19961015
Директива 96/67/ЕО на Съвета
от 15 октомври 1996 година
относно достъп до пазара на наземни услуги в летищата на Общността
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 84, параграф 2 от него,
като взе предвид предложението на Комисията [1],
като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет [2],
в съответствие с процедурата по член 189в на Договора [3],
(1) като има предвид, че Общността постепенно въведе обща политика за въздушен транспорт с цел завършване на общия пазар в съответствие с член 7а от Договора като продължителен принос за насърчаване на икономическия и социален напредък;
(2) като има предвид, че целта на член 59 от Договора е да се елиминират ограниченията върху свободата на предоставяне на услуги в Общността; като има предвид, че в съответствие с член 61 от Договора тази цел може да бъде постигната в рамките на Общата транспортна политика;
(3) като има предвид, че чрез Регламенти (ЕИО) № 2407/92 [4], (ЕИО) № 2408/92 [5] и (ЕИО) № 2409/92 на Съвета [6] тази цел е постигната по отношение на услугата въздушен транспорт като такава;
(4) като има предвид, че наземните услуги са важни за правилното функциониране на въздушния транспорт; като има предвид, че дават значителен принос за ефикасното използване на инфраструктурата за въздушен транспорт;
(5) като има предвид,че отварянето на достъпа до пазара на наземни услуги ще помогне за намаляване на оперативните разходи на въздухоплавателните компании и подобряване на качеството на услугите, предоставяни на ползвателите на летищата;
(6) като има предвид, че в светлината на принципа на субсидиарността е важно този достъп до пазара на наземно обслужване да става в рамките на Общността, като се позволява на държавите-членки възможността за вземане предвид на специфичното естество на този сектор;
(7) като има предвид, че в съобщение от юни 1994 г., озаглавено "Пътят напред за гражданската авиация в Европа", Комисията показа своето намерение да поеме инициативата преди края на 1994 г. с цел постигане на достъп до пазара на наземно обслужване на летищата на Общността; като има предвид, че Съветът в своя резолюция от 24 октомври 1994 г. за ситуацията на Европейската гражданска авиация [7], потвърди нуждата за отчитане на императивите, свързани със ситуацията на летищата, когато се отвори пазарът;
(8) като има предвид, че в своя резолюция от 14 февруари 1995 г. за Европейската гражданска авиация [8] Европейският парламент повтори своята загриженост, че би следвало да се взема предвид влиянието на достъпа до пазара на наземно обслужване върху наемането на работа и условията за сигурност на летищата на Общността;
(9) като има предвид, че свободният достъп до пазара на наземно обслужване е в съответствие с ефикасните операции на летищата на Общността;
(10) като има предвид, че свободният достъп до пазара на наземно обслужване трябва да бъде въведен постепенно и да бъде адаптиран към изискванията на този сектор;
(11) като има предвид, че за някои категории наземни услуги достъпа до пазара и самообслужването може се натъкне на трудности, свързани с безопасността, сигурността, капацитета и ограничения за пространството на разположение; като има предвид, че за това е необходимо да може да се ограничи броят на доставчиците на такива категории наземни услуги; като има предвид, че също трябва да е възможно да се ограничи самообслужването; като има предвид, че в този случай критериите за ограничаване трябва да са съответни, обективни, прозрачни и недискриминационни;
(12) като има предвид, че ако броят на доставчиците на наземно обслужване е ограничен, ефективната конкуренция би изисквала поне един от доставчиците да е напълно независим от управляващата летището организация и доминиращия превозвач;
(13) като има предвид, че за да функционират летищата правилно, те следва да могат да запазват за себе си управлението на някои инфраструктури, които поради технически причини, както и по съображения, свързани с доходността и въздействието върху околната среда, са трудни за разделяне или дублиране; като има предвид, че централизираното управление на такива структури може обаче да не представлява пречка за тяхното използване от доставчиците на наземно обслужване или за самообслужване на ползвателите на летищата;
(14) като има предвид, че в някои случаи препятствията може да са такива, че те могат да оправдават ограничения върху достъпа до пазара или върху самообслужването до степен, до която тези ограничения са съответстващи, обективни, прозрачни и недискриминационни;
(15) като има предвид, че целта на такива освобождавания следва да е даване на възможност на управлението на летището да преодолее или поне намали тези препятствия; като има предвид, че такива освобождавания следва да са одобрени от Комисията, подпомагана от съвещателен комитет, и те трябва да се дадат за определен период;
(16) като има предвид, че ако трябва да се поддържа ефективна и лоялна конкуренция там, където броят на доставчиците на наземно обслужване е ограничен, последните трябва да са избрани в съответствие с ясна и безпристрастна процедура; като има предвид, че ползвателите на летищата би следвало бъдат консултирани, когато става въпрос за избор на доставчици на наземно обслужване, тъй като те имат най-голям интерес за качеството и цената на наземното обслужване, което изискват;
(17) като има предвид, че затова е необходимо да се организира представителството на ползватели на летища и тяхното консултиране, преди да се изберат доставчици на наземно обслужване, чрез съставянето на комитет, съставен от техни представители;
(18) като има предвид, че е възможно в някои обстоятелства и при специфични условия, в контекста на избиране на доставчици на наземно обслужване на летище, да се разпростре действието на задължението за обществена услуга спрямо други летища в същият географски регион на заинтересуваната държава-членка;
(19) като има предвид, че управляващата летището организация може също да предоставя наземно обслужване и чрез своите решения да упражнява изключително влияние върху конкуренцията между доставчици на наземно обслужване; като има предвид, че за това е изключително важно, с цел поддържането на лоялната конкуренция, от тези летища да се изисква да поддържат отделни отчети за управлението на тяхната инфраструктура и регулаторни дейности, от една страна, и за доставянето на наземно обслужване, от друга;
(20) като има предвид, че дадено летище може да не субсидира своето наземно обслужване от своите приходи, които извлича от ролята си на летищна администрация;
(21) като има предвид, че същите изисквания за прозрачност следва да се прилагат и за всички доставчици, желаещи да предоставят наземно обслужване на трети страни;
(22) като има предвид, че с цел даване възможност на летищата да изпълняват своята функция по управление на инфраструктурата и за да гарантират безопасността и сигурността в помещенията на летището, както и за опазване на околната среда и социалните разпоредби в сила, държавите-членки трябва да могат да направят предоставянето на наземно обслужване субект на одобрение; като има предвид, че критериите за даване на такова одобрение трябва да се обективни, прозрачни и недискриминационни;
(23) като има предвид, че поради същата причина държавите-членки следва да си запазят правомощието да определят и прилагат необходимите правила за правилното функциониране на инфраструктурата на летищата; като има предвид, че тези правила трябва да се отнасят до възнамеряваната цел и не трябва на практика да намаляват достъпа до пазара или свободата на самообслужване до степен под тази, предвидена в настоящата директива; като има предвид, че правилата трябва да съответстват на принципите за обективност, прозрачност и недискриминация;
(24) като има предвид, че държавите-членки следва да си запазят правото да гарантират на подходящо равнище на социалната защита на персонала за предприятията, предоставящи наземно обслужване;
(25) като има предвид, че достъпът до инсталациите на летището следва да е гарантиран на предоставящите наземно обслужване и на ползвателите летищата, на които е разрешено да се самообслужват, до степента, необходима им, за да извършват своето право и за да се позволява лоялна и естествена конкуренция; като има предвид, че трябва да е възможно, обаче, такъв достъп да дава основание за събиране на такса;
(26) като има предвид, че е оправдано правата, признати чрез настоящата директива, да се прилагат спрямо доставчици от трети страни на наземно обслужване и ползватели на летища от трети страни при условия на строга реципрочност; като има предвид, че когато няма такава реципрочност, държавите-членки би следвало да имат възможност да отменят тези права по отношение на такива доставчици и ползватели;
(27) като има предвид, че има договореност за по-добра координация при използване на летището в Гибралтар, постигната в Лондон на 2 декември 1987 година между Кралство Испания и Обединеното кралство в съвместна декларация на министрите на външните работи на двете страни и че тази договореност все още не е влязла в действие;
(28) като има предвид, че настоящата директива не засяга прилагането на правилата на Договора; като има предвид, че по-специално Комисията ще продължи да гарантира съобразяването с тези правила чрез прилагане, когато е необходимо, на всички правомощия, дадени ѝ чрез член 90 от Договора,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА;
Член 1
Обхват
1. Настоящата директива се прилага за всички летища, намиращи се на територията на държава-членка, предмет на разпоредбите на Договора и отворено за търговски трафик при следните обстоятелства:
а) разпоредбите на член 7, параграф 1, отнасящи се до категориите наземно обслужване, различни от тези, посочени в член 7, параграф 2 се прилагат за всички летища, независимо от обема на трафика им, към 1 януари 1998 г.;
б) разпоредбите, отнасящи се за категориите наземно обслужване, посочени в член 7, параграф 2, се прилагат от 1 януари 1998 г. за летища, чийто годишен трафик е не по-малък от 1 милион превозени пътници или 25000 тона товари;
в) разпоредбите, отнасящи се до категориите наземно обслужване, посочени в член 6, се прилагат от 1 януари 1999 г. за летища:
- чийто годишен трафик е не по-малък от 3 милиона превозени пътници или 75000 тона товари; или
- чийто трафик е не по-малък от 2 милиона превозени пътници или 50000 тона товари през периода от шест месеца преди 1 април или 1 октомври за предходната година.
2. Без да се засяга параграф 1, разпоредбите на настоящата директива се прилагат, считано от 1 януари 2001 г., за всяко летище, намиращо се на територията на държава-членка, предмет на разпоредбите на Договора и отворено за търговски трафик, чийто ежегоден трафик е не по-малък от 2 милиона превозени пътници или 50000 тона товари.
3. Когато дадено летище достигне един от праговете за превоз на товари, посочени в настоящия член, без да е достигнало съответният праг за превозени пътници, разпоредбите на настоящата директива не да се прилагат за категориите наземно обслужване, запазени изключително за пътници.
4. Комисията публикува за информация в Официален вестник на Европейските общности списък на летищата по настоящия член. Списъкът първо се публикува в рамките на три месеца след влизането в сила на настоящата директива и след това ежегодно.
Държавите-членки, преди 1 януари всяка година, предават на Комисията данните, нужни за съставяне на списъка.
5. Прилагането на настоящата директива за летището в Гибралтар се подразбира да не засяга правните позиции на Кралство Испания и Обединеното кралство по отношение на спора за суверенитета над територията, на която е разположено летището.
6. Разпоредбите на настоящата директива не се прилагат за летището в Гибралтар до влизането в сила на договореността в съвместната декларация, направена от министрите на външните работи на Кралство Испания и Обединеното кралство на 2 декември 1987 г. Правителствата на Испания и Обединеното кралство ще информират Съвета за тази дата.
Член 2
Определения
За целите на настоящата директива:
а) "летище" означава всяка земна площ, специално пригодена за излитане, кацане и маневри на въздухоплавателни средства, включително и допълнителните инсталации, които тези операции могат да включват с цел улесняване на въздушния трафик и обслужването, включително инсталации, нужни за подпомагане на търговските въздушни услуги;
б) "летищна система" означава две или повече летища, групирани заедно, за да обслужват един и същи град или конурбация, както е дефинирано в приложение 2 към Директива (ЕИО) на Съвета № 2408/92 от 23 юли 1992 г. за достъпа на въздушни превозвачи от Общността до вътрешни за Общността въздушни маршрути;
в) "управляваща организация на летище" означава всеки орган, който, във връзка с другите дейности или не, има за цел по силата на националното законодателство или регламентация администрацията и управлението на инфраструктурите на летището, както и съгласуването и контрола на дейностите на различните оператори, представени в засегнатото летище или летищна система;
г) "ползвател на летището" означава всяко физическо или юридическо лице, отговарящо за превозването на пътници, поща и/или товари по въздух от или до въпросното летище;
д) "наземно обслужване" означава услугите, предоставяни от ползвателите на летището, както са описани в приложението;
е) "самообслужване" означава ситуация, при която ползвател на летището пряко предоставя на себе си една или повече категории наземно обслужване и не сключва договор под какъвто и да е вид с трета държава за предоставянето на такива услуги; за целите на тази дефиниция, между себе си ползвателите летището не трябва да се считат за трети страни, когато:
- един притежава мажоритарно всички,
- една самостоятелна структура има мажоритарно притежание във всеки от тях;
ж) "доставчик на наземно обслужване" означава което и да е физическо или юридически лице, доставящо на трета държава една или повече категории наземно обслужване.
Член 3
Управляваща организация на летището
1. Когато едно летище или летищна система се управлява или оперира не от една организация, а от няколко отделни организации, всяка от тези организации се счита за част от управляващия орган на летището за целите на настоящата директива.
2. Подобно, когато една управляваща организация е създадена за няколко летища или летищни системи, всяко от тези летища или летищни системи се счита за отделно за целите на настоящата директива.
3. Ако управляващите организации на летищата са обект на надзор или контрол от страна на някакъв национален публичен орган, този орган е длъжен, в кръга на неговите правни задължения, да гарантира прилагането на настоящата директива.
Член 4
Разделяне на сметките
1. Когато управляващата летището организация, ползвателят на летището или доставчикът на наземно обслужване предоставят наземно обслужване, те следва строго да отделят сметките за техните дейности по наземно обслужване от сметките за другите дейности, в съответствие с актуалната търговска практика.
2. Независим одитор, определен от държавата-членка, следва да проверява дали това разделяне на сметките се извършва.
Одиторът следва също да проверява отсъствието на финансови потоци между дейността на управляващата организация като летищна администрация и неговата дейност за наземни услуги.
Член 5
Комитет на ползвателите летището
1. Най-късно дванадесет месеца след влизането в сила на настоящата директива, държавите-членки следва да гарантират, че за всяко засегнато летище е създаден комитет на представителите на ползвателите налетището или на организациите, представляващи ползвателите налетището.
2. Всички ползватели на летището имат правото да са в този комитет, или, ако желаят, да са представени от организация, определена за тази цел.
Член 6
Наземно обслужване за трети страни
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки в съответствие с условията, посочени в член 1, за да гарантират свободен достъп на доставчиците на наземно обслужване до пазара за предоставянето на наземно обслужване на трети страни.
Държавите-членки имат правото да изискат доставчиците на наземно обслужване да са се установили в рамките на Общността.
2. Държавите-членки могат да ограничават броя на доставчиците, на които е разрешено да предоставят следните категории наземно обслужване:
- обработка на багаж,
- работа с подвижна стълба,
- работа с гориво и масло,
- работа с поща и товари по отношение на физическото обработване на пощата и товарите, независимо дали пристигащи, отпътуващи или премествани между въздушния терминал и въздухоплавателното средство.
Те обаче не могат да ограничат този брой под двама за всяка категория наземно обслужване.
3. Нещо повече, считано от 1 януари 2001 г., поне един от доставчиците не може да е пряко или косвено контролиран от:
- управляващия орган на летището,
- който и да е ползвател на летището, който е превозил повече от 25 % от пътниците или товарите, отчетени от летището през предходната на тази година, в която са избрани доставчиците,
- орган, който е контролиращ или контролиран пряко или косвено от този управляващ орган или какъвто и да е ползвател.
На 1 юли 2000 г. обаче, която и да е държава-членка може да поиска това задължение в настоящия параграф да бъде отменено до 31 декември 2002 г.
Комисията, подпомагана от Комитета по член 10, разглежда такова искане и може, като има предвид еволюцията на сектора и, по-специално, ситуацията на летищата, сравнима с обема и със структурата на трафика, да реши да удовлетвори такова искане.
4. Когато, по силата на параграф 2 ограничават броя на доставчиците, държавите-членки не могат да попречат на ползвател на летище, независимо каква част от летище му е разпределена, да има, по отношение на всяка категория наземно обслужване субект на ограничение, ефективен избор между поне двама доставчици на наземно обслужване при условията, посочени в параграфи 2 и 3.
Член 7
Самообслужване
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки в съответствие с условията по член 1, за да гарантират свободата на самообслужване.
2. Обаче, за следните категории на наземни услуги:
- обработка на багаж,
- работа с подвижна стълба,
- работа с гориво и масло,
- работа с поща и товари по отношение на физическото обработване на пощата и товарите, независимо дали пристигащи, отпътуващи или премествани между въздушния терминал и въздухоплавателното средство,
държавите-членки могат да запазят правото за самообслужване на не по-малко от двама ползватели на летището, при условие че те са избрани въз основа на адекватни, обективни, прозрачни и недискриминационни критерии.
Член 8
Централизирани инфраструктури
1. Независимо от прилагането на членове 6 и 7, държавите-членки могат да запазят за управляващия орган на летището или за друг орган управлението на централизираните инфраструктури, използвани за предоставянето на наземно обслужване, чиято комплексност, цена или влияние върху околната среда не позволява разделянето им или дублирането им, като сортирането на багаж, разледяване, пречистване на водата или системи за разпределение на гориво. Те могат да направят задължително за предоставящите наземно обслужване или самообслужващите се ползватели на летището използването на тези инфраструктури.
2. Държавите-членки гарантират, че управлението на тези инфраструктури е прозрачно, обективно и недискриминационно, че то не възпрепятства достъпа на доставчиците на наземно обслужване или самообслужването на ползователите летището в рамките на предвиденото в настоящата директива.
Член 9
Освобождавания
1. Когато на дадено летище специфични ограничения по отношение на налично пространство или капацитет, възникващи по-специално от претоварване или степен на използване на площта, правят невъзможно отварянето на пазара и/или прилагането на самообслужването до степента, предвидена в настоящата директива, въпросната държава-членка може да реши:
а) да ограничи броя на доставчиците за една или повече категории наземно обслужване, различни от тези, посочени в член 6, параграф 2 във всичките или част от летищата; в този случай се прилагат разпоредбите на член 6, параграфи 2 и 3;
б) да запази за един-единствен доставчик една или повече категории наземно обслужване, посочени в член 6, параграф 2;
в) да запази самообслужването за ограничен брой ползвател на летището за категориите наземно обслужване, различни от тези, посочени в член 7, параграф 2, при условие че тези ползватели са избрани на базата на адекватни, прозрачни, обективни и недискриминационни критерии;
г) да забрани самообслужването или да го ограничи до един-единствен ползвател на летището за категориите наземно обслужване, посочени в член 7, параграф 2.
2. Всички освобождавания, решени според параграф 1, следва:
а) да определят категорията или категориите наземно обслужване, за които се предоставя освобождаването, и специфичните ограничения на наличното пространство или капацитета, които го оправдават;
б) да са придружени с план за подходящите мерки за преодоляване на ограниченията.
Нещо повече, освобожденията не следва:
i) неоснователно да засягат целите на настоящата Директива;
ii) да предизвикат изкривявания на конкуренцията между доставчиците на наземно обслужване и/или самообслужващите се ползватели на летището;
iii) да се простират повече, отколкото е необходимо.
3. Държавите-членки трябва уведомят Комисията поне три месеца, преди да влязат в сила, за каквито и да е освобождавания, които те предоставят въз основа на параграф 1, и за основанията, които ги мотивират.
Комисията публикува обобщение на решенията, за които тя е уведомена, в Официален вестник на Европейските общности, и поканва заинтересуваните страни да ги коментират.
4. Комисията разглежда задълбочено решенията за освобождаване. За тази цел, подробен анализ на ситуацията и проучването на подходящи мерки, представени от държаната-членка, ще ѝ позволят да провери наличието на изтъкнатите ограничения и невъзможността за отваряне на пазара и/или извършване на самообслужване в предвидените от настоящата директива предели.
5. В допълнение това проучване и след консултиране със засегнатите държави-членки, Комисията може да одобри решение на държавата-членка или да се противопостави, ако счита, че твърдените ограничения не е доказано, че съществуват или не са толкова остри, че да оправдават освобождаване. След консултиране със заинтересуваната държава-членка Комисията може да изиска държавата-членка да промени степента на освобождаване или да го ограничи до тези части на летището или летищна система, когато твърдените ограничения е доказано, че съществуват.
Решението на Комисията се взема не по-късно от три месеца след съобщаване от държавата-членка и се публикува в Официален вестник на Европейските общности.
6. Продължителността на освобождавания, предоставени от държавите-членки по параграф 1, не може да надвишава три години, с изключение на освобождавания, дадени по параграф 1, буква б). Не по-късно от три месеца преди края на този период, държавата-членка следва да приеме ново решение за освобождаване, което също е субект на процедурата, посочена в този член.
Продължителността на освобождавания по параграф 1, буква б), не може да надвишава две години. Все пак, дадена държава-членка може, въз основа на разпоредбите на параграф 1, да поиска този период да бъде удължен еднократно с две години. Комисията, подпомагана от Комитета по член 10, взима решение по такова искане.
Член 10
Консултативен комитет
1. Комисията се подпомага от консултативен комитет, съставен от представители на държавите-членки и председателстван от представител на Комисията.
2. Комитетът съветва Комисията за прилагането на член 9.
3. Комитетът може да бъде консултиран от Комисията по всеки друг въпрос, засягащ приложението на настоящата Директива.
4. Комитетът изготвя свой процедурен правилник.
Член 11
Избор на доставчици
1. Държавите-членки взимат необходимите мерки за организиране на процедура за подбор на доставчици, които имат разрешение да предоставят наземно обслужване на летища, когато техният брой е ограничен в случаите, предвидени в член 6, параграф 2, или в член 9. Тази процедура трябва да съответства на следните принципи:
а) в случаи, в които държавите-членки изискват установяването на стандартни условия или технически спецификации, на които да отговарят доставчиците на наземно обслужване, тези условия или спецификации се установяват след консултация с Комитета на ползвателите на летища. Критериите за избор, посочени в стандартните условия или технически спецификации, следва да са адекватни, обективни, прозрачни и недискриминационни.
След като е уведомила Комисията, засегнатата държава-членка може да включи в стандартните условия или техническите спецификации, с които доставчиците на наземно обслужване трябва да се съобразяват, задължение за обществена услуга по отношение на летищата, обслужващи периферни или развиващи се региони, които са част от тяхната територия, не представляват търговски интерес, но са от важно значение за засегнатата държава-членка;
б) покана за търг, на която може да отговори всеки заинтересуван доставчик на наземно обслужване, се обявява и се публикува в Официален вестник на Европейските общности;
в) доставчиците на наземно обслужване се избират:
i) след консултация с Комитета на ползвателите летището и управляващата организация на летището, при условие че последният:
- не предоставя подобно наземно обслужване, и
- няма пряк или косвен контрол над предприятие, което предоставя подобно обслужване,
- не участва по никакъв начин в подобно предприятие;
ii) във всички други случаи, от компетентните органи на държавите-членки, които са независими от управляващата организация на участващото летище и които трябва първо да се консултират с Комитета на ползвателите на летището и с управителният съвет;
г) предоставящите наземно обслужване се избират за максимален период от седем години;
д) когато предоставящият наземно обслужване прекрати своята дейност преди края на периода, за който той е избран, той се замества чрез същата процедура.
2. Когато броят на доставчиците на наземно обслужване е ограничен в съответствие с член 6, параграф 2, или член 9, управляващата организация на летището може самият той да предостави наземното обслужване, без да е участвал в процедурата за избор по параграф 1. Подобно, той може, без да го подлага на същата процедура, да разреши на предприятие да предостави наземното обслужване на въпросното летище:
- ако той контролира пряко или косвено този предприемач, или
- ако предприятието го контролира пряко или косвено.
3. Управляващата организация на летището уведомява Комитета на ползователите летището за приетото по този член решение.
Член 12
Островни летища
В контекста на избора на доставчик на наземно обслужване на летище, както е предвидено в член 11, дадена държава-членка може да разпростре действието на задължението на обществена услуга върху други летища в тази държава-членка, при условие:
- че тези летища са разположени на острови в същият географски регион, и
- такива летища имат обем на трафика, не по-малък от 100000 превозени пътници за година, и
- такова разпростиране на действието е одобрено от Комисията с подкрепата на Комитета по член 10.
Член 13
Консултации
Държавите-членки полагат грижи, за да се организира задължителна консултационна процедура, отнасяща се до прилагането на настоящата директива, между управляващата организация на летището, Комитета на ползвателите летището и предприятията, предоставящи наземно обслужване. Тази консултация трябва да обхваща, inter alia, цената на това наземно обслужване, за която е дадено освобождаване по силата на член 9, параграф 1, буква б), и организацията за предоставянето на това обслужване. Такива консултации се организират поне веднъж годишно.
Член 14
Одобрение
1. Държавите-членки могат да обусловят дейността на доставчик на наземно обслужване или самообслужващ се използващ летището от получаването на одобрение от публичен орган, независим от управляващата летището организация.
Критериите за такова одобрение следва да са свързани с добрата финансова ситуация и достатъчно покритие на застраховката, със сигурността и безопасността на инсталациите, на въздухоплавателните средства, на оборудването и лицата, както и със защитата на околната среда и със съобразяване със съответното социално законодателство.
Критериите следва да съответстват на следните принципи:
а) те следва да се прилагат по недискриминационен начин спрямо различните доставчици на наземно обслужване и ползвателите на летището;
б) те следва да се отнасят към посочената цел;
в) те не следва на практика да намаляват достъпа до пазара или свободата на самообслужване до равнище под предвиденото в настоящата директива.
Тези критерии се оповестяват публично и доставчиците на наземно обслужване или самообслужващите се ползватели на летища биват предварително информирани за процедурата за получаване на одобрение.
2. Одобрението може да бъде отказаноили отменено само ако доставчик на наземно обслужване или самообслужващ се ползвател на летището не отговаря, поради собствени действия, на критериите, посочени в параграф 1.
Мотивите за съответния отказ или отмяна следва да се съобщят на засегнатите доставчик на наземно обслужване или ползвател, както и на управляващата организация.
Член 15
Правила за поведение
Държава-членка може, когато е подходящо, по предложение от управляващата организация на летището:
- да забрани на доставчик на наземно обслужване или на използващ летището предоставянето на наземно обслужване, ако този доставчик или ползвател не спазва наложените му правила за гарантиране на правилното функциониране на летището.
Тези правила следва да се съобразяват със следните принципи:
а) те следва да се прилагат по недискриминационен начин спрямо различните доставчици на наземно обслужване и ползвателите на летището;
б) те следва да се отнасят към посочената цел;
в) те не следва, на практика, да намаляват достъпа до пазара или свободата на самообслужване до равнище под предвиденото в настоящата директива,
- по-специално да изискат от доставчици на наземно обслужване на летище да участват по лоялен и недискриминационен начин при изпълнение на задълженията за обществена услуга съгласно националното законодателство и регламентация, включително задължението за предоставяне на непрекъснато обслужване.
Член 16
Достъп до инсталациите
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки за гарантиране, че доставчиците на наземно обслужване и ползвателите на летището, желаещи да се самообслужват, имат достъп до инсталациите на летището в степента, необходима им да изпълняват своята дейност. Ако управляващата организация на летището или, когато е подходящо, публичният орган или който и да е друг контролен орган постави условия за такъв достъп, тези условия трябва да са адекватни, прозрачни, обективни и недискриминационни.
2. Наличното пространството за наземно обслужване на дадено летище се разпределя между различните доставчици на наземно обслужване и самообслужващи се ползватели на летището, включително новите участници в тази област, до степента, необходима за изпълнение на техните права и за осигуряване на ефективна и лоялна конкуренция въз основа на адекватни, обективни, прозрачни и недискриминационни правила и критерии.
3. Когато достъпът до инсталациите на летището е свързан със събиране на такса, последната трябва да бъде определена въз основа на адекватни, обективни, прозрачни и недискриминационни критерии.
Член 17
Сигурност и безопасност
Разпоредбите на настоящата директива по никакъв начин не засягат правата и задълженията на държавите-членки по отношение на реда, сигурността и безопасността на летищата.
Член 18
Защита на околната среда и социална защита
Без да се засяга прилагането на настоящата директива и съгласно другите разпоредби на правото на Общността, държавите-членки могат да предприемат необходимите мерки за гарантиране на защитата на правата на работниците и по отношение на околната среда.
Член 19
Съобразяване с националното законодателство
От доставчика на наземно обслужване на летище на държава-членка се изисква да се съобразява с разпоредбите на националното право, съвместимо с правото на Общността.
Член 20
Реципрочност
1. Без да се засягат международните ангажименти на Общността, винаги, когато стане видно, че трета страна по отношение на достъпа на пазара на наземно обслужване или на пазара на самообслужване:
а) не осигурява, де юре и де факто, на доставчиците на наземно обслужване или на самообслужващите се ползватели на летището от дадена държава-членка третиране, сравнимо с това, предоставяно от държавата-членка спрямо доставчиците на наземно обслужване и самообслужващите се ползватели от тази държава; или
б) не осигурява, де юре и де факто, на доставчиците на наземно обслужване или на самообслужващите се ползватели на летището от държавата-членка национално третиране; или
в) осигурява на доставчиците на наземно обслужване или на самообслужващите се ползватели на летището от други трети държави по-добро третиране, отколкото на доставчиците на наземно обслужване или на самообслужващите се ползватели на летището от държава-членка,
дадена държава-членка може изцяло или отчасти да спре задълженията, произтичащи от настоящата директива по отношение на доставчиците на наземно обслужване или на ползватели на летището от тази трета страна, в съответствие с правото на Общността.
2. Засегнатата държава-членка информира Комисията за всяко анулиране или спиране на или прекратяване на права или задължения.
Член 21
Право на обжалване
Държава-членка или, където е подходящо, управляващата организация на летищата, гарантира, че всяка страна с легитимен интерес има право на обжалване на решения или индивидуални мерки, приети по силата на член 7, параграф 2, и членове 11 до 16.
Следва да се даде възможност да се отнесе обжалването до национален съд или публичен орган, различен от управляващата организация на летището и, където е подходящо, независим от контролиращия го публичен орган.
Член 22
Информационен доклад и преразглеждане
Държавите-членки съобщават на Комисията информацията, изисквана от нея за съставяне на доклад за прилагането на настоящата Директива.
Докладът, съпроводен от каквито и да са предложения за преразглеждане на Директивата, се изготвя не по-късно от 31 декември 2001 г.
Член 23
Изпълнение
1. Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, в срок от една година от датата на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейските общности. Те незабавно информират Комисията за това.
Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на това позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текстовете на основните разпоредби на националното си законодателство в областта, уредена с настоящата директива.
Член 24
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден от датата на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейските общности.
Член 25
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Люксембург на 15 октомври 1996 година.
DIRECTIVA 96/67/CE DO CONSELHO de 15 de Outubro de 1996 relativa ao acesso ao mercado da assistência em escala nos aeroportos da Comunidade
O CONSELHO DA UNIÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia e, nomeadamente, o nº 2 do artigo 84º,
Tendo em conta a proposta da Comissão (1),
Tendo em conta o parecer do Comité Económico e Social (2),
Deliberando nos termos do procedimento previsto no artigo 189ºC do Tratado (3),
(1) Considerando que a Comunidade tem vindo a desenvolver progressivamente uma política comum de transportes aéreos com o objectivo de realizar o mercado interno, nos termos do artigo 7ºA do Tratado e para promover de forma sustentável o progresso económico e social;
(2) Considerando que o objectivo estabelecido no artigo 59º do Tratado consiste em suprimir as restrições à livre prestação de serviços na Comunidade; que, de acordo com o artigo 61º do Tratado, esse objectivo deve ser alcançado no âmbito da política comum de transportes;
(3) Considerando que, através dos Regulamentos (CEE) nºs 2407/92 (4), 2408/92 (5) e 2409/92 (6), o Conselho concretizou esse objectivo no que respeita aos serviços de transportes aéreos propriamente ditos;
(4) Considerando que os serviços de assistência em escala são indispensáveis para o bom funcionamento do modo de transporte aéreo e que contribuem decisivamente para uma utilização eficaz das infra-estruturas do transporte aéreo;
(5) Considerando que a abertura do acesso ao mercado da assistência em escala é uma medida que deverá contribuir para reduzir os custos de exploração das companhias aéreas e melhorar a qualidade oferecida aos utilizadores;
(6) Considerando que, à luz do princípio da subsidiariedade, é indispensável que a concretização do acesso ao mercado da assistência em escala se processe num âmbito comunitário, permitindo simultaneamente aos Estados-membros tomarem em consideração a especificidade do sector;
(7) Considerando que, na sua comunicação de Junho de 1994 intitulada «O futuro da aviação civil na Europa», a Comissão manifestou vontade de adoptar, antes do final de 1994, uma iniciativa destinada a concretizar o acesso ao mercado da assistência em escala nos aeroportos comunitários; que, na sua resolução de 24 de Outubro de 1994, relativa à situação da aviação civil na Europa (7), o Conselho confirmou a necessidade de se terem em conta os imperativos ligados à situação dos aeroportos na concretização desta abertura;
(8) Considerando que, na sua resolução de 14 de Fevereiro de 1995, sobre a aviação civil na Europa (8), o Parlamento Europeu recordou a sua preocupação em atender ao impacte do acesso ao mercado da assistência sobre as condições de emprego e de segurança nos aeroportos da Comunidade;
(9) Considerando que o livre acesso ao mercado da assistência em escala é compatível com o bom funcionamento dos aeroportos comunitários;
(10) Considerando que o livre acesso ao mercado da assistência em escala deverá ser efectuado de forma progressiva e adaptada às exigências do sector;
(11) Considerando que, para determinadas categorias de serviços, o acesso ao mercado, bem como o exercício da auto-assistência, se podem confrontar com condicionalismos de segurança, de protecção, capacidade e de espaço disponível; que importa, assim, poder limitar o número de prestadores autorizados a prestar essas categorias de serviços; que, de igual modo, o exercício da auto-assistência deve poder ser limitado e que, nesse caso, os critérios de limitação devem ser pertinentes, objectivos, transparentes e não discriminatórios;
(12) Considerando que uma concorrência efectiva exige, caso o número de prestadores seja limitado, que pelo menos um deles seja, a prazo, simultaneamente independente da entidade gestora e da transportadora dominante;
(13) Considerando que o bom funcionamento dos aeroportos requer que estes possam reservar para si a gestão de determinadas infra-estruturas difíceis de dividir ou de desdobrar por razões técnicas, de rentabilidade ou de impacte no ambiente; que a sua gestão centralizada não poderá, todavia, entravar a utilização dessas infra-estruturas pelos prestadores de serviços e pelos utilizadores que pratiquem a auto-assistência;
(14) Considerando que, em determinados casos, os condicionalismos evocados podem ser de tal ordem que justifiquem certas limitações ao acesso ao mercado ou ao exercício da auto-assistência, desde que essas limitações apresentem um carácter pertinente, objectivo, transparente e não discriminatório;
(15) Considerando que essas derrogações devem ter por objectivo permitir às autoridades aeroportuárias obviar aos referidos condicionalismos ou, pelo menos, atenuá-los; que essas derrogações devem ser aprovadas pela Comissão, assistida por um comité consultivo, e concedidas por um período determinado;
(16) Considerando que a manutenção de uma concorrência efectiva e leal exige que, em caso de limitação do número de prestadores, estes sejam seleccionados através de um processo transparente e imparcial; que importa consultar os utilizadores ao fazer esta selecção uma vez que são os primeiros interessados na qualidade e no preço dos serviços a que têm de recorrer;
(17) Considerando que, por conseguinte, é necessário organizar a representação dos utilizadores e a sua consulta para a selecção dos prestadores autorizados, através da criação de um comité composto pelos seus representantes;
(18) Considerando que é possível, em certas circunstâncias e condições específicas, no contexto da selecção de prestadores num aeroporto, alargar a obrigação de serviço público a outros aeroportos na mesma região geográfica do Estado-membro em questão;
(19) Considerando que a entidade gestora do aeroporto pode também prestar serviços de assistência em escala e que, pelas suas decisões, pode exercer uma influência considerável na concorrência entre os prestadores; que, por conseguinte, a fim de garantir a manutenção de uma concorrência leal, é indispensável impor aos aeroportos uma separação contabilística entre as suas actividades, por um lado, de gestão e de regulação das infra-estruturas e, por outro, de prestação de serviços de assistência;
(20) Considerando que um aeroporto não pode subvencionar a sua actividade de assistência em escala com rendimentos provenientes da sua missão de autoridade aeroportuária;
(21) Considerando que as mesmas exigências de transparência devem ser aplicadas a todos os prestadores que pretendam prestar serviços de assistência em escala a terceiros;
(22) Considerando que, para permitir aos aeroportos cumprirem a sua missão de gestão das infra-estruturas e garantirem a segurança e a protecção no perímetro aeroportuário, bem como tendo em vista assegurar a protecção do ambiente e da regulamentação social em vigor, os Estados-membros devem poder subordinar a actividade dos prestadores de serviços de assistência em escala à obtenção de uma licença; que os critérios de concessão dessa licença devem ser objectivos, transparentes e não discriminatórios;
(23) Considerando que, pelos mesmos motivos, os Estados-membros devem conservar a possibilidade de adoptar e impor as normas necessárias ao bom funcionamento das infra-estruturas aeroportuárias; que essas normas devem prosseguir o objectivo pretendido e não limitar na prática o acesso ao mercado ou o exercício de auto-assistência a um nível inferior ao previsto na presente directiva; que essas normas devem respeitar os princípios da objectividade, da transparência e da não discriminação;
(24) Considerando que os Estados-membros devem conservar a possibilidade de garantir um nível adequado de protecção social ao pessoal das empresas que prestam serviços de assistência em escala;
(25) Considerando que se deve garantir o acesso às instalações aeroportuárias aos prestadores autorizados a prestar serviços de assistência em escala e aos utilizadores autorizados a praticar a auto-assistência, na medida necessária ao exercício dos seus direitos, e permitir uma concorrência efectiva e leal; que, todavia, esse acesso deve poder dar lugar à cobrança de uma remuneração;
(26) Considerando que é legítimo que os direitos reconhecidos pela presente directiva apenas se apliquem aos prestadores de serviços e aos utilizadores originários de países terceiros em caso de estrita reciprocidade; que, caso não haja reciprocidade, o Estado-membro deve poder suspender os direitos desses prestadores e utilizadores;
(27) Considerando que o Reino de Espanha e o Reino Unido acordaram em Londres, a 2 de Dezembro de 1987, em declaração conjunta dos ministros dos Negócios Estrangeiros dos dois países, num regime de maior cooperação na utilização do aeroporto de Gibraltar; que esse regime ainda não está a ser aplicado;
(28) Considerando que a presente directiva não obsta à aplicação das regras do Tratado, nomeadamente a que a Comissão continue a garantir o cumprimento dessas regras fazendo uso, se necessário, das prerrogativas que lhe são conferidas pelo artigo 90º do Tratado,
ADOPTOU A PRESENTE DIRECTIVA:
Artigo 1º
Âmbito de aplicação
1. A presente directiva aplica-se a todos os aeroportos situados no território dos Estados-membros, sujeitos às disposições do Tratado e abertos ao tráfego comercial, de acordo com as seguintes regras:
a) As disposições do nº 1 do artigo 7º relativas às categorias de serviços não referidas no nº 2 dos mesmo artigo aplicam-se, a partir de 1 de Janeiro de 1998, a todos os aeroportos independentemente do seu volume de tráfego;
b) As disposições relativas às categorias de serviços referidas no nº 2 do artigo 7º aplicam-se, a partir de 1 de Janeiro de 1998, aos aeroportos cujo tráfego anual seja igual ou superior a 1 milhão de passageiros ou a 25 000 toneladas de carga;
c) As disposições relativas às categorias de serviços referidas no artigo 6º aplicam-se, a partir de 1 de Janeiro de 1999, aos aeroportos:
- cujo tráfego anual seja igual ou superior a 3 milhões de passageiros ou a 75 000 toneladas de carga, ou
- que tenham registado um tráfego igual ou superior a 2 milhões de passageiros ou a 50 000 toneladas de carga durante o período de seis meses que precede o dia 1 de Abril ou 1 de Outubro do ano anterior.
2. Sem prejuízo do nº 1, a presente directiva aplica-se, a partir de 1 de Janeiro de 2001, a todos os aeroportos situados no território dos Estados-membros, sujeitos às disposições do Tratado e abertos ao tráfego comercial, cujo tráfego anual seja igual ou superior a 2 milhões de passageiros ou a 50 000 toneladas de carga.
3. Sempre que um aeroporto atinja um dos limiares de tráfego de carga a que se refere o presente artigo, sem todavia atingir o limiar de tráfego de passageiros correspondente, a presente directiva não se aplica às categorias de serviços de assistência reservadas exclusivamente a passageiros.
4. A Comissão publica, a título informativo, no Jornal Oficial das Comunidades Europeias a lista dos aeroportos referidos no presente artigo. Essa lista será publicada pela primeira vez no prazo de três meses a contar da data de entrada em vigor da presente directiva e posteriormente todos os anos.
Os Estados-membros devem comunicar à Comissão, até 1 de Julho de cada ano, os dados necessários à elaboração dessa lista.
5. A aplicação da presente directiva ao aeroporto de Gibraltar não prejudica as posições jurídicas respectivas do Reino de Espanha e do Reino Unido em relação ao diferendo a respeito da soberania sobre o território onde se encontra situado aquele aeroporto.
6. A aplicação das disposições da presente directiva ao aeroporto de Gibraltar está suspensa até que seja aplicado o regime previsto na declaração conjunta dos ministros dos Negócios Estrangeiros do Reino de Espanha e do Reino Unido feita em 2 de Dezembro de 1987. Os Governos do Reino de Espanha e do Reino Unido informarão o Conselho da data de entrada em aplicação desse regime.
Artigo 2º
Definições
Para efeitos da presente directiva, entende-se por:
a) «Aeroporto», um terreno especialmente preparado para a aterragem, a descolagem e as manobras de aeronaves, incluindo as instalações anexas que possam existir para as necessidades do tráfego e o serviço das aeronaves, incluindo as instalações necessárias para as operações comerciais de transporte aéreo;
b) «Sistema de aeroportos», um conjunto de aeroportos que sirva a mesma cidade ou área urbana, conforme indicado no anexo II do Regulamento (CEE) nº 2408/92 do Conselho, de 23 de Julho de 1992, relativo ao acesso das transportadoras aéreas comunitárias às rotas aéreas intracomunitárias;
c) «Entidade gestora», a entidade à qual, em conjunto ou não com outras actividades, nos termos da legislação ou da regulamentação nacional, compete a administração e a gestão das infra-estruturas aeroportuárias, a coordenação e o controlo das actividades dos vários operadores presentes no aeroporto ou no sistema de aeroportos em causa;
d) «Utilizador de um aeroporto», uma pessoa singular ou colectiva que transporte por via aérea passageiros, correio e/ou carga, com partida do aeroporto em causa ou com destino a esse aeroporto;
e) «Assistência em escala», os serviços prestados num aeroporto a um utilizador, tal como descritos no anexo;
f) «Auto-assistência em escala», a situação em que um utilizador presta directamente a si próprio uma ou mais categorias de serviços de assistência e não celebra, sob nenhuma denominação, qualquer tipo de contrato com terceiros para prestação desses serviços. Na acepção da presente definição, não se consideram terceiros entre si os utilizadores:
- dos quais um detém uma participação maioritária no outro, ou
- cuja participação em cada um deles seja maioritariamente detida pela mesma entidade;
g) «Prestador de serviços de assistência em escala», uma pessoa singular ou colectiva que preste a terceiros uma ou mais categorias de serviços de assistência em escala.
Artigo 3º
Entidade gestora de um aeroporto
1. Sempre que a gestão e a exploração de um aeroporto ou de um sistema de aeroportos não sejam asseguradas por uma única entidade mas por várias entidades distintas, considera-se que cada uma delas faz parte da entidade gestora para efeitos de aplicação da presente directiva.
2. Do mesmo modo, sempre que houver uma única entidade gestora para vários aeroportos ou sistemas de aeroportos, cada um desses aeroportos ou sistemas de aeroportos deve ser considerado isoladamente para efeitos de aplicação da presente directiva.
3. Se as entidades gestoras dos aeroportos estiverem sujeitas à tutela ou ao controlo de uma autoridade pública nacional, esta deve, no âmbito das obrigações legais que lhe incumbem, assegurar a aplicação da presente directiva.
Artigo 4º
Separação de actividades
1. A entidade gestora de um aeroporto, o utilizador ou o prestador de serviços que prestam serviços de assistência em escala devem efectuar uma rigorosa separação contabilística, de acordo com as práticas comerciais em vigor, entre as actividades ligadas à prestação desses serviços e as suas restantes actividades.
2. A efectividade dessa separação contabilística deve ser controlada por um auditor independente designado pelo Estado-membro.
O auditor deve igualmente verificar a inexistência de fluxos financeiros entre a actividade da entidade gestora na sua qualidade de autoridade aeroportuária e a sua actividade de assistência em escala.
Artigo 5º
Comité de utilizadores
1. No prazo de doze meses a contar da data de entrada em vigor da presente directiva, os Estados-membros assegurarão a criação, para cada um dos aeroportos em causa, de um comité composto por representantes dos utilizadores.
2. Qualquer utilizador pode optar entre fazer parte do comité ou nele ser representado por uma organização que designe para o efeito.
Artigo 6º
Assistência a terceiros
1. Os Estados-membros devem tomar as medidas necessárias, de acordo com as regras previstas no artigo 1º, para garantir aos prestadores de serviços de assistência em escala o livre acesso ao mercado da prestação de serviços de assistência em escala a terceiros.
Os Estados-membros podem exigir que os prestadores de serviços de assistência em escala estejam estabelecidos na Comunidade.
2. Os Estados-membros podem limitar o número de prestadores autorizados a prestar as seguintes categorias de serviços de assistência em escala:
- assistência a bagagens,
- assistência a operações em pista,
- assistência a combustível e óleo,
- assistência a carga e correio no que se refere, tanto à chegada como à partida ou em trânsito, ao tratamento físico da carga e do correio entre a aerogare e o avião.
Todavia, os Estados-membros não podem limitar esse número a menos de dois para cada categoria de serviço.
3. Além disso, a partir de 1 de Janeiro de 2001, pelo menos um desses prestadores autorizados não pode ser controlado directa ou indirectamente:
- pela entidade gestora do aeroporto,
- por um utilizador que tenha transportado mais de 25 % dos passageiros ou da carga registados no aeroporto durante o ano anterior ao da selecção dos prestadores, nem
- por uma entidade que controle ou seja controlada directa ou indirectamente por essa entidade gestora ou por esse utilizador.
No entanto, até 1 de Julho de 2000, qualquer Estado-membro poderá solicitar que a obrigação estabelecida no presente número seja diferida até 31 de Dezembro de 2002.
A Comissão, assistida pelo comité referido no artigo 10º, analisará esses pedidos e, tendo em conta a evolução do sector, especialmente a situação de aeroportos comparáveis em termos de volume e tipo de tráfego, poderá decidir autorizá-los.
4. Quando, em aplicação do nº 2, limitarem o número de prestadores autorizados, os Estados-membros não podem impedir um utilizador de um aeroporto, independentemente da parte do aerorporto que lhe esteja afectada, de beneficiar, para cada categoria de serviços de assistência em escala sujeita a limitação, de uma escolha efectiva entre pelo menos dois prestadores de serviços de assistência em escala, nas condições previstas nos nºs 2 e 3.
Artigo 7º
Auto-assistência
1. Os Estados-membros devem tomar as medidas necessárias, de acordo com as regras previstas no artigo 1º, para garantir o livre exercício da auto-assistência em escala.
2. Todavia, no que respeita às seguintes categorias de serviços de assistência:
- assistência a bagagens,
- assistência a operações em pista,
- assistência a combustível e óleo,
- assistência a carga e correio no que se refere, tanto à chegada como à partida ou em trânsito, ao tratamento físico da carga e do correio entre a aerogare e o avião,
os Estados-membros podem reservar o exercício da auto-assistência a pelo menos dois utilizadores, desde que estes sejam seleccionados com base em critérios pertinentes, objectivos, transparentes e não discriminatórios.
Artigo 8º
Infra-estruturas centralizadas
1. Não obstante os artigos 6º e 7º, os Estados-membros podem reservar quer à entidade gestora do aeroporto quer a outra entidade, a gestão das infra-estruturas centralizadas destinadas à prestação de serviços de assistência em escala e cuja complexidade, custo ou impacte no ambiente não permitam a divisão nem a duplicação, tais como os sistemas de triagem de bagagem, de eliminação do gelo, de depuração das águas ou de distribuição de combustível. Os Estados-membros podem obrigar os prestadores de serviços e os utilizadores que pratiquem a auto-assistência a utilizar essas infra-estruturas.
2. Os Estados-membros devem zelar por que a gestão dessas infra-estruturas seja transparente, objectiva e não discriminatória e, sobretudo, não impeça o acesso a essas infra-estruturas dos prestadores de serviços e dos utilizadores que pratiquem a auto-assistência, nos limites previstos na presente directiva.
Artigo 9º
Derrogações
1. Sempre que num aeroporto condicionalismos específicos de espaço ou de capacidade disponíveis, em função nomeadamente do congestionamento e da faixa de utilização das superfícies, determinem a impossibilidade de abertura do mercado e/ou do exercício da auto-assistência com a amplitude prevista na presente directiva, o Estado-membro em causa pode decidir:
a) Limitar o número de prestadores em relação a uma ou várias categorias de serviços de assistência distinta das referidas no nº 2 do artigo 6º no conjunto ou numa parte do aeroporto; neste caso, aplicam-se os nºs 2 e 3 do artigo 6º;
b) Reservar a um único prestador uma ou mais categorias de serviços de assistência referidas no nº 2 do artigo 6º;
c) Reservar a um número limitado de utilizadores o exercício da auto-assistência no que se refere a categorias distintas das referidas no nº 2 do artigo 7º, desde que esses utilizadores sejam seleccionados com base em critérios pertinentes, objectivos, transparentes e não discriminatórios;
d) Proibir ou limitar a um único utilizador o exercício da auto-assistência em relação às categorias de serviços de assistência em escala referidas no nº 2 do artigo 7º
2. Qualquer decisão de derrogação tomada em aplicação do nº 1 deve:
a) Especificar a ou as categorias de serviços para as quais a derrogação é concedida e os condicionalismos específicos de espaço ou de capacidade disponíveis que a justificam;
b) Ser acompanhada de um plano de medidas adequadas destinadas a ultrapassar esses condicionalismos.
Além disso, a derrogação não deve:
i) Prejudicar indevidamente os objectivos da presente directiva;
ii) Dar origem a distorções de concorrência entre prestadores de serviços e/ou utilizadores que pratiquem a auto-assistência;
iii) Ser mais ampla do que o necessário.
3. Os Estados-membros devem notificar a Comissão, pelo menos três meses antes da sua entrada em vigor, de qualquer derrogação que concedam com base no nº 1, bem como dos motivos que a justificam.
A Comissão publicará no Jornal Oficial das Comunidades Europeias um resumo das decisões que lhe sejam notificadas e convidará as partes interessadas a manifestarem-se.
4. A Comissão procederá a uma análise aprofundada da decisão de derrogação apresentada pelo Estado-membro. Para o efeito, uma análise pormenorizada da situação e o estudo das medidas adequadas apresentadas pelo Estado-membro permitir-lhe-á verificar a existência dos condicionalismos invocados e a impossibilidade de abertura do mercado e/ou do exercício da auto-assistência com a amplitude prevista na presente directiva.
5. Na sequência dessa análise e após ter consultado o Estado-membro interessado, a Comissão pode aprovar a decisão do Estado-membro ou opor-se-lhe se considerar que os condicionalismos invocados não existem ou não têm gravidade que justifiquem uma derrogação. Após ter consultado o Estado-membro interessado, a Comissão pode também exigir-lhe que altere o alcance da derrogação ou a limite apenas às partes do aeroporto ou do sistema de aeroportos em que se verifiquem de facto os condicionalismos invocados.
A decisão da Comissão deve ser tomada no prazo de três meses a contar da notificação pelo Estado-membro e deve ser publicada no Jornal Oficial das Comunidades Europeias.
6. A duração das derrogações autorizados pelos Estados-membros em aplicação do nº 1 não pode ser superior a três anos, exceptuando-se as que forem autorizadas em conformidade com a alínea b) do nº 1. Pelo menos três meses antes do termo desse período, qualquer pedido de derrogação deve ser objecto de nova decisão do Estado-membro, a qual será igualmente sujeita ao processo previsto no presente artigo.
A duração das derrogações concedidas em aplicação da alínea b) do nº 1 não pode ser superior a dois anos. No entanto, qualquer Estado-membro pode, com base no nº 1, solicitar que esse período seja prorrogado por um prazo de dois anos. A Comissão, assistida pelo comité referido no artigo 10º, pronunciar-se-á sobre esses pedidos.
Artigo 10º
Comité consultivo
1. A Comissão será assistida por um comité consultivo composto por representantes dos Estados-membros e presidido pelo representante da Comissão.
2. O comité aconselhará a Comissão no que respeita à aplicação do artigo 9º
3. A Comissão poderá ainda consultar o comité sobre quaisquer questões respeitantes à aplicação da presente directiva.
4. O comité estabelecerá o seu regulamento interno.
Artigo 11º
Selecção dos prestadores
1. Os Estados-membros devem tomar as medidas necessárias para organizar um processo de selecção dos prestadores autorizados a prestar serviços de assistência em escala num aeroporto sempre que o seu número for limitado nos casos previstos no nº 2 do artigo 6º ou no artigo 9º Este processo deve obedecer aos seguintes princípios:
a) Nos casos em que os Estados-membros prevejam a elaboração de um caderno de encargos ou de especificações técnicas a satisfazer pelos prestadores, o caderno ou as especificações são elaborados após consulta prévia do comité de utilizadores. Os critérios de selecção previstos no caderno de encargos ou nas especificações técnicas devem ser pertinentes, objectivos, transparentes e não discriminatórios.
Depois de informar a Comissão, o Estado-membro em causa pode incluir, nas condições normais ou nas especificações técnicas que os prestadores são obrigados a respeitar, a obrigação de serviço público em relação aos aeroportos que servem as regiões periféricas ou regiões em desenvolvimento que fazem parte do seu território, que não têm interesse comercial mas que têm importância capital para o Estado-membro em causa;
b) Deve ser aberto concurso, publicado no Jornal Oficial das Comunidades Europeias, ao qual qualquer prestador interessado pode concorrer;
c) Os prestadores são seleccionados:
i) após consulta do comité de utilizadores, pela entidade gestora, caso esta:
- não preste serviços idênticos de assistência em escala,
- não controle, directa ou indirectamente, nenhuma empresa que preste esses serviços e
- não possua qualquer participação nesse tipo de empresa,
ii) nos restantes casos, pelas autoridades competentes dos Estados-membros independentes das entidades gestoras, após consulta do comité de utilizadores e das entidades gestoras;
d) Os prestadores são seleccionados por um período máximo de sete anos;
e) Sempre que um prestador cessar a sua actividade antes do final do período para que foi seleccionado, proceder-se-á à sua substituição de acordo com o mesmo processo.
2. Sempre que o número de prestadores for limitado em aplicação do nº 2 do artigo 6º ou do artigo 9º, a própria entidade gestora pode prestar serviços de assistência em escala sem estar sujeita ao processo de selecção previsto no nº 1. Do mesmo modo, pode autorizar uma empresa prestadora a prestar serviços de assistência em escala no aeroporto considerado, sem necessidade de a submeter a esse processo, caso
- controle essa empresa directiva ou indirectamente, ou
- seja directa ou indirectamente controlada por essa empresa.
3. A entidade gestora informará o comité de utilizadores das decisões tomadas em aplicação do presente artigo.
Artigo 12º
Aeroportos insulares
Aquando da selecção dos prestadores de serviços de assistência em escala num aeroporto, tal como previsto no artigo 11º, os Estados-membros podem alargar a obrigação de serviço público a outros aeroportos nesse Estado-membro desde que:
- esses aeroportos se encontrem situados em ilhas na mesma região geográfica,
- cada um desses aeroportos tenha um volume de tráfego igual ou superior a 100 000 passageiros por ano e
- esse alargamento seja aprovado pela Comissão, assistida pelo comité referido no artigo 10º
Artigo 13º
Consultas
Os Estados-membros devem certificar-se de que é organizado um processo de consulta obrigatória entre a entidade gestora, o comité de utilizadores e as empresas prestadoras de serviços sobre a aplicação das disposições da presente directiva. A consulta deve incidir, nomeadamente, sobre o preço dos serviços que tenham sido objecto de derrogação concedida ao abrigo do nº 1, alínea b), do artigo 9º, bem como sobre as suas regras de prestação. A consulta deve ser realizada pelo menos uma vez por ano.
Artigo 14º
Licença
1. Os Estados-membros podem subordinar a actividade de um prestador de serviços de assistência em escala ou de um utilizador que pratica a auto-assistência num aeroporto à obtenção de uma licença emitida por uma autoridade pública independente da entidade gestora do aeroporto.
Os critérios de concessão dessa licença devem ter em conta uma boa situação financeira, a existência de uma cobertura adequada em matéria de seguro, a segurança ou a protecção das instalações, das aeronaves, dos equipamentos ou das pessoas, bem como a protecção do ambiente e o respeito pela legislação social pertinente.
Os critérios devem observar os seguintes princípios:
a) Ser aplicados de forma não discriminatória aos diferentes prestadores e utilizadores;
b) Prosseguirem o objectivo pretendido;
c) Não levarem à redução de facto do acesso ao mercado ou ao exercício da auto-assistência a um nível inferior ao previsto na presente directiva.
Estes critérios devem ser tornados públicos e o prestador ou o utilizador que pratica a auto-assistência deve ser informado previamente do processo de concessão.
2. A licença só pode ser recusada ou retirada caso o prestador ou o utilizador que pratica a auto-assistência não satisfaça, por motivos que lhe sejam imputáveis, os critérios enunciados no nº 1.
Os motivos da recusa ou retirada devem ser comunicados ao prestador ou ao utilizador em causa e à entidade gestora.
Artigo 15º
Regras de conduta
O Estado-membro pode, eventualmente sob proposta da entidade gestora:
- proibir a um prestador de serviços de assistência em escala o exercício dessa actividade ou a um utilizador que pratique a auto-assistência, caso esse prestador ou esse utilizador não cumpra as regras que lhe foram impostas com vista a garantir o bom funcionamento do aeroporto.
Essas regras devem observar os seguintes princípios:
a) Ser aplicadas de forma não discriminatória aos diferentes prestadores e utilizadores;
b) Prosseguirem com o objectivo pretendido;
c) Não levarem à redução de facto do acesso ao mercado ou ao exercício da auto-assistência a um nível inferior ao previsto na presente directiva,
- impor em especial aos prestadores que prestem serviços de assistência em escala no aeroporto uma participação equitativa e não discriminatória na execução das obrigações de serviço público previstas na legislação ou regulamentação nacionais, nomeadamente a obrigação de garantir a permanência dos serviços.
Artigo 16º
Acesso às instalações
1. Os Estados-membros devem tomar as medidas necessárias para garantir o acesso às instalações aeroportuárias dos prestadores de serviços de assistência em escala e dos utilizadores que pretendam praticar a auto-assistência, na medida em que esse acesso lhes seja necessário para exercerem as suas actividades. Caso a entidade gestora do aeroporto ou, eventualmente, a autoridade pública ou outra entidade que a controle imponha condições a esse acesso, estas devem ser pertinentes, objectivas, transparentes e não discriminatórias.
2. Os espaços disponíveis para a assistência em escala no aeroporto devem ser distribuídos pelos diferentes prestadores de serviços e pelos diferentes utilizadores que pratiquem a auto-assistência, incluindo os recém-chegados, de acordo com regras e critérios pertinentes, objectivos, transparentes e não discriminatórios.
3. Sempre que o acesso às instalações aeroportuárias implicar a cobrança de uma remuneração, esta será determinada com base em critérios pertinentes, objectivos, transparentes e não discriminatórios.
Artigo 17º
Protecção e segurança
As disposições da presente directiva em nada afectam os direitos e obrigações dos Estados-membros em matéria de ordem pública, de segurança e de protecção nos aeroportos.
Artigo 18º
Protecção social e protecção do ambiente
Sem prejuízo da aplicação das disposições da presente directiva e no respeito das demais disposições do direito comunitário, os Estados-membros podem tomar as medidas necessárias para assegurar a protecção dos direitos dos trabalhadores e a protecção do ambiente.
Artigo 19º
Respeito pelas disposições nacionais
O prestador que exerça uma actividade de assistência em escala num aeroporto de um Estado-membro deve cumprir as disposições da legislação nacional compatíveis com a legislação comunitária.
Artigo 20º
Reciprocidade
1. Sem prejuízo dos compromissos internacionais da Comunidade, sempre que, no que se refere ao acesso ao mercado da assistência em escala ou da auto-assistência, um país terceiro:
a) Não confira, de jure ou de facto, aos prestadores e aos utilizadores comunitários que praticam a auto-assistência um tratamento equivalente ao concedido pelos Estados-membros aos prestadores e aos utilizadores que praticam a auto-assistência desse país terceiro;
b) Não confira, de jure ou de facto, aos prestadores e aos utilizadores que praticam a auto-assistência de um Estado-membro o tratamento nacional; ou
c) Conceda aos prestadores e aos utilizadores que praticam a auto-assistência de outros países terceiros um tratamento mais favorável que o concedido aos prestadores e aos utilizadores que praticam a auto-assistência de um Estado-membro,
qualquer Estado-membro pode suspender, total ou parcialmente, as obrigações decorrentes da presente directiva em relação aos prestadores e utilizadores desse país terceiro, de acordo com a legislação comunitária.
2. O Estado-membro em causa deve informar a Comissão de qualquer suspensão ou retirada dos direitos ou obrigações.
Artigo 21º
Direito de recurso
Os Estados-membros ou, eventualmente, as entidades gestoras devem garantir que qualquer parte com um interesse legítimo disponha do direito de recurso contra as decisões ou medidas individuais tomadas em aplicação do nº 2 do artigo 7º e dos artigos 11º a 16º
Este direito de recurso deve poder ser exercido junto de um órgão jurisdicional nacional ou de uma autoridade pública que não seja a entidade gestora do aeroporto em causa e, eventualmente, independente da autoridade pública que a controle.
Artigo 22º
Relatório de informação e revisão
Os Estados-membros devem comunicar à Comissão as informações necessárias à elaboração de um relatório sobre a aplicação da presente directiva.
Esse relatório, acompanhado de eventuais propostas de revisão da directiva, deve ser elaborado em 31 de Dezembro de 2001, o mais tardar.
Artigo 23º
Transposição
1. Os Estados-membros porão em vigor as disposições legislativas, regulamentares e administrativas necessárias para dar cumprimento à presente directiva no prazo de um ano a contar da publicação no Jornal Oficial das Comunidades Europeias. Do facto informarão imediatamente a Comissão.
Quando os Estados-membros adoptarem essas disposições, estas devem incluir uma referência à presente directiva ou ser acompanhadas dessa referência na publicação oficial. As modalidades dessa referência serão adoptadas pelos Estados-membros.
2. Os Estados-membros comunicarão à Comissão o texto das principais disposições de direito interno que adoptarem no domínio regido pela presente directiva.
Artigo 24º
Entrada em vigor
A presente directiva entra em vigor no vigésimo dia seguinte ao da sua publicação no Jornal Oficial das Comunidades Europeias.
Artigo 25º
Destinatários
Os Estados-membros são os destinatários da presente directiva.
Feito no Luxemburgo, em 15 de Outubro de 1996.