorias previstas no ponto 9 da parte C do anexo IV. Essas medidas, que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, completando-a, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 4 do artigo 11.o
Artigo 7.oE
Medidas de execução e relatórios sobre a sustentabilidade dos biocombustíveis
1. As medidas de execução referidas no segundo parágrafo do n.o 3 do artigo 7.o-B, no terceiro parágrafo do n.o 3 e nos n.os 6 e 8 do artigo 7.o-C e nos n.os 5, 7, primeiro parágrafo, e 8 do artigo 7.o-D da presente directiva devem também ter plenamente em conta os objectivos da Directiva 2009/28/CE.
2. Os relatórios da Comissão destinados ao Parlamento Europeu e ao Conselho referidos no n.o 7 do artigo 7.o-B, nos n.os 2 e 9 do artigo 7.o-C e nos n.os 4, 5 e 6, primeiro parágrafo, do artigo 7.o-D, bem como os relatórios e informações apresentados nos termos dos primeiro e quinto parágrafos do n.o 3 do artigo 7.o-C e do n.o 2 do artigo 7.o-D da presente directiva devem ser elaborados e transmitidos tanto para efeitos da Directiva 2009/28/CE como para efeitos da presente directiva.
7.
No artigo 8.o, o n.o 1 passa a ter a seguinte redacção:
«1. Os Estados-Membros monitorizam o cumprimento dos requisitos dos artigos 3.o e 4.o, relativamente à gasolina e ao gasóleo rodoviário, com base nos métodos analíticos referidos nas normas europeias EN 228:2004 e EN 590:2004, respectivamente.».
8.
É inserido o seguinte artigo:
«Artigo 8.oA
Aditivos metálicos
1. A Comissão procede à avaliação dos riscos para a saúde e o ambiente decorrentes da utilização de aditivos metálicos nos combustíveis e, para esse fim, deve desenvolver um método de ensaio. A Comissão transmite as suas conclusões ao Parlamento Europeu e ao Conselho até 31 de Dezembro de 2012.
2. Enquanto se aguarda a definição do método de ensaio referido no n.o 1, a presença do aditivo metálico tricarbonilo metilciclopentadienilo de manganês (MMT) nos combustíveis é limitada a 6 mg de manganês por litro a partir de 1 de Janeiro de 2011. O limite será de 2 mg de manganês por litro a partir de 1 de Janeiro de 2014.
3. O limite para o teor de MMT nos combustíveis fixado no n.o 2 deve ser revisto com base nos resultados da avaliação efectuada através do método de ensaio referido no n.o 1. Pode ser reduzido a zero se a avaliação do risco o justificar. Não pode ser aumentado, a menos que a avaliação do risco o justifique. Esta medida, que tem por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, é aprovada pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 4 do artigo 11.o
4. Os Estados-Membros garantem a colocação de um rótulo que indique o teor dos aditivos metálicos presentes nos combustíveis em todos os locais em que sejam colocados à disposição dos consumidores combustíveis com aditivos metálicos.
5. O rótulo deve comportar a seguinte indicação: “Contém aditivos metálicos”.
6. O rótulo deve ser aposto de forma bem visível no local em que se encontram afixadas as informações relativas ao tipo de combustível. A dimensão do rótulo e o formato dos caracteres devem ser de molde a tornar a informação bem visível e de fácil leitura.».
9.
O artigo 9.o passa a ter a seguinte redacção:
«Artigo 9.o
Relatórios
1. Até 31 de Dezembro de 2012 e, subsequentemente, de três em três anos, a Comissão apresenta um relatório ao Parlamento Europeu e ao Conselho, acompanhado, se for caso disso, de uma proposta de alteração da presente directiva. Esse relatório deve, nomeadamente, ter em conta o seguinte:
a)
A utilização e a evolução da tecnologia automóvel e, em particular, a viabilidade do aumento do teor máximo de biocombustíveis autorizado na gasolina e no gasóleo rodoviário, bem como a necessidade de rever a data referida no n.o 3 do artigo 3.o;
b)
A política comunitária em matéria de emissões de CO2 dos veículos de transporte rodoviário;
c)
A possibilidade de aplicar os requisitos do anexo II e, em particular, o valor-limite dos hidrocarbonetos aromáticos policíclicos, às máquinas móveis não rodoviárias (incluído as embarcações de navegação interior), aos tractores agrícolas e florestais e às embarcações de recreio;
d)
O aumento da utilização de detergentes nos combustíveis;
e)
A utilização de aditivos metálicos distintos do MMT nos combustíveis.
f)
O volume total dos componentes utilizados na gasolina e no gasóleo rodoviário, tendo em conta a legislação ambiental comunitária, nomeadamente os objectivos da Directiva 2000/60/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 23 de Outubro de 2000, que estabelece um quadro de acção comunitária no domínio da política da água (20), e das directivas dela decorrentes;
g)
As repercussões do objectivo de redução das emissões de gases com efeito de estufa referido no n.o 2 do artigo 7.o-A no regime de comércio de licenças de emissão;
h)
A possível necessidade de proceder a adaptações nos n.os 6 e 7 do artigo 2.o e na alínea b) do n.o 2 do artigo 7.o-A a fim de avaliar possíveis contributos para atingir, em 2020, um objectivo de redução dos gases com efeito de estufa até 10 %. Estas considerações baseiam-se no potencial de redução das emissões de gases com efeito de estufa ao longo do ciclo de vida dos combustíveis e da energia na Comunidade, tendo particularmente em conta a evolução registada no domínio de tecnologias compatíveis com o ambiente em matéria de captura e armazenamento do carbono e no domínio dos veículos rodoviários eléctricos, bem como a relação custo-eficácia das medidas de redução dessas emissões, nos termos da alínea b) do n.o 2 do artigo 7.o-A;
i)
A possibilidade de introduzir medidas adicionais para que os fornecedores reduzam em 2 % as emissões de gases com efeito de estufa ao longo do ciclo de vida por unidade de energia, em comparação com as normas mínimas para os combustíveis referidas na alínea b) do n.o 5 do artigo 7.o-A, mediante a utilização de créditos adquiridos através do Mecanismo de Desenvolvimento Limpo do Protocolo de Quioto nas condições previstas na Directiva 2003/87/CE, a fim de examinar outras contribuições eventuais para atingir, em 2020, um objectivo de redução de gases com efeito de estufa até 10 %, nos termos da alínea c) do n.o 2 do artigo 7.o-A da presente directiva;
j)
Uma avaliação actualizada da relação custo-benefício e do impacto de uma redução da tensão de vapor máxima autorizada para a gasolina durante o período de Verão inferior a 60 kPa.
2. Até 2014, a Comissão apresenta ao Parlamento Europeu e ao Conselho um relatório sobre o cumprimento do objectivo de redução das emissões de gases com efeito de estufa até 2020 a que se refere o artigo 7.o-A, tendo em conta a necessidade de coerência entre este objectivo e o objectivo referido no n.o 3 do artigo 3.o da Directiva 2009/28/CE, no que respeita à quota de energia produzida a partir de fontes renováveis nos transportes, à luz dos relatórios mencionados nos n.os 8 e 9 do artigo 23.o daquela directiva.
Se for caso disso, a Comissão faz acompanhar o seu relatório de uma proposta de alteração do objectivo.
10.
No artigo 10.o, o n.o 1 passa a ter a seguinte redacção:
«1. Caso seja necessário adaptar à evolução técnica os métodos analíticos autorizados referidos nos anexos I ou II, as alterações que tenham por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva podem ser aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 4 do artigo 11.o O anexo III também pode ser adaptado ao progresso técnico e científico. Essa medida, que tem por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, é aprovada pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 4 do artigo 11.o».
11.
O artigo 11.o passa a ter a seguinte redacção:
«Artigo 11.o
Procedimento de comité
1. Excepto nos casos referidos no n.o 2, a Comissão é assistida pelo Comité para a Qualidade dos Combustíveis.
2. Para as questões relacionadas com a sustentabilidade dos biocombustíveis nos termos dos artigos 7.o-B, 7.o-C e 7.o-D, a Comissão é assistida pelo Comité para a Sustentabilidade dos Biocombustíveis e Biolíquidos a que se refere o n.o 2 do artigo 25.o da Directiva 2009/28/CE.
3. Sempre que se faça referência ao presente número, são aplicáveis os artigos 3.o e 7.o da Decisão 1999/468/CE, tendo-se em conta o disposto no seu artigo 8.o
4. Sempre que se faça referência ao presente número, são aplicáveis os n.os 1 a 4 do artigo 5.o-A e o artigo 7.o da Decisão 1999/468/CE, tendo-se em conta o disposto no seu artigo 8.o».
12.
É suprimido o artigo 14.o
13.
Os anexos I, II, III e IV são substituídos pelos textos anexos à presente directiva.
Artigo 2.o
Alterações à Directiva 1999/32/CE
A Directiva 1999/32/CE é alterada do seguinte modo:
1.
O artigo 2.o é alterado do seguinte modo:
a)
O ponto 3 passa a ter a seguinte redacção:
«3.
“Combustível naval”, qualquer combustível líquido derivado do petróleo destinado a utilização ou utilizado a bordo de um navio, incluindo os combustíveis definidos na norma ISO 8217. Inclui qualquer combustível liquido derivado do petróleo utilizado a bordo de embarcações de navegação interior ou de recreio, definidas na Directiva 97/68/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 16 de Dezembro de 1997, relativa à aproximação das legislações dos Estados-Membros respeitantes a medidas contra a emissão de poluentes gasosos e de partículas pelos motores de combustão interna a instalar em máquinas móveis não rodoviárias (21), e na Directiva 94/25/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 16 de Junho de 1994, relativa à aproximação das disposições legislativas, regulamentares e administrativas dos Estados-Membros respeitantes às embarcações de recreio (22), quando no mar;
b)
É suprimido o ponto 3-J.
2.
O artigo 4.o-B é alterado do seguinte modo:
a)
O título passa a ter a seguinte redacção: «Teor máximo de enxofre dos combustíveis navais utilizados pelos navios atracados em portos comunitários»;
b)
No n.o 1, é suprimida a alínea a);
c)
No n.o 2, é suprimida a alínea b).
3.
No n.o 1-A do artigo 6.o, o terceiro parágrafo passa a ter a seguinte redacção:
«A amostragem inicia-se na data de entrada em vigor do limite para o teor de enxofre máximo do combustível em causa. A amostragem deve ser realizada com a frequência necessária, em quantidade suficiente e de modo a que as amostras sejam representativas do combustível analisado e do combustível utilizado pelos navios nas zonas marítimas e nos portos pertinentes.».
Artigo 3.o
Revogação
É revogada a Directiva 93/12/CEE.
Artigo 4.o
Transposição
1. Os Estados-Membros devem pôr em vigor as disposições legislativas, regulamentares e administrativas necessárias para dar cumprimento à presente directiva até 31 de Dezembro de 2010.
Os Estados-Membros comunicam imediatamente à Comissão o texto dessas disposições.
Quando os Estados-Membros aprovarem tais disposições, estas devem incluir uma referência à presente directiva ou ser acompanhadas dessa referência aquando da sua publicação oficial. As modalidades dessa referência devem ser aprovadas pelos Estados-Membros.
2. Os Estados Membros devem comunicar à Comissão o texto das principais disposições de direito interno que aprovarem nas matérias reguladas pela presente directiva.
Artigo 5.o
Entrada em vigor
A presente directiva entra em vigor no vigésimo dia seguinte ao da sua publicação no Jornal Oficial da União Europeia.
Artigo 6.o
Destinatários
Os Estados-Membros são os destinatários da presente directiva.
Feito em Estrasburgo, em 23 de Abril de 2009.