31999L0093
L 013/12
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 1999/93/ЕО НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 13 декември 1999 година
относно правната рамка на Общността за електронните подписи
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 47, параграф 2, и членове 55 и 95 от него,
като взеха предвид предложението на Комисията (1),
като взеха предвид становището на Икономическия и социален комитет (2),
като взеха предвид становището на Комитета на регионите (3),
в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора (4)
като имат предвид, че:
(1)
На 16 април 1997 г. Комисията представи на Европейския парламент, на Съвета, на Икономическия и социален комитет и на Комитета на регионите съобщение за европейската инициатива в областта на електронната търговия.
(2)
На 8 октомври 1997 г. Комисията представи пред Европейския парламент, Съвета, Икономическия и социален комитет и Комитета на регионите, съобщение за гарантиране на сигурността и доверието в електронните комуникации - към европейска рамка за електронни подписи и кодиране.
(3)
На 1 декември 1997 г. Съветът покани Комисията да представи, възможно най-бързо, предложение за Директива на Европейския парламент и на Съвета относно електронните подписи.
(4)
Електронните комуникации и търговия налагат „електронните подписи“ и свързаните с тях услуги относно удостоверяване на данни; различаващите се правила по отношение на правното признаване на електронните подписи и акредитацията на доставчици на удостоверителни услуги в държавите-членки могат да бъдат значителна пречка за използването на електронните комуникации и електронната търговия; от друга страна, ясна рамка на Общността относно условията, по отношение на електронните подписи, ще засили доверието в новите технологии и ще стимулира общото им приемане; законодателството в държавите-членки следва да не затруднява свободното движение на стоки и услуги на вътрешния пазар.
(5)
Следва да се насърчава вътрешната функционалност на продуктите за електронни подписи; в съответствие с член 14 от Договора, вътрешният пазар представлява обща зона без вътрешни граници, в рамките на която е гарантирано свободното движение на стоки; трябва се спазват основните изисквания, специфични за продуктите за електронен подпис, с цел да се гарантира свободното движение в рамките на вътрешния пазар и да се изгради доверие в електронните подписи, без да се накърнява Регламент (ЕО) № 3381/94 на Съвета от 19 декември 1994 г., с който се определя режимът в Общността за контрол на износа на стоки с двойна употреба (5) и Решение 94/942/ОВППС на Съвета от 19 декември 1994 г. относно съвместните действия, предприети от Съвета по отношение на контрола върху износа на стоки с двойна употреба (6).
(6)
Настоящата директива не хармонизира предоставянето на услуги по отношение поверителността на информацията, когато те са обект на национални разпоредби, отнасящи се до обществената политика или обществената сигурност.
(7)
Вътрешният пазар гарантира свободно движение на хора, в резултат на което на гражданите и на пребиваващите в Европейския съюз все повече се налага да имат взаимоотношения с властите в държавите-членки, освен тези, в които те пребивават; наличието на електронни комуникации може да бъде от значителна полза в това отношение.
(8)
Бързото технологично развитие и международния характер на Интернет налагат един подход, отворен към различни технологии и услуги, които дават възможност за удостоверяване на данни по електронен път.
(9)
Електронните подписи ще имат широко приложение при различни обстоятелства, което ще доведе до създаване на широк диапазон от нови услуги и продукти, свързани с или използващи електронните подписи; определянето на такива продукти и услуги следва да не бъде ограничено до издаването и управлението на удостоверения, но следва също да включва всякакви други услуги и продукти, използващи електронните подписи или сродни услуги, като например регистрационни услуги, услуги за отбелязване на времето, справочни услуги, изчислителни или консултантски услуги, свързани с електронните подписи.
(10)
Вътрешният пазар дава възможност на доставчиците на удостоверителни услуги да разработят своите презгранични дейности, с оглед нарастването на тяхната конкурентоспособност, като по този начин предоставят на потребителите и предприятията нови възможности за обмен на информация и извършване на електронна търговия по сигурен начин, независимо от границите; за да се стимулира предоставянето на услуги за издаване на удостоверения в рамките на цялата Общност посредством открити мрежи, доставчиците на удостоверителни услуги следва да бъдат свободни да предоставят своите услуги без предварително разрешение; предварително разрешение означава не само разрешение, на основата на което на въпросният доставчик на удостоверителна услуга следва да бъде издадено решение от националните органи, преди да му бъде позволено да предоставя своите удостоверителни услуги, но също така и други мерки, имащи същия ефект.
(11)
Организациите за доброволна акредитация, с цел постигане на по-високо ниво на предоставяните от тях удостоверителни услуги, могат да предложат на доставчиците на удостоверителни услуги, подходяща рамка за по-нататъшно развитие на техните услуги до степен на доверие, сигурност и качество, изисквани от развиващия се пазар; подобни организации следва да насърчават развитието на най-добрите постижения сред доставчиците на удостоверителни услуги; последните следва да имат свободата да спазват и да се възползват от подобна схема за акредитация.
(12)
Удостоверителни услуги могат да бъдат предложени от обществена институция, или от юридическо или физическо лице, когато то е установено в съответствие с националното законодателство; като има предвид, че държавите-членки следва да не забраняват на доставчиците на удостоверителни услуги да действат извън схема за доброволна акредитация; следва да бъде гарантирано, че подобен схема за акредитация не намалява конкуренцията за услуги за издаване на удостоверения.
(13)
Държавите-членки могат да решат как да гарантират контрола по отношение на спазването на разпоредбите, предвидени в настоящата директива; настоящата директива не изключва установяването на системи за контрол в частния сектор; настоящата директива не задължава доставчиците на удостоверителни услуги да поискат да бъдат контролирани в рамките на схема за акредитация.
(14)
Важно е да бъде постигнат баланс между нуждите на потребителите и нуждите на бизнеса.
(15)
Приложение III обхваща изискванията за устройства за създаване на защитени подписи, които да гарантират функционалността на усъвършенстваните електронни подписи; той не обхваща цялата системна среда, в която действат тези устройства; функционирането на вътрешния пазар изисква от Комисията и от държавите-членки да действат бързо, за да дадат възможност да се определят органите, на които е възложено да оценяват доколко устройствата за създаване на защитени подписи съответстват на приложение III; с цел да бъдат посрещнати нуждите на пазара, оценката на съответствието трябва да бъде своевременна и ефективна.
(16)
Настоящата директива допринася за използването и правното признаване на електронните подписи в рамките на Общността; не се изисква регулаторна рамка за електронните подписи, използвани изключително в рамките на системите, които са основани на доброволно договаряне по силата на частното право между определен брой участници; свободата на страните да се договарят помежду си относно условията, при които те ще приемат електронно подписани данни, следва да бъде уважавано, доколкото това е позволено от националното законодателство; правната сила на електронните подписи, използвани в такива системи и тяхната допустимост като доказателствени средства при съдебно производство, следва да бъдат признати.
(17)
Настоящата директива няма за цел да хармонизира националните правила относно договорното право, и по-специално сключването и изпълнението на договори, или други формалности от недоговорно естество, касаещи подписите; поради тази причина разпоредбите относно правната сила на електронните подписи, следва да не засягат изискванията на националното право относно формата за сключване на договори или правила, определящи кога е сключен договора.
(18)
Съхранението и копирането на данни за създаване на подпис може да представлява заплаха за правната валидност на електронните подписи.
(19)
Електронните подписи ще бъдат използвани в публичния сектор в държавните администрации и тези на Общността и при комуникации между такива администрации, както и с гражданите и стопански субекти, например при обществените поръчки, данъчното облагане, социалното осигуряване, здравеопазването и правосъдието.
(20)
Хармонизираните критерии, свързани с правната сила на електронните подписи ще запазят съгласувана правна рамка за цялата Общност, националният закон установява различните изисквания за правната валидност на саморъчния подпис; като имат предвид, че удостоверенията могат да бъдат използвани за потвърждаване на самоличността на лицето, подписващо по електронен път; усъвършенстваните електронни подписи, основани на квалифицирани удостоверения имат за цел по-висока степен на сигурност; усъвършенстваните електронни подписи, които са основани на квалифицирани удостоверения, създадени от устройства за създаване на защитени подписи, могат да бъдат считани за правно равностойни на ръчните подписи само ако са спазени изискванията за саморъчните подписи.
(21)
С цел да се допринесе за общото приемане на методите за електронно удостоверяване трябва да бъде гарантирано, че електронните подписи могат да бъдат използвани като доказателствено средство при съдебни производства във всички държави-членки; правното признаване на електронните подписи следва да се базира на обективни критерии, а не да се свързва с разрешаването на доставчиците на удостоверителни услуги; националното законодателство урежда правните области, в които могат да бъдат използвани електронните документи и електронните подписи; настоящата директива не накърнява правомощията на национален съд да издаде решение относно съответствието с изискванията на настоящата директива и не засяга националните правила относно липсата на ограничения при съдебно разглеждане на доказателствата.
(22)
Доставчиците, предоставящи удостоверителни услуги на обществото се подчиняват на национални правила по отношение на отговорността.
(23)
Развитието на международната електронна търговия изисква международни договорености, ангажиращи трети страни; с цел да гарантира вътрешното взаимодействие в международен аспект, споразуменията с трети страни могат да бъдат от полза за многостранни правила относно взаимното признаване на удостоверителните услуги.
(24)
За да се повиши доверието на потребителите в електронните комуникации и електронната търговия, доставчиците на удостоверителни услуги трябва да спазват законодателството в областта на защита на личните данни и правото на личен живот.
(25)
Разпоредбите относно използването на псевдоними в удостоверенията следва да не възпрепятстват държавите-членки да изискват идентификация на лицата в съответствие със законодателството на Общността или националното законодателство.
(26)
Мерките, необходими за прилагането на настоящата директива се приемат в съответствие с Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. за определяне на процедурите за упражняване на измълнителните правомощия по прилага нето, предоставени на Комисията (7).
(27)
Две години след нейното прилагане, Комисията ще направи преглед на настоящата директива за да гарантира inter alia че напредването на технологиите или промените в правната обстановка не са създали пречки пред постигането на целите, постановени в настоящата директива; тя следва да проучи приложенията на свързаните с нея технически аспекти и да представи доклад по този въпрос пред Европейския парламент и Съвета.
(28)
В съответствие с принципите на субсидиарност и пропорционалност, определени в член 5 от Договора, целта за създаване на хармонизирана правна рамка за предоставяне на електронни подписи и свързаните с това услуги, не може да бъде ефективно постигната от държавите-членки и следователно може да бъде много по-добре осъществена от Общността; настоящата директива не надвишава необходимото за постигане на тази цел,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Обхват
Целта на настоящата директива е да улесни използването на електронни подписи и да спомогне за тяхното правно признаване. Тя установява правна рамка за електронните подписи и определени услуги за издаване на удостоверения, с цел да гарантира успешното функциониране на вътрешния пазар.
Тя не обхваща аспектите, свързани със сключването и валидността на договорите или други правни задължения, при които има изисквания относно формата, предвидени в националното законодателство или в законодателството на Общността, нито засяга правилата и ограниченията в националното законодателство или това на Общността, уреждащи използването на документи.
Член 2
Определения
За целите на настоящата директива:
1.
„електронен подпис“ означава данни в електронна форма, които се добавят към или са логически свързани с други електронни данни, и които се използват като метод за удостоверяване;
2.
„усъвършенстван електронен подпис“ означава електронен подпис, който отговаря на следните изисквания:
а)
той е свързан единствено с титуляра на подписа;
б)
той може да идентифицира титуляра на подписа;
в)
той е създаден чрез използването на средства, които титулярът на електронния подпис може да държи изцяло и единствено под свой контрол; и
г)
той е свързан с данните, за които се отнася по начин, позволяващ да бъде открита всяка последваща промяна в тях.
3.
„титуляр на електронния подпис“ означава лице, което притежава устройство за създаване на подписи и действа или от свое собствено име или от името на физическото или юридическо лице или организация, която представлява;
4.
„данни за създаването на подпис“ означава уникални данни като кодове или частни криптографски ключове, които се използват от титуляра на подписа за създаването на електронен подпис;
5.
„устройство за създаване на подпис“ означава конфигуриран софтуер или хардуер, използван за въвеждане на данните за създаване на подпис;
6.
„устройство за създаване на защитен подпис“ означава устройство за създаване на подпис, който отговаря на изискванията, установени в приложение III;
7.
„данни за проверка на подписа“ означава данни като кодове или публични криптографски ключове, които се използват за проверка на електронния подпис;
8.
„устройство за проверка на подписа“ означава конфигуриран софтуер или хардуер, използван за въвеждането на данните за проверка на подписа;
9.
„удостоверение“ означава електронна атестация, която свързва данните за проверка на подписа с дадено лице и потвърждава самоличността на това лице;
10.
„квалифицирано удостоверение“ означава удостоверение, което отговаря на изискванията, установени в приложение I и се издава от доставчика на удостоверителни услуги, който отговаря на изискванията, определени в приложение II;
11.
„доставчик на удостоверителни услуги“ означава организация, юридическо или физическо лице, което издава удостоверения или предоставя други услуги, свързани с електронните подписи;
12.
„продукт за електронен подпис“ означава хардуер или софтуер, или съответни компоненти от същия, които са предвидени за използване от доставчика на удостоверителни услуги за предоставянето на услуги, свързани с електронните подписи или са предвидени да бъдат използвани за създаването на или проверката на електронни подписи;
13.
„доброволна акредитация“ означава всяко разрешение, с което се определят права и задължения, специално отнасящи се за предоставянето на удостоверителни услуги, които се дават по искане на съответния доставчик на удостоверителни услуги, от обществен или частен орган, на който е възложено разработването и надзора за спазването на тези права и задължения, когато доставчика на удостоверителни услуги няма право да упражнява правата, произтичащи от разрешението докато не е получил решението на този орган.
Член 3
Пазарен достъп
1. Държавите-членки не включват предоставянето на удостоверителни услуги като обект на предварително разрешаване.
2. Без да се засяга разпоредбите на параграф 1, държавите-членки могат да въведат или да поддържат схеми за доброволно акредитиране, имащи за цел по-високи нива на предоставяне на удостоверителни услуги. Всички условия, свързани с подобни схеми, трябва да бъдат обективни, прозрачни, пропорционални и не дискриминационни. Държавите-членки не могат да ограничават броя на акредитираните доставчици на удостоверителни услуги по причини, които попадат в обхвата на настоящата директива.
3. Всяка държава-членка гарантира установяването на подходяща система, която да позволява надзор върху установените на нейната територия доставчици на удостоверителни услуги и издава квалифицирани удостоверения на обществеността.
4. Съответствието на механизмите за създаване на защитен подпис с изискванията, определени в приложение III, се определя от подходящите обществени и частни органи, определени от държавите-членки. В съответствие с процедурата, установена в член 9, Комисията установява критериите, на база на които държавите-членки решават дали даден орган следва да бъде определен.
Определянето на съответствието с изискванията, определени в приложение III направено от органите посочени в първа алинея, е признато от всички държави-членки.
5. Комисията може, в съответствие с процедурите, определени в член 9, да изготви и публикува в Официален вестник на Европейските общности, референтните номера на общоприетите стандарти за продукти за електронен подпис. Държавите-членки приемат, че когато продуктът за електронен подпис отговаря на тези стандарти, има съответствие с изискванията, установени в приложение II, буква е) и приложение III.
6. Държавите-членки и Комисията работят заедно за насърчаване на развитието и употребата на устройства за проверка на подписи с оглед на препоръките за проверка на защитени подписи, определени в приложение IV и в полза на потребителите.
7. Държавите-членки могат да поставят допълнителни изисквания към използването на електронните подписи в обществения сектор. Такива изисквания са обективни, прозрачни, пропорционални и недискриминационни и са свързани само с конкретните характеристики на въпросното приложение. Такива изисквания не могат да представляват пречка за презграничните услуги за граждани.
Член 4
Принципи на вътрешния пазар
1. Всяка държава-членка прилага националните разпоредби, които е приела съгласно настоящата директива по отношение на доставчиците на удостоверителни услуги, установени на нейната територия и относно услугите, които те предоставят. Държавите-членки не могат да ограничават предоставянето на удостоверителни услуги, с произход от друга държава-членка в областите, предмет на настоящата директива.
2. Държавите-членки гарантират, че продуктите за електронен подпис, които отговарят на изискванията на настоящата директива, са разрешени за свободно движение на вътрешния пазар.
Член 5
Правна сила на електронните подписи
1. Държавите-членки гарантират, че усъвършенстваните електронни подписи, които се основават на квалифицирано удостоверение и които са създадени от устройство за създаване на защитени електронни подписи:
а)
отговарят на правните изисквания за подпис по отношение на данните в електронна форма по същия начин както и ръчния подпис отговаря на тези изисквания по отношение на документите на хартиен носител; и
б)
са допустимо доказателство при съдебни производства.
2. Държавите-членки гарантират, че правната сила и допустимост на електронния подпис като доказателство при съдебни производства не може да бъде оспорена единствено на основанието, че той е:
-
в електронна форма, или
-
не се основава на квалифицирано удостоверение, или
-
не се основава на квалифицирано удостоверение, издадено от акредитиран доставчик на удостоверителни услуги, или
-
не е създаден от устройство за създаване на защитени подписи.
Член 6
Отговорност
1. Като минимум, държавите-членки гарантират, че с издаването на удостоверение, като квалифицирано удостоверение за обществеността, или като гарантира такова удостоверение за обществеността, доставчикът на удостоверителни услуги носи отговорност за вреди, причинени на организация, юридическо или физическо лице, което основателно разчита на това удостоверение:
а)
по отношение на точността по времето на издаването му, на цялата информация, съдържаща се в квалифицираното удостоверение и по отношение на факта, че удостоверението съдържа всички подробности, предвидени за квалифицирано удостоверение;
б)
като уверение, че по време на издаването на удостоверения, титулярът на подписа, идентифициран в квалифицираното удостоверение е притежавал данните за създаване на подпис, отговарящи на данните за проверка на подписа, дадени или идентифицирани в удостоверения;
в)
като уверение, че данните за създаване на подпис и данните за проверка на подписа могат да бъдат използвани по начин, който се допълва в случаите, когато и двете са създадени от доставчика на удостоверителни услуги;
освен ако доставчикът на удостоверителни услуги докаже, че той не е действал небрежно.
2. Като минимум, държавите-членки гарантират, че доставчикът на удостоверителни услуги, който е издал удостоверение като квалифицирано удостоверение за обществеността и не е регистрирал отмяната му, носи отговорност за вреди, причинени на организация, юридическо или физическо лице, което основателно разчита на удостоверението, освен ако докаже, че не е действал небрежно.
3. Държавите-членки гарантират, че доставчикът на удостоверителни услуги може да посочи в квалифицирано удостоверение ограниченията по отношение на използването на това удостоверение, при условие че ограниченията се признават по отношение на трети страни. Доставчикът на удостоверителни услуги не носи отговорност за вреди, произтичащи от използването на квалифицирано удостоверение, които превишават ограниченията, посочени в него.
4. Държавите-членки гарантират, че доставчикът на удостоверителни услуги може да укаже, в квалифицирано удостоверение, ограничение за стойността на сделките, за които може да бъде използвано удостоверение, при условие че ограничението се признава по отношение на трети страни.
Доставчикът на удостоверителни услуги не носи отговорност за вреди, произтичащи от превишаването на това ограничение.
5. Разпоредбите на параграфи 1-4 не накърняват Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 г. относно неравноправни клаузи в потребителските договори (8).
Член 7
Международни аспекти
1. Държавите-членки гарантират, че удостоверенията, които са издадени като квалифицирани удостоверения за обществеността от доставчици на удостоверителни услуги, установени в трети страни, се признават като юридически равностойни на удостоверения, издадени от доставчици на удостоверителни услуги, установени на територията на Общността ако:
а)
доставчикът на удостоверителни услуги изпълнява изискванията, установени в настоящата директива и е акредитиран по схема за доброволна акредитация, установена в държава-членка; или
б)
доставчикът на удостоверителни услуги, установен в рамките на Общността, който изпълнява изискванията, определени в настоящата директива, дава гаранция за удостоверения; или
в)
удостоверението или доставчикът на удостоверителни услуги е признат в съответствие с двустранно или многостранно споразумение между Общността и трети страни или международни организации.
2. За да улесни презграничните удостоверителни услуги с трети страни и правното признаване на усъвършенстваните електронни подписи с произход от трети страни, Комисията прави предложения, когато е необходимо, за постигане на ефективно прилагане на стандартите и международните споразумения, приложими към удостоверителни услуги. И по-специално, когато е необходимо, тя ще представи предложения пред Съвета за подходящи мандати за преговаряне по двустранни и многостранни споразумения с трети страни и международни организации. Съветът взема решение с квалифицирано мнозинство.
3. Когато Комисията бъде информирана за трудности, с които предприятия в Общността са се сблъскали по отношение на достъпа до пазари в трети страни, тя може, ако е необходимо, да направи предложение пред Съвета за подходящ мандат за преговори по сходни права за предприятия от Общността в тези трети страни. Съветът взема решение с квалифицирано мнозинство.
Мерките, предприети съгласно настоящия параграф, не засягат задълженията на Общността и на държавите-членки по съответните международни споразумения.
Член 8
Защита на личните данни
1. Държавите-членки гарантират, че доставчиците на удостоверителни услуги и националните органи, отговарящи за акредитация или надзор, спазват изискванията, установени в Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 г. относно защитата на физическите лица при обработването на лични данни и за свободното движение на тези данни (9).
2. Държавите-членки гарантират, че доставчикът на удостоверителни услуги, който издава удостоверения на обществеността, може да събира лични данни само директно от субекта на данните или след изричното разрешение на субекта на данни и само доколкото това е необходимо за издаването и поддържането на удостоверения. Данните не могат да се събират и обработват с друга цел без изричното съгласие на субекта на данните.
3. Без да се засяга правната сила, дадена на псевдонимите по силата на националния закон, държавите-членки не възпрепятстват доставчиците на удостоверителни услуги да посочват в удостоверението псевдоним, вместо името на титуляра на подписа.
Член 9
Комитет
1. Комисията се подпомага от „Комитет по електронните подписи“, наричан по-долу „Комитетът“.
2. Когато се прави позоваване на този параграф, се прилагат членове 4 и 7 от Решение 1999/468/ЕO, като се вземат предвид разпоредбите на член 8 от него.
Периодът, определен в член 4, параграф 3 от Решение 1999/468/ЕО, се определя на три месеца.
3. Комитетът приема свой процедурен правилник.
Член 10
Задачи на комитета
Комитетът изяснява изискванията, определените в приложенията към настоящата директива, критерии, посочени в член 3, параграф 4 и общопризнатите стандарти за продукти за електронен подпис, установени и публикувани в съответствие с член 3, параграф 5, в съответствие с процедурата, установена в член 9, параграф 2.
Член 11
Нотифициране
1. Държавите-членки нотифицират Комисията и другите държави-членки относно следното:
а)
информация за националните схеми за доброволна акредитация, включително и всякакви допълнителни изисквания съгласно член 3, параграф 7;
б)
имената и адресите на националните органи, отговарящи за акредитация и надзор, както и на органите, посочени в член 3, параграф 4;
в)
имената и адресите на всички акредитирани национални доставчици на удостоверителни услуги.
2. Всяка информация, предоставена съгласно параграф 1 и промените по отношение на тази информация се съобщава от държавите-членки в най-кратък срок.
Член 12
Преглед
1. Комисията ще прегледа действието на настоящата директива и ще докладва за нея на Европейския парламент и на Съвета най-късно до 19 юли 2003 г.
2. Прегледът inter alia оценява дали следва да бъде променен обхватът на настоящата директива, отчитайки развитието на технологиите, пазара и правото. Докладът включва, по-специално, оценка на аспектите на хармонизирането, изготвена на базата на придобития опит. Когато е необходимо, докладът се придружава от законодателни предложения.
Член 13
Прилагане
1. Държавите-членки въвеждат в сила необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да се съобразят с настоящата директива преди 19 юли 2001 г. Те незабавно информират Комисията за това.
Когато държавите-членки приемат тези мерки, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 14
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила в деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейските общности.
Член 15
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 13 декември 1999 година.
DIRECTIVA 1999/93/CE DO PARLAMENTO EUROPEU E DO CONSELHO
de 13 de Dezembro de 1999
relativa a um quadro legal comunitário para as assinaturas electrónicas
O PARLAMENTO EUROPEU E O CONSELHO DA UNIÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia e, nomeadamente, o n.o 2 do seu artigo 47.o e os seus artigos 55.o e 95.o,
Tendo em conta a proposta da Comissão(1),
Tendo em conta o parecer do Comité Económico e Social(2),
Tendo em conta o parecer do Comité das Regiões(3),
Deliberando nos termos do artigo 251.o do Tratado(4),
Considerando o seguinte:
(1) A Comissão apresentou, em 16 de Abril de 1997, ao Parlamento Europeu, ao Conselho, ao Comité Económico e Social e ao Comité das Regiões uma comunicação relativa a uma iniciativa europeia em matéria de comércio electrónico;
(2) A Comissão apresentou, em 8 de Outubro de 1997, ao Parlamento Europeu, ao Conselho, ao Comité Económico e Social e ao Comité das Regiões a comunicação "Garantir a segurança e a confiança nas comunicações electrónicas - Contribuição para a definição de um quadro europeu para as assinaturas digitais e a cifragem";
(3) Em 1 de Dezembro de 1997, o Conselho convidou a Comissão a apresentar o mais rapidamente possível uma proposta de directiva do Parlamento Europeu e do Conselho relativa às assinaturas digitais;
(4) As comunicações e o comércio electrónicos necessitam de "assinaturas electrónicas" e de serviços a elas associados, que permitam a autenticação dos dados; a existência de regras divergentes quanto ao reconhecimento legal das assinaturas electrónicas e à acreditação dos prestadores de serviços de certificação nos Estados-Membros pode criar um obstáculo importante à utilização das comunicações electrónicas e do comércio electrónico, dificultando assim o desenvolvimento do mercado interno; por outro lado, a existência de um quadro comunitário claro para as assinaturas electrónicas reforça a confiança e a aceitação geral das novas tecnologias; a existência de legislações divergentes nos Estados-Membros cria obstáculos à livre circulação de bens e serviços no mercado interno;
(5) Deve ser promovida a interoperabilidade dos produtos associados às assinaturas electrónicas; que, nos termos do artigo 14.o do Tratado, o mercado interno compreende um espaço no qual a livre circulação das mercadorias é assegurada; devem ser satisfeitos os requisitos essenciais específicos dos produtos de assinatura electrónica, de modo a garantir a livre circulação no mercado interno e criar confiança nas assinaturas electrónicas, sem prejuízo do disposto no Regulamento (CE) n.o 3381/94 do Conselho, de 19 de Dezembro de 1994, que institui um regime comunitário de controlo da exportação de bens de dupla utilização(5), e da Decisão 94/942/PESC do Conselho, de 19 de Dezembro de 1994, relativa à acção comum, adoptada pelo Conselho respeitante ao controlo da exportação de bens de dupla utilização(6);
(6) A presente directiva não procura harmonizar a prestação de serviços no que diz respeito à confidencialidade da informação quando estes são abrangidos por disposições nacionais em matéria de ordem pública ou de segurança pública;
(7) O mercado interno implica a livre circulação de pessoas, em resultado da qual os cidadãoes e residentes na União Europeia necessitam cada vez mais de entrar em contacto com autoridades de Estados-Membros diferentes daquele em que residem; a disponibilidade de comunicações electrónicas pode prestar um grande serviço nesta matéria;
(8) O rápido desenvolvimento tecnológico e o carácter global da Internet exigem uma abordagem aberta às diversas tecnologias e serviços, capazes de autenticar electronicamente os dados;
(9) As assinaturas electrónicas serão utilizadas em circunstâncias e aplicações muito variadas, dando origem a uma ampla gama de novos serviços e produtos relacionados com, ou utilizando, assinaturas electrónicas; a definição desses produtos e serviços não se deve limitar à emissão e gestão de certificados, devendo igualmente abarcar todos os outros serviços e produtos que utilizam ou são auxiliares das assinaturas electrónicas, tais como serviços de registo, serviços de aposição de datas, serviços de repertório, serviços informáticos ou serviços de consultadoria relacionada com assinaturas electrónicas;
(10) O mercado interno permite que os prestadores de serviços de certificação desenvolvam as suas actividades transfronteiriças a fim de aumentarem a sua competitividade, oferecendo assim aos consumidores e às empresas novas oportunidades de intercâmbio de informação e de comércio por meios electrónicos de modo seguro, independentemente das fronteiras; para estimular a oferta de serviços de certificação à escala comunitária através de redes abertas, os prestadores de serviços de certificação devem poder fazê-lo sem necessidade de autorização prévia; a autorização prévia significa não só uma autorização pela qual o prestador de serviços de certificação obteve uma decisão das autoridades nacionais antes de ser autorizado a prestar serviços de certificação, referindo-se igualmente a quaisquer outras medidas que produzam o mesmo efeito;
(11) Os regimes de acreditação facultativa visando níveis mais elevados na oferta de serviços podem proporcionar aos prestadores de serviços de certificação o quadro adequado para desenvolverem os seus serviços, de modo a atingirem os níveis de confiança, segurança e qualidade exigidos por este mercado em evolução; tais regimes devem encorajar o desenvolvimento de boas práticas entre os prestadores de serviços de certificação; os prestadores de serviços de certificação devem ter a liberdade de aderir a estes regimes de acreditação e deles beneficiar;
(12) Deve existir a possibilidade de os serviços de certificação serem prestados tanto por uma entidade pública, como por uma pessoa singular ou colectiva, quando estabelecida nos termos da legislação nacional; os Estados-Membros não devem proibir os prestadores de serviços de certificação de operarem fora dos regimes de acreditação voluntários; deve garantir-se que esses regimes de acreditação não reduzam a concorrência nos serviços de certificação;
(13) Os Estados-Membros podem decidir o modo como procedem ao controlo da observância das disposições da presente directiva; a presente directiva não impede a criação de sistemas de controlo baseados no sector privado; a presente directiva não obriga os prestadores de serviços de certificação a solicitarem que eles próprios sejam objecto de controlo, de acordo com eventuais disposições aplicáveis em matéria de sistemas de acreditação;
(14) É importante obter um equilíbrio entre as necessidades dos consumidores e as das empresas;
(15) O anexo III contém os requisitos relativos aos dispositivos seguros de criação de assinaturas electrónicas, por forma a garantir a funcionalidade das assinaturas electrónicas avançadas; este anexo não abrange a totalidade da arquitectura do sistema em que esses dispositivos evoluem; o funcionamento do mercado interno exige que a Comissão e os Estados-Membros actuem rapidamente, a fim de permitir a designação das entidades encarregadas de avaliar a conformidade dos dispositivos seguros de assinatura com os requisitos constantes do anexo III; para satisfazer as necessidades do mercado, a avaliação da conformidade deve ser feita em tempo útil e de forma eficaz;
(16) A presente directiva contribui para a utilização e o reconhecimento legal das assinaturas electrónicas na Comunidade; não é necessário um quadro regulamentar para as assinaturas electrónicas utilizadas exclusivamente no âmbito de sistemas fechados que assentam em acordos voluntários de direito privado entre um número determinado de participantes; a liberdade de as partes acordarem entre si os termos e condições em que aceitam dados assinado electronicamente deve ser respeitada, dentro dos limites permitidos pela lei nacional; as assinaturas electrónicas utilizadas no âmbito de tais sistemas deverão produzir efeitos legais e ser admitidas como meios de prova em processos judiciais;
(17) A presente directiva não tem por objectivo harmonizar as disposições nacionais relativas à legislação contratual, designadamente a celebração e a execução de contratos, ou outras formalidades de natureza não contratual que exigem assinaturas; por esse motivo, as disposições relativas aos efeitos legais das assinaturas electrónicas não devem prejudicar os requisitos formais constantes da legislação nacional no que respeita à celebração de contratos ou às regras relativas à forma, que determinam o lugar onde um contrato é validamente celebrado;
(18) O arquivo e a cópia de dados de criação de assinaturas pode pôr em causa o reconhecimento legal das assinaturas electrónicas;
(19) As assinaturas electrónicas serão utilizadas no sector público no âmbito das administrações nacionais e comunitárias e nas comunicações entre essas administrações, assim como com os cidadãos e os operadores económicos, por exemplo em contratos públicos, em matéria de sistemas de fiscalidade, de segurança social, de saúde e judiciário;
(20) A definição de critérios harmonizados relativos aos efeitos legais das assinaturas electrónicas, criará um quadro legal comunitário coerente em toda a Comunidade; as legislações nacionais determinam os diferentes requisitos para o reconhecimento legal das assinaturas manuscritas; podem ser utilizados certificados para confirmar a identidade de uma pessoa que assine electronicamente; a existência de certificados qualificados e de assinaturas electrónicas avançadas tem por objectivo obter um nível de segurança mais elevado; as assinaturas electrónicas avançadas baseadas num certificado qualificado e criadas por um dispositivo seguro de criação de assinaturas apenas podem ser consideradas como juridicamente equivalentes às assinaturas manuscritas se obedecerem aos requisitos que para estas são exigidos;
(21) Para contribuir para uma aceitação generalizada dos métodos de reconhecimento das assinaturas electrónicas, deve garantir-se que estas possam ser utilizadas como elementos de prova para efeitos processuais perante as jurisdições de todos os Estados-Membros; o reconhecimento legal das assinaturas electrónicas deve basear-se em critérios objectivos e não estar ligado à autorização do prestador de serviços de certificação envolvido; a determinação dos domínios legais em que podem ser utilizados documentos electrónicos e assinaturas electrónicas é regida pelas legislações nacionais; a presente directiva não prejudica o poder de tribunais nacionais decidirem quanto à conformidade com os requisitos da presente directiva, nem afecta as disposições nacionais em matéria de liberdade de apreciação judicial das provas;
(22) Os prestadores de serviços de certificação que prestam os seus serviços ao público estão sujeitos às disposições nacionais em matéria de responsabilidade;
(23) O desenvolvimento do comércio electrónico internacional exige disposições transfronteiriças, que envolvam países terceiros; a fim de assegurar a interoperabilidade a nível mundial, poderá ser útil celebrar acordos com países terceiros sobre regras multilaterais aplicáveis ao reconhecimento mútuo de serviços de certificação;
(24) Para estimular a confiança dos utilizadores nas comunicações electrónicas e no comércio electrónico, os prestadores de serviços de certificação devem observar a legislação relativa à protecção dos dados e da vida privada dos cidadãos;
(25) As disposições relativas à utilização de pseudónimos em certificados não deve impedir os Estados-Membros de exigir a identificação das pessoas, nos termos da legislação comunitária ou nacional;
(26) As medidas necessárias à execução da presente directiva serão adoptadas nos termos da Decisão 1999/468/CE do Conselho, de 28 de Junho de 1999, que fixa as regras de exercício das competências de execução atribuídas à Comissão(7);
(27) A Comissão procederá à revisão da presente directiva, no prazo de dois anos após a sua entrada em vigor, nomeadamente para garantir que o progresso da tecnologia ou as modificações do quadro legal não venham a criar obstáculos à prossecução dos objectivos por ela visados; a Comissão deveria analisar as implicações das questões de ordem técnica conexas e apresentar um relatório sobre esta matéria ao Parlamento Europeu e ao Conselho;
(28) De acordo com os princípios da subsidiariedade e da proporcionalidade, tal como constam do artigo 5.o do Tratado, o objectivo da criação de um quadro legal harmonizado para a oferta de assinaturas electrónicas e serviços conexos não pode ser suficientemente realizado pelos Estados-Membros e pode, pois, ser melhor alcançado pela Comunidade; as disposições da presente directiva não excedem o necessário para atingir esse objectivo,
ADOPTARAM A PRESENTE DIRECTIVA:
Artigo 1.o
Âmbito de aplicação
A presente directiva tem por objectivo facilitar a utilização das assinaturas electrónicas e contribuir para o seu reconhecimento legal. Institui um quadro legal comunitário para assinaturas electrónicas e para serviços de certificação, a fim de garantir o funcionamento adequado do mercado interno.
A presente directiva não cobre aspectos relacionados com a celebração e a validade de contratos ou a constituição de outras obrigações legais para os quais a legislação nacional ou comunitária preveja determinados requisitos em matéria de forma, nem afecta as normas e as restrições constantes da legislação, nacional ou comunitária, que regem a utilização de documentos.
Artigo 2.o
Definições
Para efeitos da presente directiva, entende-se por:
1. "Assinatura electrónica", os dados sob forma electrónica, ligados ou logicamente associados a outros dados electrónicos, e que sejam utilizados como método de autenticação.
2. "Assinatura electrónica avançada", uma assinatura electrónica que obedeça aos seguintes requisitos:
a) Estar associada inequivocamente ao signatário;
b) Permitir identificar o signatário;
c) Ser criada com meios que o signatário pode manter sob seu controlo exclusivo; e
d) Estar ligada aos dados a que diz respeito, de tal modo que qualquer alteração subsequente dos dados seja detectável.
3. "Signatário", uma pessoa singular que detém um dispositivo de criação de assinaturas e o utiliza em seu próprio nome, ou em nome da pessoa singular ou colectiva ou da entidade que representa.
4. "Dados de criação de assinaturas", um conjunto único de dados, como códigos ou chaves criptográficas privadas, usado pelo signatário para a criação de uma assinatura electrónica.
5. "Dispositivo de criação de assinaturas", um logicial configurado ou dispositivo de equipamento utilizado para possibilitar o tratamento dos dados de criação de assinaturas.
6. "Dispositivo seguro de criação de assinaturas", um dispositivo de criação de assinaturas conforme com os requisitos constantes do anexo III.
7. "Dados de verificação de assinaturas", um conjunto de dados, como códigos ou chaves criptográficas públicas, usado para verificar a assinatura electrónica.
8. "Dispositivo de verificação de assinaturas", um logicial configurado ou dispositivo de equipamento utilizado no tratamento dos dados de verificação de assinaturas.
9. "Certificado", um atestado electrónico que liga os dados de verificação de assinaturas a uma pessoa e confirma a identidade dessa pessoa.
10. "Certificado qualificado", um certificado que obedece aos requisitos constantes do anexo I e é fornecido por um prestador de serviços de certificação que cumpre os requisitos constantes do anexo II.
11. "Prestador de serviços de certificação", uma entidade ou uma pessoa singular ou colectiva que emite certificados ou presta outros serviços relacionados com assinaturas electrónicas.
12. "Produto de assinatura electrónica", os meios físicos ou lógicos, ou seus componentes quer destinados a ser utilizados por um prestador de serviços de certificação na prestação dos seus serviços de assinatura electrónica, quer destinados a ser utilizados na criação ou verificação de assinaturas electrónicas.
13. "Acreditação facultativa", qualquer autorização que estabeleça direitos e obrigações específicos para a prestação de serviços de certificação, concedida, a pedido do prestador, pela entidade pública ou privada encarregada da elaboração desses direitos e obrigações e do controlo do seu cumprimento, quando o prestador de serviços de certificação não possa exercer os direitos decorrentes da autorização antes de ser informado da decisão daquela entidade.
Artigo 3.o
Acesso ao mercado
1. Os Estados-Membros não devem sujeitar a prestação de serviços de certificação a autorização prévia.
2. Sem prejuízo do disposto no n.o 1, os Estados-Membros podem introduzir ou manter regimes de acreditação facultativos que se destinem a obter níveis mais elevados na oferta dos serviços de certificação. Todas as condições relacionadas com estes regimes devem ser objectivas, transparentes, proporcionadas e não discriminatórias. Os Estados-Membros não devem limitar o número de prestadores de serviços de certificação acreditados por motivos abrangidos pela presente directiva.
3. Os Estados-Membros assegurarão a criação de um sistema adequado de controlo de prestadores de serviços de certificação estabelecidos no seu território que procedem à emissão de certificados qualificados destinados ao público.
4. A conformidade dos dispositivos seguros de criação de assinaturas com os requisitos constantes do anexo III é avaliada pelas entidades públicas ou privadas competentes designadas pelos Estados-Membros. A Comissão, nos termos do artigo 9.o, estabelecerá os critérios que os Estados-Membros devem observar para decidir se uma entidade pode ser designada.
A determinação da conformidade com os requisitos constantes do anexo III, efectuada por estas entidades, será reconhecida por todos os Estados-Membros.
5. A Comissão pode, nos termos do artigo 9.o, estabelecer e publicar no Jornal Oficial das Comunidades Europeias números de referência de normas largamente reconhecidas para produtos de assinatura electrónica. Os Estados-Membros presumirão a conformidade com os requisitos constantes da alínea f) do anexo II e do anexo III, sempre que um produto de assinatura electrónica obedeça a estas normas.
6. Os Estados-Membros e a Comissão cooperarão na promoção do desenvolvimento e utilização de dispositivos de verificação de assinaturas, à luz das recomendações relativas à verificação segura de assinaturas, constantes do anexo IV, e dos interesses dos consumidores.
7. Os Estados-Membros podem submeter a utilização de assinaturas electrónicas no sector público a eventuais requisitos adicionais. Esses requisitos devem ser objectivos, transparentes, proporcionados e não discriminatórios e dizer apenas respeito às características específicas da utilização específica em causa. Esses requisitos não devem constituir para o cidadão um obstáculo aos serviços transfronteiriços.
Artigo 4.o
Princípios relativos ao mercado interno
1. Cada Estado-Membro aplicará as disposições nacionais que adoptar de acordo com a presente directiva aos prestadores de serviços de certificação estabelecidos no seu território e aos serviços por eles prestados. Os Estados-Membros não podem restringir a prestação de serviços de certificação com origem noutro Estado-Membro nos domínios abrangidos pela presente directiva.
2. Os Estados-Membros assegurarão que os produtos de assinatura electrónica que sejam conformes com a presente directiva possam circular livremente no mercado interno.
Artigo 5.o
Efeitos legais das assinaturas electrónicas
1. Os Estados-Membros assegurarão que as assinaturas electrónicas avançadas baseadas num certificado qualificado e criadas através de dispositivos seguros de criação de assinaturas:
a) Obedecem aos requisitos legais de uma assinatura no que se refere aos dados sob forma digital, do mesmo modo que uma assinatura manuscrita obedece àqueles requisitos em relação aos dados escritos; e
b) São admissíveis como meio de prova para efeitos processuais.
2. Os Estados-Membros assegurarão que não sejam negados a uma assinatura electrónica os efeitos legais e a admissibilidade como meio de prova para efeitos processuais apenas pelo facto de:
- se apresentar sob forma electrónica,
- não se basear num certificado qualificado,
- não se basear num certificado qualificado emitido por um prestador de serviços de certificação acreditado,
- não ter sido criada através de um dispositivo seguro de criação de assinaturas.
Artigo 6.o
Responsabilidade
1. Os Estados-Membros assegurarão, no mínimo, que, ao emitir um certificado qualificado destinado ao público ou ao apor a garantia num certificado destinado ao público, um prestador de serviços de certificação seja responsável por prejuízos causados a qualquer entidade ou pessoa singular ou colectiva que confie, de forma razoável, no certificado, no que respeita:
a) À exactidão de todas as informações constantes do certificado qualificado no momento da emissão e à inclusão, no certificado, de todas as indicações prescritas para um certificado reconhecido;
b) À garantia de que, no momento da emissão do certificado, a assinatura identificada no certificado qualificado obedecia aos dados de criação de assinaturas correspondentes aos dados de verificação de assinaturas incluídos ou identificados no certificado;
c) À garantia de que os dados de criação de assinaturas e os dados de verificação de assinaturas podem ser utilizados de modo complementar, nos casos em que o prestador de serviços de certificação gira ambos os dispositivos;
excepto se o prestador de serviços de certificação provar que não actuou de forma negligente.
2. Os Estados-Membros assegurarão, no mínimo, que um prestador de serviços de certificação que tenha emitido um certificado qualificado destinado ao público, seja responsável pelos prejuízos causados a qualquer entidade ou pessoa singular ou colectiva que confie razoavelmente no certificado, por omissão do registo da retirada do certificado, excepto se o prestador de serviços de certificação provar que não actuou de forma negligente.
3. Os Estados-Membros assegurarão que um prestador de serviços de certificação possa indicar no certificado qualificado os limites da sua utilização. Estes limites devem ser identificáveis por terceiros. O prestador de serviços de certificação não será responsável por prejuízos decorrentes da utilização de um certificado qualificado que exceda os limites que lhe são próprios.
4. Os Estados-Membros assegurarão que um prestador de serviços de certificação possa indicar no certificado qualificado um limite para o valor das transacções nas quais o certificado pode ser utilizado, desde que esse limite seja identificável por terceiros.
O prestador de serviços de certificação não é responsável por danos resultantes da não observância deste limite máximo.
5. As disposições dos n.os 1 a 4 não prejudicam o disposto na Directiva 93/13/CEE do Conselho, de 5 de Abril de 1993, relativa às cláusulas abusivas nos contratos celebrados com os consumidores(8).
Artigo 7.o
Aspectos internacionais
1. Os Estados-Membros assegurarão que os certificados emitidos ao público, enquanto certificados qualificados, por um prestador de serviços de certificação estabelecido num país terceiro sejam considerados legalmente equivalentes aos certificados emitidos por um prestador de serviços de certificação estabelecido na Comunidade, desde que:
a) O prestador de serviços de certificação obedeça aos requisitos constantes da presente directiva e tenha sido acreditado sob um regime de acreditação facultativa vigente num Estado-Membro; ou
b) O prestador de serviços de certificação estabelecido na Comunidade e que cumpre os requisitos da presente directiva garanta o certificado; ou
c) O certificado ou o prestador de serviços de certificação seja reconhecido com base num regime de acordo bilateral ou multilateral entre a Comunidade e países terceiros ou organizações internacionais.
2. Para facilitar os serviços de certificação transfronteiriça que envolvam países terceiros e o reconhecimento legal de assinaturas electrónicas avançadas originárias de países terceiros, a Comissão deverá apresentar, sempre que adequado, propostas destinadas a obter a aplicação efectiva de normas e acordos internacionais aplicáveis aos serviços de certificação. Em especial, sempre que necessário, deverá apresentar ao Conselho propostas de mandatos adequados de negociação de acordos bilaterais e multilaterais com países terceiros e organizações internacionais. O Conselho deliberará por maioria qualificada.
3. Sempre que a Comissão seja informada de eventuais dificuldades encontradas pelas empresas comunitárias no que diz respeito ao acesso ao mercado de países terceiros, poderá, se necessário, apresentar ao Conselho propostas sobre um mandato adequado de negociação de direitos comparáveis para as empresas comunitárias nesses países terceiros. O Conselho deliberará por maioria qualificada.
As medidas adoptadas nos termos do presente número não prejudicarão as obrigações da Comunidade e dos Estados-Membros decorrentes dos acordos internacionais pertinentes.
Artigo 8.o
Protecção de dados
1. Os Estados-Membros assegurarão que os prestadores de serviços de certificação e os organismos nacionais responsáveis pela acreditação ou controlo cumpram os requisitos constantes da Directiva 95/46/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 24 de Outubro de 1995, relativa à protecção das pessoas singulares no que diz respeito ao tratamento de dados pessoais e à livre circulação desses dados(9).
2. Os Estados-Membros garantirão que um prestador de serviços de certificação que emite certificados destinados ao público só possa recolher dados pessoais directamente junto da pessoa a quem esses dados dizem respeito, ou depois de obtido o seu consentimento expresso e apenas na medida do necessário para a emissão e manutenção do certificado. Os dados não podem ser recolhidos ou processados para quaisquer outros fins sem o consentimento explícito da pessoa a quem os dados dizem respeito.
3. Sem prejuízo dos efeitos legais dos pseudónimos nas legislações nacionais, os Estados-Membros não poderão impedir que os prestadores de serviços de certificação indiquem no certificado um pseudónimo em vez do nome do signatário.
Artigo 9.o
Comité
1. A Comissão será assistida pelo "Comité da Assinatura Electrónica", a seguir designado por "comité".
2. Sempre que se faça referência ao presente número, são aplicáveis os artigos 4.o e 7.o da Decisão 1999/468/CE, tendo em conta o disposto no seu artigo 8.o
O período previsto no n.o 3 do artigo 4.o da Decisão 1999/468/CE é fixado em três meses.
3. O comité aprovará o seu regulamento interno.
Artigo 10.o
Competências do comité
O comité procederá à clarificação dos requisitos constantes dos anexos, ao estabelecimento dos critérios referidos no n.o 4 do artigo 3.o e das normas geralmente reconhecidas para produtos de assinatura electrónica estabelecidos e publicados nos termos do n.o 5 do artigo 3.o nos termos do n.o 2 do artigo 9.o
Artigo 11.o
Notificação
1. Os Estados-Membros notificarão a Comissão e os outros Estados-Membros do seguinte:
a) Elementos relativos aos regimes nacionais de acreditação facultativa, incluindo eventuais requisitos suplementares, nos termos do n.o 7 do artigo 3.o;
b) Nomes e endereços dos organismos nacionais responsáveis pela acreditação e controlo e das entidades referidas no n.o 4 do artigo 3.o;
c) Nomes e endereços de todos os prestadores de serviços de certificação nacionais acreditados.
2. Todas as informações prestadas nos termos do n.o 1 e eventuais alterações respeitantes a essas informações serão notificadas pelos Estados-Membros, no mais breve prazo.
Artigo 12.o
Revisão
1. A Comissão procederá à reavaliação do funcionamento da presente directiva e apresentará um primeiro relatório sobre esta matéria ao Parlamento Europeu e ao Conselho, o mais tardar até 19 de Julho de 2003.
2. A reavaliação determinará, nomeadamente, a eventual alteração do âmbito da directiva, tendo em conta a evolução da tecnologia, do mercado e da legislação. O relatório incluirá, em especial, uma avaliação, com base na experiência adquirida, das questões ligadas à harmonização. O relatório será eventualmente acompanhado de propostas legislativas.
Artigo 13.o
Aplicação
1. Os Estados-membros porão em vigor as disposições legislativas, regulamentares e administrativas necessárias para darem cumprimento à presente directiva, até 19 de Julho de 2001. Os Estados-Membros informarão imediatamente a Comissão desse facto.
Quando os Estados-Membros adoptarem tais disposições, estas devem incluir uma referência à presente directiva ou ser acompanhadas dessa referência aquando da sua publicação oficial. As modalidades dessa referência serão adoptadas pelos Estados-Membros.
2. Os Estados-Membros comunicarão à Comissão o texto das principais disposições de direito nacional que venham a adoptar no domínio regido pela presente directiva.
Artigo 14.o
Entrada em vigor
A presente directiva entrará em vigor na data da sua publicação no Jornal Oficial das Comunidades Europeias.
Artigo 15.o
Destinatários
Os Estados-Membros são os destinatários da presente directiva.
Feito em Bruxelas, em 13 de Dezembro de 1999.