РЕГЛАМЕНТ (ЕО) № 1099/2009 НА СЪВЕТА
от 24 септември 2009 година
относно защитата на животните по време на умъртвяване
(текст от значение за ЕИП)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 37 от него,
като взе предвид предложението на Комисията,
като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
след консултация с Комитета на регионите,
като има предвид, че:
(1)
Директива 93/119/ЕО на Съвета от 22 декември 1993 г. относно защитата на животните по време на клане или умъртвяване (3) определя общи минимални правила за защита на животните по време на клане или умъртвяване в рамките на Общността. От приемането си тази директива не е била съществено изменяна.
(2)
Умъртвяването на животни може да предизвика болка, уплаха, страх или други форми на страдание у животните дори и в условия, които са най-добри в техническо отношение. Някои операции, свързани с умъртвяването, могат да бъдат стресиращи и всяка техника за зашеметяване притежава известни недостатъци. Стопанските оператори, както и всяко лице, участващо в умъртвяването на животни, следва да предприемат необходимите мерки, за да се избегне болката и да се сведат до минимум уплахата и страданието на животните в процеса на клане или умъртвяване, като се вземат предвид най-добрите практики в тази област и разрешените съгласно настоящия регламент методи. Поради това следва да се счита, че болката, уплахата или страданието могат да бъдат избегнати, в случай че стопанските оператори, както и всяко лице, участващо в умъртвяването на животни, нарушават някое от изискванията на настоящия регламент или прилагат разрешени практики, без да вземат предвид най-актуалните технологии, като причиняват на животните, случайно или умишлено, болка, уплаха или страдание.
(3)
Защитата на животните по време на клане или умъртвяване влиза в обхвата на правото на Общността от 1974 г., а с Директива 93/119/ЕО се затвърждава още повече. Наблюдават се обаче големи несъответствия между отделните държави-членки в прилагането на тази директива и се посочват значителни проблеми и различия във връзка с хуманното отношение към животните, които могат да се отразят на конкурентоспособността между стопанските оператори.
(4)
Хуманното отношение към животните е ценност на Общността, установена с Протокол (№ 33) относно закрилата и хуманното отношение към животните, приложен към Договора за създаване на Европейската общност („Протокол (№ 33)“). Защитата на животните по време на клане или умъртвяване е обществен въпрос, който се отразява на отношението на потребителите към селскостопанските продукти. Освен това, по-добрата защита на животните по време на клане допринася за по-високото качество на месото и оказва непряко положително въздействие върху трудовата безопасност в кланиците.
(5)
Националното законодателство относно защитата на животните по време на клане или умъртвяване оказва въздействие върху конкуренцията и съответно върху функционирането на вътрешния пазар на продукти от животински произход, включени в приложение I към Договора за създаване на Европейската общност. Необходимо е да се определят общи правила, за да се гарантира рационалното развитие на вътрешния пазар за тези продукти.
(6)
Европейският орган за безопасност на храните (ЕОБХ), създаден с Регламент (ЕО) № 178/2002 на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2002 г. за установяване на общите принципи и изисквания на законодателството в областта на храните, за създаване на Европейски орган за безопасност на храните и за определяне на процедури относно безопасността на храните (4), прие две становища относно хуманното отношение към животните като аспект от основните системи за зашеметяване и умъртвяване на някои видове животни, а именно относно хуманното отношение към животните като аспект от основните системи за зашеметяване и умъртвяване на основните видове животни, отглеждани за търговски цели през 2004 г., и относно хуманното отношение към животните като аспект от основните системи за зашеметяване и умъртвяване на елени, кози, зайци, щрауси, патици, гъски и пъдпъдъци, отглеждани за търговски цели - през 2006 г. Правото на Общността в тази област следва да се актуализира, за да се вземат предвид посочените научни становища. Препоръките за постепенно премахване на употребата на въглероден диоксид при свинете, както и на употребата на електрически ток във водна баня за зашеметяване на птиците не са включени в настоящия регламент, тъй като от оценката на въздействието стана ясно, че към настоящия момент тези препоръки не са икономически приемливи в ЕС. Въпреки това е важно в бъдеще това обсъждане да продължи. За тази цел Комисията следва да подготви и представи доклад на Европейския парламент и на Съвета относно различните методи за зашеметяване на птици, и по-специално груповото зашеметяване чрез електрически ток във водна баня. Освен това, от настоящия регламент следва да се изключат други препоръки, тъй като те се отнасят за технически параметри, които следва да бъдат включени в мерките за изпълнение или в насоките на Общността. В настоящия регламент не са включени препоръки относно рибовъдството поради необходимостта от допълнително научно становище и икономическа оценка в тази област.
(7)
През 2007 г. Световната организация за здравеопазване на животните (OIE) прие Кодекса за здравеопазване на сухоземните животни, включващ насоки за клането на животни и за умъртвяването на животни с цел контрол на заболяванията. Тези международни насоки съдържат препоръки относно манипулациите, фиксирането, зашеметяването и обезкръвяването на животни в кланици и умъртвяването на животни при избухване на епидемии от заразни болести. Тези международни стандарти следва също да бъдат отразени в настоящия регламент.
(8)
След приемането на Директива 93/119/ЕО законодателството на Общността относно безопасността на храните, приложимо за кланиците, бе съществено изменено с приемането на Регламент (ЕО) № 852/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. относно хигиената на храните (5) и Регламент (ЕО) № 853/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. относно определяне на специфични хигиенни правила за храните от животински произход (6). В посочените регламенти се подчертава отговорността на стопанските оператори от хранително-вкусовата промишленост за гарантиране безопасността на храните. Кланиците подлежат и на процедура за предварително одобряване, при която конструкцията, разположението и оборудването се проверяват от компетентния орган, за да се гарантира съответствието им със съответните технически правила за безопасност на храните. Загрижеността във връзка с хуманното отношение към животните следва да се интегрира по-пълно в кланиците, в тяхната конструкция и разположение, както и използваното в тях оборудване.
(9)
Официалните проверки в хранителната верига също бяха реорганизирани с приемането на Регламент (ЕО) № 882/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. относно официалния контрол, провеждан с цел осигуряване на проверка на съответствието със законодателството в областта на фуражите и храните и правилата за опазване здравето на животните и хуманното отношение към животните (7) и на Регламент (ЕО) № 854/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. за определяне на специфичните правила за организирането на официален контрол върху продуктите от животински произход, предназначени за човешка консумация (8).
(10)
Условията, при които се умъртвяват животните, отглеждани за селскостопански цели, се отразяват пряко или непряко върху пазара на храни, фуражи или други продукти, както и върху конкурентоспособността на съответните стопански оператори. Поради това тези операции по умъртвяване следва да бъдат уредени в правото на Общността. Традиционните селскостопански видове като коне, магарета, говеда, овце, кози или свине обаче могат да се отглеждат и с друга цел, какъвто е случаят например с домашните любимци, цирковите животни, животните, използвани за работа или при спортни прояви. Когато животни от такива видове се умъртвяват с цел производство на храна или други продукти, тези дейности следва да попадат в обхвата на настоящия регламент. Следователно умъртвяването на диви или заблудени животни за целите на контрола на огнището не попада в обхвата на настоящия регламент.
(11)
За рибите са характерни съществени физиологични различия спрямо сухоземните животни и отглежданата в изкуствена среда риба се коли и умъртвява в съвсем различен контекст, по-специално по отношение на процеса на проверка. Освен това, научните изследвания за зашеметяването на рибите са много по-малко напреднали от тези за другите селскостопански видове. Следва да бъдат установени отделни стандарти за защита на рибите при умъртвяване. Поради това разпоредбите, приложими за рибите, следва да се ограничат понастоящем до ключовия принцип. Допълнителните инициативи на Общността следва да се основават на направена от ЕОБХ научна оценка на риска относно клането и умъртвяването на риба, в която е отразено социалното, икономическото и административното въздействие.
(12)
Етичен дълг е продуктивните животни да се умъртвяват при жестока болка, когато не съществува икономически жизнеспособен начин за облекчаване на тази болка. В преобладаващите случаи животните могат да бъдат умъртвявани, като се спазват съответните условия за хуманно отношение към тях. При изключителни обстоятелства обаче, като например инциденти в отдалечени райони, когато компетентният персонал и оборудването не могат да достигнат до животните, спазването на правилата за оптимално хуманно отношение към животните би могло да удължи страданието им. Следователно е целесъобразно в интерес на животните неотложното умъртвяване да бъде изключено от прилагането на някои разпоредби на настоящия регламент.
(13)
Понякога е възможно животните да бъдат опасни за хората, като евентуално застрашават живота им, причиняват им сериозни наранявания или им предават смъртоносни заболявания. Предотвратяването на тези опасности обикновено се осъществява чрез съответно фиксиране на животните, но е възможно при определени обстоятелства да се наложи умъртвяването на опасни животни, за да се отстранят тези рискове. В такива обстоятелства умъртвяването невинаги може да се осъществи в най-добри условия на хуманно отношение към животните поради неотложността на положението. Ето защо е необходимо да се ползва дерогация от задължението за зашеметяване или незабавно умъртвяване на животните в тези случаи.
(14)
Ловните дейности или любителските риболовни дейности протичат в контекст, за който са характерни условия за умъртвяване, твърде различни от прилаганите за селскостопанските животни, и ловът е предмет на специално законодателство. Следователно е целесъобразно умъртвяването по време на лов или любителски риболов да бъде изключено от обхвата на настоящия регламент.
(15)
В Протокол № (33) се подчертава необходимостта от спазването на законовите или административните разпоредби и на характерните за съответната държава-членка обичаи, свързани по-специално с религиозните обреди, културните традиции и регионалното наследство, при формулирането и прилагането на политиките на Общността, inter alia, в областта на селското стопанство и вътрешния пазар. Следователно е целесъобразно културните мероприятия да бъдат изключени от обхвата на настоящия регламент, в случай че изискването за хуманно отношение към животните би се отразило отрицателно върху самото естество на съответното мероприятие.
(16)
Освен това, културните традиции са свързани с унаследен, установен или обичаен начин на мислене, действие или поведение, включващ идеята за нещо предадено или придобито от предшественик. Те допринасят за поддържането на дълготрайни социални връзки между поколенията. При условие че тези дейности не засягат пазара на продукти от животински произход и не са продиктувани от производствени цели, е целесъобразно умъртвяването на животни по време на посочените мероприятия да бъде изключено от обхвата на настоящия регламент.
(17)
Клането на птици и питомни и диви зайци за лична домашна консумация не се практикува в мащаби, които има вероятност да засегнат конкурентоспособността на промишлените кланици. Също така, необходимите усилия на държавните органи за установяване и контрол на такива операции няма да бъдат пропорционални на потенциалните проблеми за разрешаване. Следователно е целесъобразно тези операции да бъдат изключени от обхвата на настоящия регламент.
(18)
С Директива 93/119/ЕО беше отпусната дерогация по отношение на зашеметяването на животни при ритуално клане, извършвано в кланици. Тъй като разпоредбите на Общността, приложими към ритуалното клане, са транспонирани различно в зависимост от националния контекст и като се има предвид, че националните правила отчитат аспекти, които се простират отвъд целта на настоящия регламент, е важно дерогацията по отношение на зашеметяването на животните преди клане да се запази, като обаче се остави известна степен на субсидиарност на всяка държава-членка. Вследствие на това настоящият регламент зачита свободата на религията и правото религията или убежденията да се изповядват чрез богослужение, обучение, религиозни обреди и ритуали съгласно член 10 от Хартата на основните права на Европейския съюз.
(19)
Съществуват достатъчно научни доказателства за това, че гръбначните животни са същества с усещания, които поради това следва да бъдат включени в обхвата на настоящия регламент. Влечугите и земноводните животни обаче не се отглеждат често в Общността и следователно няма да бъде целесъобразно или пропорционално да бъдат включени в неговия обхват.
(20)
Много методи за умъртвяване са болезнени за животните. Ето защо е необходимо да се използва зашеметяване, така че животните да изпаднат в безсъзнание и да изгубят чувствителността си преди или едновременно с умъртвяването. Определянето на степента на безсъзнание или липса на чувствителност у животното е сложно и трябва да се извършва по научно одобрена методология. Следва обаче да се осъществява наблюдение по показатели, за да се оцени ефикасността на процедурата в практически условия.
(21)
Наблюдението на ефикасността на зашеметяването се основава главно върху оценката на степента на съзнание и чувствителност на животните. Съзнанието на животното се състои предимно в способността му да изпитва емоции и да контролира движенията, които извършва по собствена воля. Като се изключи обездвижването чрез електричество или други видове изкуствено предизвикана парализа, може да се счита, че животното е в безсъзнание, когато смени естественото си изправено положение, не е будно и не показва признаци на положителни или отрицателни емоции като страх или възбуда. Чувствителността на животното се състои предимно в способността му да усеща болка. По принцип едно животно се счита за безчувствено, когато не проявява рефлекси и не реагира на стимули като звук, мирис, светлина или физически контакт.
(22)
Редовно се разработват и предлагат на пазара нови методи за зашеметяване, за да се отговори на новите предизвикателства пред животновъдството и месопроизводството. Поради това е важно да се упълномощи Комисията да одобрява нови методи за зашеметяване, като същевременно запази еднаква и висока степен на защита на животните.
(23)
Насоките на Общността са полезен инструмент, който предоставя на стопанските оператори и компетентните органи конкретна информация относно параметрите, които трябва да се използват, за да се осигури висока степен на защита на животните, като същевременно се запазят равноправните условия за стопанските оператори. Следователно е необходимо да се упълномощи Комисията да разработи такива насоки.
(24)
В зависимост от начина на прилагането им в процеса на клане или умъртвяване, някои методи за зашеметяване могат да доведат до смърт, при което е избегната болката и са сведени до минимум уплахата или страданието на животните. Други методи за зашеметяване могат да не доведат до смърт и животните могат да дойдат в съзнание и да си възвърнат чувствителността по време на следваща болезнена процедура. Следователно подобни методи следва да се допълнят от други техники, които водят до сигурна смърт, преди животните да дойдат в съзнание. Затова е от съществено значение да се уточни кои методи за зашеметяване се нуждаят от допълване с метод за умъртвяване.
(25)
Условията, при които се зашеметяват животните, и резултатите от това зашеметяване варират на практика поради много фактори. Ето защо следва да се прави редовна оценка на резултатите от зашеметяването. За тази цел стопанските оператори следва да създадат представителна извадка за проверка на ефикасността на техните практики на зашеметяване, като вземат предвид еднородността на групата от животни и други ключови фактори като използваното оборудване и участващия персонал.
(26)
Някои практики за зашеметяване могат да се окажат достатъчно надеждни, за да доведат до необратимото умъртвяване на животните при всички обстоятелства, при условие че се прилагат специфични ключови параметри. При подобни случаи нуждата от проверка на зашеметяването би била излишна и несъразмерна. Следователно е целесъобразно да се предвиди възможност за предоставяне на дерогации от задълженията за проверки на зашеметяването, когато съществуват достатъчно научни доказателства, че дадена практика за зашеметяване причинява необратима смърт на всички животни при определени търговски условия.
(27)
Хуманното отношение към животните е силно повлияно от ежедневното управление на операциите, а надеждни резултати могат да бъдат постигнати единствено ако стопанските оператори разработят средства за наблюдение, за да определят ефекта, който предизвикват. Следователно следва да се разработят стандартни оперативни процедури на всеки етап от производствения цикъл, които да се основават на оценката на риска. Те следва да включват ясни цели, отговорни лица, начин на действие, измерими критерии, както и процедури за наблюдение и регистрация. Ключовите параметри за всеки метод за зашеметяване следва да се определят по такъв начин, че да гарантират подходящо зашеметяване на всички животни, подложени на този процес.
(28)
Добре обученият и квалифициран персонал създава по-добри условия за третиране на животните. Уменията във връзка с хуманното отношение към животните се състоят в познаването на основните модели на поведение и на нуждите на съответните видове, както и на признаците, свидетелстващи за съзнание и чувствителност. Те включват и технически умения по отношение на използваното оборудване за зашеметяване. Следователно е необходимо от персонала, който извършва някои кланични операции, и от персонала, надзираващ сезонното умъртвяване на животните, отглеждани за добив на кожа, да се изисква притежаването на свидетелство за квалификация във връзка с изпълняваните от него операции. Да се изисква обаче свидетелство за квалификация от останалия персонал, който се занимава с умъртвяване на животни, не би било пропорционално на поставените цели.
(29)
За персонала с няколкогодишен опит може да се счита, че притежава известни умения. По отношение на този персонал в настоящия регламент следва да се предвиди преходна разпоредба относно изискването за свидетелство за квалификация.
(30)
Оборудването за зашеметяване се разработва и проектира с оглед на ефективността му в конкретен контекст. Поради това производителите следва да предоставят на потребителите подробни указания относно условията, при които следва да се използва и поддържа оборудването, за да се осигури оптимално хуманно отношение към животните.
(31)
За да бъде ефикасно, оборудването за зашеметяване и фиксиране следва да се поддържа по съответния начин. Възможно е да се наложи някои части на оборудването, което се използва интензивно, да бъдат заменени и дори ефикасността на оборудването, което се използва рядко, може да намалее вследствие на корозия или други фактори на околната среда. Също така някои видове оборудване се нуждаят от прецизно калибриране. Ето защо стопанските оператори, както и всяко лице, участващо в умъртвяването на животни, следва да прилагат процедури за поддръжка на това оборудване.
(32)
Фиксирането на животните е необходимо за безопасността на операторите и правилното прилагане на техниките за зашеметяване. Въпреки това фиксирането може да предизвика уплаха у животните и следователно следва да се прилага за възможно най-кратък период от време.
(33)
При неуспешно прилагане на процедурите за зашеметяване е възможно животните да изпитат страдание. Поради това в настоящия регламент следва да се предвиди наличието на подходящо резервно оборудване за зашеметяване, за да се сведат до минимум болката, уплахата или страданието на животните.
(34)
Обхватът на клане на птици, питомни и диви зайци за пряка доставка на малки количества месо на крайния потребител или на местни обекти за търговия на дребно, които директно доставят такова месо на крайния потребител като прясно месо, е различен в различните държави-членки поради националните правила, които уреждат тази дейност в съответствие с член 1, параграф 3, буква г) и член 4 от Регламент (ЕО) № 853/2004. Важно е обаче да се гарантира, че определени минимални изисквания относно хуманното отношение към животните също така се прилагат спрямо тези дейности.
(35)
По отношение на клането на определени категории животни, различни от птици, питомни и диви зайци за частна домашна консумация, вече съществуват определени минимални общностни изисквания, като предварителното зашеметяване, както и национални правила. Целесъобразно е обаче да се гарантира, че определени минимални изисквания относно хуманното отношение към животните също така са установени в настоящия регламент.
(36)
Регламент (ЕО) № 854/2004 съдържа списък на предприятията, от които е разрешен вносът в Общността на определени продукти от животински произход. Изложените в настоящия регламент общи и допълнителни изисквания, приложими към кланиците, следва да се вземат предвид за целите на посочения списък.
(37)
Общността се стреми да насърчава високи стандарти на хуманно отношение към популациите селскостопански животни в целия свят, по-специално във връзка с търговията. Тя подкрепя специфичните стандарти и препоръки относно хуманното отношение към животните на Световната организация за здравеопазване на животните, включително относно клането на животни. Тези стандарти и препоръки следва да се вземат предвид, когато за целите на вноса е необходимо да се установи равностойност с изискванията на Общността съгласно настоящия регламент.
(38)
Ръководствата за добри практики, изготвени от организации на стопанските оператори, са ценни инструменти за подпомагане на стопанските оператори по отношение на спазването на някои изисквания, определени в настоящия регламент, като например разработването и прилагането на стандартни оперативни процедури.
(39)
Кланиците и използваното в тях оборудване са проектирани за определени категории животни и определен капацитет. Ако този капацитет бъде надхвърлен или оборудването не се използва по предназначение, това се отразява отрицателно върху хуманното отношение към животните. Поради това информацията във връзка с посочените аспекти следва да се предава на компетентните органи и да представлява част от процедурата за одобряване на кланици.
(40)
Подвижните кланици намаляват необходимостта от транспортиране на животните на дълги разстояния и по този начин могат да допринесат за запазване на хуманното отношение към животните. Техническите ограничения за подвижните кланици обаче се различават от тези за стационарните кланици и е възможно да се наложи съответно адаптиране на техническите правила. Ето защо в настоящия регламент следва да се предвиди възможността за отпускане на дерогации за освобождаване на подвижните кланици от изискванията относно разположението, конструкцията и оборудването на кланиците. До приемането на подобни дерогации е целесъобразно да се разреши на държавите-членки да определят или да запазят националните правила по отношение на подвижните кланици.
(41)
По отношение на конструкцията, разположението и оборудването на кланиците редовно се въвеждат постижения на научно-техническия прогрес. Ето защо е важно да се упълномощи Комисията да изменя изискванията, приложими към конструкцията, разположението и оборудването на кланиците, като същевременно запазва еднаква и висока степен на защита на животните.
(42)
Насоките на Общността са полезни за предоставяне на стопанските оператори и компетентните органи на конкретна информация относно конструкцията, разположението и оборудването на кланиците, за да се гарантира висока степен на защита на животните, като същевременно се запазят равноправни условия за стопанските оператори. Следователно е необходимо да се упълномощи Комисията да приема такива насоки.
(43)
Клането без зашеметяване изисква гърлото да бъде прерязано с остър нож по подходящ начин, така че страданието да бъде сведено до минимум. Освен това има вероятност при животните, които не са фиксирани по механичен начин след прерязването, да се забави процесът на обезкръвяване и ненужно да се удължи страданието на животните. Говедата, овцете и козите са видовете, при които най-често се прилага тази процедура на клане. Следователно преживните животни, заклани без зашеметяване, следва да бъдат фиксирани самостоятелно и по механичен начин.
(44)
По отношение на манипулациите и фиксирането на животните в кланиците редовно се въвеждат постижения на научно-техническия прогрес. Ето защо е важно да се упълномощи Комисията да изменя изискванията, приложими към манипулациите и фиксирането на животните преди клане, като същевременно запазва еднаква и висока степен на защита на животните.
(45)
Насоките на Общността са полезни за предоставяне на стопанските оператори и на компетентните органи на специфична информация относно манипулациите и фиксирането на животните преди клане, за да се гарантира висока степен на защита на животните, като същевременно се запазят равноправни условия за стопанските оператори. Следователно е необходимо да се упълномощи Комисията да приема такива насоки.
(46)
Опитът на някои държави-членки показа, че назначаването на лице със специална квалификация като служител, отговарящ за хуманното отношение към животните, с оглед координиране и проследяване на прилагането на оперативните процедури за хуманно отношение към животните в кланиците, представлява положителен принос за хуманното отношение. Поради това посочената мярка следва да се прилага в рамките на Общността. Служителят, отговарящ за хуманното отношение към животните, следва да разполага с достатъчно власт и техническа квалификация, за да дава съответните насоки на персонала на кланичната линия.
(47)
Малките кланици, които преобладават при преките продажби на храна на крайния потребител, не се нуждаят от сложна система на управление, за да изпълняват общите принципи на настоящия регламент. Следователно в тези случаи изискването за наличие на служител, отговарящ за хуманното отношение към животните, не е пропорционално на поставените цели и в настоящия регламент следва да се предвиди дерогация от това изискване за такива кланици.
(48)
Унищожаването на огнище често е свързано с управление на кризи, съпроводено от приоритети като здраве на животните, обществено здравеопазване, околна среда или хуманно отношение към животните. Въпреки че е важно правилата за хуманно отношение към животните да се спазват по време на всички етапи от процеса на унищожаване на огнището, при извънредни обстоятелства спазването на тези правила може да застраши здравето на човека или да забави значително процеса на ликвидиране на дадено заболяване, като по този начин изложи повече животни на заболяване и смърт.
(49)
Във връзка с това на компетентните органи следва да бъде разрешено в конкретни случаи да ползват дерогация от някои разпоредби на настоящия регламент, когато ветеринарносанитарната обстановка изисква неотложно умъртвяване на животни и/или когато няма подходящи алтернативни възможности, за да им бъде осигурено оптимално хуманно отношение. Тези дерогации обаче не следва да заместват съответното планиране. За тази цел следва да се повиши нивото на планиране, а хуманното отношение към животните следва да се интегрира по съответния начин в плановете за действие в извънредни ситуации на заразни заболявания.
(50)
С оглед процедурите за обявяване на болести по животните, информация за избухване на епидемии в съответствие с Директива 82/894/ЕИО от 21 декември 1982 г. относно обявяване на болестите по животните в рамките на Общността (9) се предоставя чрез Системата за обявяване на болести по животните (ADNS). Понастоящем системата ADNS не предоставя конкретна информация относно хуманното отношение към животните, но може в бъдеще да бъде разширена с подобна цел. В резултат на това следва да се предвиди дерогация от задължението за отчетност във връзка с хуманното отношение към животните в случай на унищожаване на огнището, с цел очакваното бъдещо развитие на ADNS.
(51)
Съвременното оборудване за зашеметяване и фиксиране е все по-сложно и усъвършенствано и изисква специални умения и анализ. Поради това държавите-членки следва да гарантират, че се осигурява достатъчна научна помощ на компетентния орган, към който да се обръщат служителите, когато оборудването или методите за зашеметяване на животни трябва да бъдат оценени.
(52)
Ефикасността на всеки метод за зашеметяване се основава на контрола на ключовите параметри и редовната му оценка. Разработването на ръководства за добри практики по отношение на оперативните процедури и процедурите за наблюдение, които да се използват при умъртвяване на животни, е важно за предоставяне на подходящи насоки на стопанските оператори във връзка с хуманното отношение към животните. За оценката на такива ръководства са необходими научни знания, практически опит и постигане на компромис между заинтересованите страни. Ето защо тази задача следва да се изпълнява от референтен център или мрежа във всяка държава-членка, в сътрудничество със съответните заинтересовани страни.
(53)
Свидетелствата за квалификация следва да се издават по унифициран начин. Поради това органите или структурите, издаващи свидетелства за квалификация, следва да се акредитират съгласно единни стандарти, които следва да бъдат обект на научна оценка. Във връзка с това, структурата, предоставяща научна помощ в съответствие с член 20, следва да предоставя при необходимост становище относно капацитета и способността на органите или структурите, издаващи свидетелства за квалификация.
(54)
Регламент (ЕО) № 882/2004 предвижда някои действия от страна на компетентния орган в случай на неспазване на изискванията, по-специално по отношение на правилата за хуманно отношение. Във връзка с това е необходимо единствено да се предвидят допълнителните действия, специфични за настоящия регламент, които трябва да се предприемат.
(55)
В Регламент (ЕО) № 178/2002 се предвижда ЕОБХ да насърчава свързването в мрежа на организациите, работещи в неговата област на компетентност, с цел улесняване на научното сътрудничество, обмена на информация, разработването и изпълнението на съвместни проекти, както и обмяната на опит и на най-добри практики по отношение на законодателството в областта на храните.
(56)
Издаването на свидетелства за квалификация и курсовете за обучение следва да бъдат унифицирани. Поради това в настоящия регламент следва да се определят свързаните с това задължения на държавите-членки и условията, при които свидетелствата за квалификация ще се издават, прекратяват временно или отнемат.
(57)
Европейските граждани очакват да бъдат спазвани минимални правила за хуманно отношение по време на клането на животни. По някои въпроси отношението към животните зависи и от националните възприятия и някои държави-членки искат да запазят или да приемат по-широки правила за хуманно отношение от тези, които са одобрени на общностно равнище. Ето защо, в интерес на животните и при условие че това няма да засегне функционирането на вътрешния пазар, е подходящо да се разреши на държавите-членки известна гъвкавост да запазят или в определени области да приемат по-разширени национални правила.
Важно е да се гарантира, че държавите-членки не използват тези национални правила по начин, нарушаващ правилното функциониране на вътрешния пазар.
(58)
По някои въпроси от обхвата на настоящия регламент Съветът се нуждае от допълнителна научна, социална и икономическа информация преди да определи подробни правила, по-специално относно отглежданата в изкуствена среда риба и фиксирането на говеда чрез обръщане на тялото. Вследствие на това е необходимо Комисията да представи на Съвета тази информация, преди да бъде предложено каквото и да е изменение на регламента, по отношение на тези въпроси.
(59)
Разположението, конструкцията и оборудването на кланиците изискват дългосрочно планиране и инвестиране. Съответно в настоящия регламент следва да се предвиди подходящ преходен период, за да се вземе предвид времето, необходимо на отрасъла да се адаптира към съответните изисквания, определени в настоящия регламент. По време на този период следва да продължат да се прилагат изискванията на Директива 93/119/ЕО, приложими за разположението, конструкцията и оборудването на кланиците.
(60)
Държавите-членки следва да установят правила относно санкциите, приложими при нарушение на разпоредбите на настоящия регламент, и да гарантират тяхното прилагане. Посочените санкции следва да бъдат ефективни, съразмерни и възпиращи.
(61)
Тъй като целта на настоящия регламент, а именно да осигури хармонизиран подход по отношение на стандартите за хуманно отношение към животните по време на умъртвяване, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите-членки и следователно, поради мащаба и ефекта на настоящия регламент, може да бъде по-добре постигната на общностно равнище, Общността може да приеме мерки в съответствие с принципа за субсидиарност, уреден в член 5 от Договора. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в този член, за постигането на тази цел е необходимо и целесъобразно да се определят специфични правила за умъртвяването на животни за производство на храни, вълна, кожа, кожухарска кожа или други продукти, както и за свързаните операции. Настоящият регламент не надхвърля необходимото за постигането на тази цел.
(62)
Следва да се приемат необходимите за прилагането на настоящия регламент мерки в съответствие с Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. за установяване на условията и реда за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (10),
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ПРЕДМЕТ, ОБХВАТ И ОПРЕДЕЛЕНИЯ
Член 1
Предмет и обхват
1. Настоящият регламент определя правилата за умъртвяване на животни, отглеждани или държани за производство на храни, вълна, кожа, кожухарска кожа или други продукти, както и за умъртвяване на животни за целите на унищожаване на огнището и свързаните операции.
По отношение на рибите обаче се прилагат единствено изискванията, определени в член 3, параграф 1.
2. Глава II, с изключение на член 3, параграфи 1 и 2 от нея, глава III и глава IV, с изключение на член 19 от нея, не се прилагат в случаите на неотложно умъртвяване извън кланиците или когато спазването на тези разпоредби би застрашило непосредствено и сериозно здравето и безопасността на човека.
3. Настоящият регламент не се прилага в следните случаи:
а)
при умъртвяване на животни:
i)
по време на научни експерименти, провеждани под надзора на компетентен орган;
ii)
при ловни дейности или любителски риболовни дейности;
iii)
при културни или спортни прояви;
б)
по отношение на птици и питомни и диви зайци, заклани извън кланицата от техния собственик за лична домашна консумация.
Член 2
Определения
За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
а)
„умъртвяване“ означава всеки умишлен процес, причиняващ смъртта на животно;
б)
„свързани операции“ означава операции като манипулации, настаняване, фиксиране, зашеметяване и обезкръвяване на животни, които се провеждат в рамките на тяхното умъртвяване и на мястото, където трябва да бъдат умъртвени;
в)
„животно“ означава всяко гръбначно животно, с изключение на влечуги и земноводни животни;
г)
„неотложно умъртвяване“ означава умъртвяването на ранени или болни животни, които изпитват жестока болка или страдание, в случай че не съществува друга практическа възможност за намаляване на тази болка или страдание;
д)
„настаняване“ означава държането на животни в боксове, обори, навеси или открити терени във връзка с кланични операции или като част от тях;
е)
„зашеметяване“ означава всеки умишлен процес, който причинява загуба на съзнанието и чувствителността, без да предизвиква болка, включително всеки процес, водещ до незабавна смърт;
ж)
„религиозен обред“ означава поредица от действия, свързани с клане на животни, които се изискват от дадена религия;
з)
„културни или спортни прояви“ означава прояви, свързани основно или предимно с установени дългогодишни културни традиции или спортни дейности, включващи надбягвания или друг вид състезания, при които не се произвежда месо или други животински продукти, или при които това производство е минимално спрямо мащаба на проявата като такава и не е значимо от икономическа гледна точка;
и)
„стандартни оперативни процедури“ означава набор от писмени указания, чиято цел е унифициране на изпълнението на конкретна функция или стандарт;
й)
„клане“ означава умъртвяване на животни, предназначени за консумация от човека;
к)
„кланица“ означава всяко предприятие за клане на сухоземни животни, което попада в обхвата на Регламент (ЕО) № 853/2004;
л)
„стопански оператор“ означава всяко физическо или юридическо лице, което контролира предприятие, в което се умъртвяват животни или се извършват каквито и да е свързани операции, попадащи в обхвата на настоящия регламент;
м)
„животни, отглеждани за добив на кожа“ означава бозайници, отглеждани главно за производство на кожа, като норки, порове, лисици, миещи мечки, нутрии и чинчили;
н)
„унищожаване на огнището“ означава процесът на умъртвяване на животни с оглед опазване на общественото здраве, здравето на животните, хуманното отношение към животните или по екологични съображения, който се осъществява под надзора на компетентния орган;
о)
„птици“ означава селскостопански птици, включително птици, които не се считат за домашни, но се отглеждат като домашни животни, с изключение на щраусоподобните;
п)
„фиксиране“ означава прилагането върху животните на процедури за обездвижване, недопускащи болка, страх или възбуда, които могат да бъдат избегнати, с цел улесняване на ефективното зашеметяване и умъртвяване;
р)
„компетентен орган“ означава централният орган на дадена държава-членка, който има правомощия да осигурява спазването на изискванията на настоящия регламент, или всеки друг орган, на който този централен орган е делегирал тези правомощия;
с)
„разрушаване на гръбначния мозък“ означава разкъсване на тъканите на главния и на гръбначния мозък посредством дълъг пръчковиден инструмент, въведен през черепната кухина.
ГЛАВА II
ОБЩИ ИЗИСКВАНИЯ
Член 3
Общи изисквания за умъртвяването и свързаните операции
1. По време на умъртвяването им и свързаните операции животните се предпазват от всяка болка, уплаха или страдание, които могат да бъдат избегнати.
2. За целите на параграф 1 стопанските оператори предприемат по-специално необходимите мерки, за да гарантират, че животните:
а)
получават физическо удобство и защита, по-специално като се поддържат чисти, държат се при подходящи температурни условия и се предпазват от падане или подхлъзване;
б)
са защитени от нараняване;
в)
се третират и настаняват, като се взема предвид нормалното им поведение;
г)
не показват признаци на болка или страх, които могат да бъдат избегнати, и не проявяват анормално поведение;
д)
не страдат от продължително лишаване от храна и вода;
е)
са предпазени от взаимодействие с други животни, което може да бъде избегнато и което може да навреди на условията за хуманно отношение към тях.
3. Съоръженията, използвани за умъртвяване и свързаните операции, се проектират, конструират, поддържат и експлоатират по начин, гарантиращ спазване на задълженията, определени в параграфи 1 и 2, при очакваните условия на дейност на съоръжението през годината.
Член 4
Методи за зашеметяване
1. Животните се умъртвяват само след зашеметяване в съответствие с методите и специалните изисквания относно прилагането на тези методи, съдържащи се в приложение I. Загубата на съзнание и чувствителност се поддържат до смъртта на животното.
Методите, посочени в приложение I, които не причиняват незабавна смърт (наричани по-нататък „обикновено зашеметяване“) трябва да бъдат последвани възможно най-бързо от прилагане на процедура, гарантираща смърт, като обезкръвяване, разрушаване на гръбначния мозък, умъртвяване с електрически ток или продължителна аноксия.
2. Приложение I може да бъде изменено в съответствие с процедурата, посочена в член 25, параграф 2, с оглед отразяване на научно-техническия прогрес въз основа на становище на ЕОБХ.
Всички такива изменения гарантират хуманно отношение към животните, което е поне равностойно на това при действащите методи.
3. Насоки на Общността относно методите, изложени в приложение I, могат да бъдат приемани в съответствие с процедурата, посочена в член 25, параграф 2.
4. Изискванията на параграф 1 не се прилагат при клане на животни посредством специфични методи при религиозни обреди, при условие че клането се извършва в кланица.
Член 5
Проверки на зашеметяването
1. Стопанските оператори гарантират, че лицата, отговарящи за зашеметяването, или друг определен персонал, провеждат редовни проверки, за да се уверят, че животните не показват признаци на съзнание или чувствителност в периода между края на процеса на зашеметяване и смъртта.
Тези проверки се практикуват върху достатъчно представителна извадка от животни и честотата им се определя в зависимост от резултата от предходните проверки и от всички фактори, които е възможно да повлияят на ефикасността на процеса на зашеметяване.
В случай че резултатът от проверките показва, че животното не е зашеметено по подходящ начин, лицето, на което е възложено зашеметяването, незабавно предприема съответните мерки, както е посочено в стандартните оперативни процедури, изготвени в съответствие с член 6, параграф 2.
2. Ако, по смисъла на член 4, параграф 4, животните се умъртвяват без предварително зашеметяване, лицата, отговарящи за клането, провеждат системни проверки, за да гарантират, че животните не проявяват никакви признаци, че са в съзнание или че усещат, преди да бъдат освободени от фиксирането, и че не проявяват никакви признаци на живот преди да преминат през почистване или попарване.
3. По смисъла на параграфи 1 и 2 стопанските оператори могат да използват процедури за проверка, които са описани в ръководствата за добри практики, посочени в член 13.
4. Когато е целесъобразно, за да се вземе предвид високата степен на надеждност на някои методи за зашеметяване и въз основа на становище на ЕОБХ, могат да се приемат дерогации от изискванията, определени в параграф 1, в съответствие с процедурата, посочена в член 25, параграф 2.
Член 6
Стандартни оперативни процедури
1. Стопанските оператори планират предварително умъртвяването на животни и свързаните операции и ги провеждат в съответствие със стандартните оперативни процедури.
2. Стопанските оператори разработват и прилагат такива стандартни оперативни процедури, които позволяват да се гарантира, че умъртвяването и свързаните операции се провеждат в съответствие с член 3, параграф 1.
По отношение на зашеметяването в стандартните оперативни процедури:
а)
се вземат предвид препоръките на производителите;
б)
за всеки прилаган метод за зашеметяване се определят, въз основа на наличните научни доказателства, ключовите параметри, посочени в приложение I, глава I, гарантиращи неговата ефективност за зашеметяване на животните;
в)
се уточняват мерките, които трябва да се предприемат, когато проверките, посочени в член 5 показват, че животното не е зашеметено по подходящ начин, или, в случай че животните са заклани в съответствие с член 4, параграф 4, че животното все още проявява признаци на живот.
3. По смисъла на параграф 2 от настоящия член стопанските оператори могат да използват стандартни оперативни процедури, които са описани в ръководствата за добри практики, посочени в член 13.
4. Стопанските оператори предоставят своите стандартните оперативни процедури на компетентния орган при поискване.
Член 7
Ниво и свидетелство за квалификация
1. Умъртвяването и свързаните операции се осъществяват единствено от лица със съответното ниво на квалификация за извършването им, без да причиняват на животните никаква болка, стрес или страдание, които могат да бъдат избегнати.
2. Стопанските оператори гарантират, че следните кланични операции се извършват единствено от лица, притежаващи свидетелство за квалификация за тези операции съгласно член 21, доказващо тяхната способност да ги извършват в съответствие с правилата, определени в настоящия регламент:
а)
манипулации и грижа за животните, преди да бъдат фиксирани;
б)
фиксиране на животните с цел зашеметяване или умъртвяване;
в)
зашеметяване на животни;
г)
оценка на ефективното зашеметяване;
д)
окачване или повдигане на живи животни;
е)
обезкръвяване на живи животни;
ж)
клане в съответствие с член 4, параграф 4.
3. Без да се засяга задължението, определено в параграф 1 от настоящия член, умъртвяването на животни, отглеждани за добив на кожа, се извършва в присъствие и под пряк надзор на лице, притежаващо свидетелство за квалификация, както е посочено в член 21, издадено за всички операции, извършвани под негов надзор. Стопанските оператори от ферми за животни, отглеждани за добив на кожа, предварително уведомяват компетентния орган кога ще бъдат умъртвявани животни.
Член 8
Указания за употребата на оборудване за фиксиране и зашеметяване
Продуктите, които се търгуват или рекламират като оборудване за фиксиране или зашеметяване, се продават само ако са придружени от съответните указания за употреба, по начин, осигуряващ оптимални условия за хуманно отношение към животните. Тези указания също се предоставят на обществеността от производителите чрез интернет.
В посочените указания се уточняват по-специално:
а)
видовете, категориите, броят и/или теглото на животните, за които е предназначена употребата на оборудването;
б)
препоръчителните параметри за употреба в различни обстоятелства, включително ключовите параметри, изложени в приложение I, глава I;
в)
по отношение на оборудването за зашеметяване - метод за наблюдение на ефикасността на оборудването във връзка със спазването на правилата, определени в настоящия регламент;
г)
препоръките за поддръжка и при необходимост за калибриране на оборудването за зашеметяване.
Член 9
Употреба на оборудване за фиксиране и зашеметяване
1. Стопанските оператори гарантират, че всяко оборудване, използвано за фиксиране или умъртвяване на животни, се поддържа и проверява в съответствие с указанията на производителя от специално обучени за тази цел лица.
Стопанските оператори съставят регистър за поддръжката. Те съхраняват тези регистри минимум една година и ги предоставят на компетентния орган при поискване.
2. Стопанските оператори гарантират, че по време на операциите, свързани със зашеметяването, на непосредствено разположение на място се осигурява подходящо резервно оборудване, което се използва в случай на повреда на първоначално използваното оборудване за зашеметяване. Резервният метод може да се различава от първоначално използвания.
3. Стопанските оператори гарантират, че животните не се поставят в оборудване за фиксиране, включително в ограничители за главата, преди лицето, на което е възложено зашеметяването или обезкръвяването, да е готово за извършване на тези манипулации по най-бързия възможен начин.
Член 10
Частна домашна консумация
Единствено изискванията по член 3, параграф 1, член 4, параграф 1 и член 7, параграф 1 се прилагат по отношение на клането на животни за частна домашна консумация, различни от птици, питомни и диви зайци и свързаните операции извън кланица от техния собственик или от лице под отговорността и контрола на собственика.
При все това, изискванията по член 15, параграф 3 и точки 1.8-11, 3.1 и, доколкото се отнася до обикновеното зашеметяване - точка 3.2 от приложение III, също се прилагат по отношение на клането на животни за частна домашна консумация, различни от птици, питомни и диви зайци, свине, овце и кози извън кланица от техния собственик или от лице под отговорността и контрола на собственика.
Член 11
Пряка доставка на малки количества птици, питомни и диви зайци.
1. Единствено изискванията по член 3, параграф 1, член 4, параграф 1 и член 7, параграф 1 се прилагат за клане на птици, питомни и диви зайци в стопанството за целите на пряка доставка на малки количества месо от производителя на крайния потребител или на местни обекти за търговия на дребно, които пряко доставят такова прясно месо на крайния потребител, като се предвижда броят на закланите в стопанството животни да не надвишава максималния брой, установен в съответствие с процедурата, посочена в член 25, параграф 2.
2. Изискванията по глави II и III от настоящия регламент се прилагат по отношение на клането на такива животни, ако техният брой надвишава максималния брой, посочен в параграф 1 от настоящия член.
Член 12
Внос от трети държави
Изискванията по глави II и III от настоящия регламент, се прилагат по смисъла на член 12, параграф 2, буква а) от Регламент (ЕО) № 854/2004.
Придружаващият внесено от трети държави месо здравен сертификат се допълва от атестация, доказваща, че са били изпълнени изисквания, поне равностойни на тези, определени в глави II и III от настоящия регламент.
Член 13
Разработване и разпространение на ръководства за добри практики
1. Държавите-членки насърчават разработването и разпространението на ръководства за добри практики с цел улесняване на прилагането на настоящия регламент.
2. Когато се изготвят такива ръководства за добри практики, те се разработват и разпространяват от организации на стопанските оператори.
а)
след консултации с представители на неправителствени организации, с компетентните органи или други заинтересовани страни;
б)
като се вземат предвид научните становища, посочени в член 20, параграф 1, буква в).
3. Компетентният орган оценява ръководствата за добри практики, с цел да се гарантира, че те са били разработени съгласно параграф 2 и че съответстват на съществуващите насоки на Общността.
4. В случай че организациите на стопанските оператори не успеят да предоставят ръководства за добри практики, компетентният орган може да разработи и публикува свои ръководства за добри практики.
5. Държавите-членки изпращат на Комисията всички ръководства за добри практики, валидирани от компетентния орган. Комисията създава и поддържа система за регистрация на тези ръководства и я предоставя на държавите-членки.
ГЛАВА III
ДОПЪЛНИТЕЛНИ ИЗИСКВАНИЯ ПО ОТНОШЕНИЕ НА КЛАНИЦИТЕ
Член 14
Разположение, конструкция, и оборудване на кланиците
1. Стопанските оператори гарантират, че разположението и конструкцията на кланиците и използваното в тях оборудване съответстват на правилата, изложени в приложение II.
2. За целите на настоящия регламент стопанските оператори при поискване представят на компетентния орган, посочен в член 4 от Регламент (ЕО) № 853/2004, за всяка кланица поне следната информация:
а)
максималния брой животни на час за всяка кланична линия;
б)
категорията и теглото на животните, за които може да се употребява наличното оборудване за фиксиране или зашеметяване;
в)
максималния капацитет на всяко място за настаняване.
Компетентният орган оценява информацията, представена от оператора в съответствие с първата алинея, когато одобрява кланицата.
3. В съответствие с процедурата, посочена в член 25, параграф 2, могат да се приемат:
а)
дерогации от правилата, изложени в приложение II, по отношение на подвижните кланици;
б)
изменения, необходими за адаптирането на приложение II с оглед отразяване на научно-техническия прогрес.
До приемането на дерогациите, посочени в буква а) от първата алинея държавите-членки могат да определят или да запазят националните правила по отношение на подвижните кланици.
4. Насоки на Общността за прилагане на параграф 2 от настоящия член и на приложение II могат да се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 25, параграф 2.
Член 15
Манипулации и операции за фиксиране в кланиците
1. Стопанските оператори гарантират спазването на оперативните правила за кланиците, изложени в приложение III.
2. Стопанските оператори гарантират, че всички животни, които се умъртвяват в съответствие с член 4, параграф 4, без предварително зашеметяване, са фиксирани самостоятелно; преживните животни се фиксират по механичен начин.
Не се използват системи за фиксиране на говеда, при които се прилага обръщане или неестествена позиция на тялото на животното, освен при животни, заклани в съответствие с член 4, параграф 4 и при условие че системите са оборудвани със съоръжение, ограничаващо както страничните, така и вертикалните движения на главата на животното и подлежащо на регулиране, за да съответства на размера на животното.
3. Забраняват се следните методи за фиксиране:
а)
окачване или повдигане на животни, които са в съзнание;
б)
механично стягане или завързване на крайниците или краката на животните;
в)
разрушаване на гръбначния мозък, например с двуостър скалпел или нож;
г)
използването на електричество за обездвижване на животното, което не води до зашеметяването или умъртвяването му в условия, които са под контрол, по-специално всяко използване на електричество, което не засяга мозъка.
Букви а) и б) обаче не се прилагат за окачването на птици.
4. Приложение III може да бъде изменено с оглед отразяване на научно-техническия прогрес, включително на становище на ЕОБХ в съответствие с процедурата, посочена в член 25, параграф 2.
5. Насоки на Общността за прилагане на правилата, изложени в приложение III, могат да се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 25, параграф 2.
Член 16
Процедури за наблюдение в кланиците
1. За целите на член 5 стопанските оператори въвеждат и прилагат подходящи процедури за наблюдение в кланиците.
2. Процедурите за наблюдение, посочени в параграф 1 от настоящия член описват начина, по който трябва да се извършват проверките, посочени в член 5, и включват най-малко следното:
а)
имената на лицата, отговарящи за процедурата за наблюдение;
б)
показатели за установяване на признаци за безсъзнание и за съзнание или чувствителност у животните; показатели за установяване на липса на признаци на живот у животните, заклани в съответствие с член 4, параграф 4;
в)
критерии за да се определи дали резултатите, установени от показателите, посочени в буква б), са задоволителни;
г)
обстоятелствата и/или времето за провеждане на наблюдението;
д)
броя животни във всяка извадка, която трябва да бъде проверена по време на наблюдението;
е)
съответните процедури в случай на неизпълнение на критериите, посочени в буква в), за да се гарантира преразглеждането на операциите по зашеметяване или умъртвяване с цел установяване на причините за евентуалните недостатъци и на промените, които трябва да се внесат в тези операции.
3. Стопанските оператори въвеждат специални процедури за наблюдение за всяка кланична линия.
4. Честотата на проверките се определя, като се отчитат основните рискови фактори като промените във връзка с вида или размерите на животните, които са подложени на клане, или работния режим на персонала, и по начин, позволяващ постигането на резултати с висока степен на надеждност.
5. За целите на параграфи 1-4 от настоящия член стопанските оператори могат да използват процедури за наблюдение, които са описани в ръководствата за добри практики, посочени в член 13.
6. Насоки на Общността относно процедурите за наблюдение в кланиците могат да бъдат приемани в съответствие с процедурата, посочена в член 25, параграф 2.
Член 17
Служител, отговарящ за хуманното отношение към животните
1. Стопанските оператори назначават за всяка кланица служител, отговарящ за хуманното отношение към животните, който да ги подпомага за гарантиране на спазването на правилата, определени в настоящия регламент.
2. Служителят, отговарящ за хуманното отношение към животните, е пряко подчинен на стопанския оператор и му докладва директно по въпросите, свързани с хуманното отношение към животните. Той има право да изисква от персонала на кланицата да предприема всякакви оздравителни действия, необходими за гарантиране спазването на правилата, определени в настоящия регламент.
3. Отговорностите на служителя, отговарящ за хуманното отношение към животните, се определят в стандартните оперативни процедури на кланицата и се довеждат ефективно до знанието на съответния персонал.
4. Служителят, отговарящ за хуманното отношение към животните, притежава свидетелство за квалификация съгласно член 21, което е издадено за всички операции, практикувани в кланиците, за които той отговаря.
5. Служителят, отговарящ за хуманното отношение към животните, води регистър за действията, предприети с цел подобряване на хуманното отношение към животните в кланицата, в която изпълнява задачите си. Тези регистри се съхраняват минимум една година и се предоставят на компетентния орган при поискване.
6. Параграфи 1-5 не се прилагат по отношение на кланици, в които годишно се колят по-малко от 1 000 животински единици бозайници или 150 000 птици или питомни зайци.
За целите на първата алинея „животинска единица“ означава стандартна мерна единица, която позволява агрегирането на различни животински категории с цел тяхното сравняване.
При прилагане на първата алинея държавите-членки използват следните коефициенти за превръщане:
а)
възрастни говеда по смисъла на Регламент (ЕО) № 1234/2007 на Съвета от 22 октомври 2007 г. за установяване на обща организация на селскостопанските пазари и относно специфични разпоредби за някои земеделски продукти (Общ регламент за ООП) (11) и еднокопитни животни: 1 животинска единица;
б)
други животни от рода на едрия рогат добитък: 0,50 животинска единица;
в)
свине с живо тегло над 100 kg: 0,20 животинска единица;
г)
други прасета: 0,15 животинска единица;
д)
овце и кози: 0,10 животинска единица;
е)
агнета, ярета и прасенца с живо тегло под 15 kg: 0,05 животинска единица.
ГЛАВА IV
УНИЩОЖАВАНЕ НА ОГНИЩЕТО И НЕОТЛОЖНО УМЪРТВЯВАНЕ
Член 18
Унищожаване на огнището
1. Компетентният орган, отговарящ за операция по унищожаване на огнището, изготвя план за действие с оглед гарантиране спазването на правилата, определени в настоящия регламент, преди началото на операцията.
В плановете за действие в извънредни ситуации, които се изискват съгласно правото на Общността в областта на здравето на животните, се включват по-специално планираните методи за зашеметяване и умъртвяване и съответните стандартни оперативни процедури за гарантиране спазването на правилата, определени в настоящия регламент, които се основават на описаната в плана за действие в извънредни ситуации хипотеза относно размера и местоположението на предполагаемите огнища.
2. Компетентният орган:
а)
гарантира провеждането на тези операции в съответствие с плана за действие, посочен в параграф 1;
б)
предприема всякакви подходящи действия за запазване на възможно най-добри условия за хуманно отношение към животните.
3. За целите на настоящия член и при изключителни обстоятелства компетентният орган може да отпуска дерогации от една или повече разпоредби на настоящия регламент, в случай че според него съществува вероятност спазването им да застраши здравето на човека или да забави значително процеса на ликвидиране на дадено заболяване.
4. До 30 юни всяка година компетентният орган, посочен в параграф 1, представя на Комисията доклад за проведените през предходната година операции по унищожаване на огнището и го предоставя на обществеността чрез интернет.
Във връзка с всяка операция по унищожаване на огнище посоченият доклад съдържа по-специално:
а)
причините за унищожаването на огнището;
б)
броя и видовете умъртвени животни;
в)
приложените методи за зашеметяване и умъртвяване;
г)
описание на срещнатите затруднения и, когато е уместно, намерените решения за облекчаване или свеждане до минимум на страданието на засегнатите животни;
д)
всяка дерогация, отпусната в съответствие с параграф 3.
5. Насоки на Общността за изготвяне и прилагане на планове за действие при унищожаване на огнище могат да се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 25, параграф 2.
6. Когато е целесъобразно, за да се вземе предвид събраната информация от ADNS, може да се приеме дерогация от задължението за докладване, определено в параграф 4 от настоящия член, в съответствие с процедурата, посочена в член 25, параграф 2.
Член 19
Неотложно умъртвяване
В случай на неотложно умъртвяване държателят на засегнатите животни предприема всички необходими мерки за възможно най-бързото им умъртвяване.
ГЛАВА V
КОМПЕТЕНТЕН ОРГАН
Член 20
Научна помощ
1. Всяка държава-членка гарантира, че на компетентните органи се осигурява съдействие при поискване и в достатъчна степен под формата на независима научна помощ чрез предоставяне на:
а)
научно-технически експертни становища във връзка с одобряването на кланиците съгласно член 14, параграф 2 и разработването на нови методи за зашеметяване;
б)
научни становища относно указанията, предоставени от производителите, във връзка с употребата и поддръжката на оборудването за фиксиране и зашеметяване;
в)
научни становища във връзка с ръководствата за добри практики, разработени в рамките на нейната територия за целите на настоящия регламент;
г)
препоръки за целите на настоящия регламент, по-специално във връзка с проверките и одитите;
д)
становища във връзка с капацитета и способността на отделни органи и структури да изпълняват изискванията, определени в член 21, параграф 2.
2. Научната помощ може да се предоставя чрез мрежа, при условие че всички задачи, изброени в параграф 1, се изпълняват по отношение на всички свързани дейности, които се провеждат в съответните държави-членки.
За тази цел всяка държава-членка определя една-единствена точка за контакт и я съобщава на обществеността чрез интернет. Тази точка за контакт отговаря за обмена на научно-техническа информация и най-добри практики във връзка с прилагането на настоящия регламент с нейните партньори и с Комисията.
Член 21
Свидетелство за квалификация
1. За целите на член 7 държавите-членки определят компетентния орган, отговарящ за:
а)
осигуряване на курсове за обучение на персонала, участващ в умъртвяването и свързаните операции;
б)
издаване на свидетелства за квалификация, удостоверяващи успешното полагане на независим краен изпит; тематичните области, включени в този изпит, отговарят на съответните категории животни и съответстват на операциите, посочени в член 7, параграфи 2 и 3, и на тематичните области, изложени в приложение IV;
в)
одобряване на учебни програми за курсовете, посочени в буква а), и на съдържанието и условията за провеждане на изпита, посочен в буква б).
2. Компетентният орган може да делегира правата за крайния изпит и за издаване на свидетелство за квалификация на отделен орган или структура, като този орган или структура:
а)
притежава необходимите за това експертни умения, персонал и оборудване;
б)
е независим и няма конфликт на интереси по отношение на крайния изпит и издаването на свидетелствата за квалификация.
Компетентният орган може също да делегира правата за организиране на курсовете за обучение на отделен орган или структура, който притежава необходимите за това експертни умения, персонал и оборудване.
Подробната информация относно органи или структури, на които са делегирани такива задачи, се предоставя на обществеността от компетентния орган чрез интернет.
3. В свидетелствата за квалификация се посочват категориите животни, типът оборудване и видът операции, изброени в член 7, параграфи 2 или 3, за които се отнасят.
4. Държавите-членки признават свидетелствата за квалификация, издадени в друга държава-членка.
5. Компетентният орган може да издава временни свидетелства за квалификация, при условие че:
а)
кандидатът е записан в един от курсовете за обучение, посочени в параграф 1, буква а);
б)
кандидатът ще работи в присъствие и под прекия надзор на друго лице, което притежава свидетелство за квалификация, издадено за конкретната дейност, която трябва да се извършва;
в)
срокът на валидност на временното свидетелство не превишава три месеца; и
г)
кандидатът представи писмена декларация, в която заявява, че досега не му е издавано друго временно свидетелство за квалификация със същия обхват или докаже пред компетентния орган, че не е бил в състояние да се яви на заключителния изпит.
6. Без да се засяга решение на съдебен орган или на компетентен орган, с което се забраняват манипулациите с животни, свидетелство за квалификация, включително временно свидетелство за квалификация, се издава само на лице, което представи писмена декларация, в която заявява, че не е извършило сериозно нарушение на правото на Общността и/или на националното право за защита на животните в рамките на трите години, предхождащи датата на кандидатстване за такова свидетелство.
7. Държавите-членки могат да признават квалификации, получени за други цели, като равностойни на свидетелства за квалификация за целите на настоящия регламент, при условие че тези квалификации са получени в условия, съответстващи на посочените в настоящия член. Компетентният орган предоставя на обществеността и актуализира чрез интернет списък на квалификациите, признати за равностойни на свидетелството за квалификация.
8. Насоки на Общността за прилагане на параграф 1 от настоящия член могат да се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 25, параграф 2.
ГЛАВА VI
НЕСПАЗВАНЕ НА УСЛОВИЯТА, САНКЦИИ И ИЗПЪЛНИТЕЛНИ ПРАВОМОЩИЯ
Член 22
Неспазване на условията
1. За целите на член 54 от Регламент (ЕО) № 882/2004 компетентният орган може, по-специално:
а)
да изисква от стопанските оператори да изменят своите стандартни оперативни процедури, и по-специално да забавят или преустановят производството;
б)
да изисква от стопанските оператори да увеличат честотата на проверките, посочени в член 5, и да изменят процедурите за наблюдение, посочени в член 16;
в)
да прекратява временно или да отнема свидетелства за квалификация, издадени съгласно настоящия регламент, от лице, което вече не показва достатъчна квалификация, знания или осведоменост относно задачите си, за да извършва операциите, за които е издадено свидетелството;
г)
да прекратява временно или да оттегля делегирането на правомощия, посочено в член 21, параграф 2;
д)
да изисква изменение на указанията, посочени в член 8, като надлежно взема под внимание научните становища, представени съгласно член 20, параграф 1, буква б).
2. Когато даден компетентен орган прекрати временно или отнеме свидетелство за квалификация, той уведомява за своето решение компетентния орган, издал свидетелството.
Член 23
Санкции
Държавата-членка определя правилата относно санкциите, приложими при нарушение на настоящия регламент, и предприема всички необходими мерки за гарантиране на прилагането им. Предвидените санкции трябва да бъдат ефективни, съразмерни и възпиращи. Държавите-членки нотифицират Комисията за тези разпоредби до 1 януари 2013 г., като я нотифицират незабавно и за всяко последващо изменение, отнасящо се до тези разпоредби.
Член 24
Правила за прилагане
Всякакви подробни правила, необходими за прилагането на настоящия регламент, могат да се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 25, параграф 2.
Член 25
Процедура на комитети
1. Комисията се подпомага от Постоянния комитет по хранителната верига и здравето на животните, създаден с член 58 от Регламент (ЕО) № 178/2002.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилагат членове 5 и 7 от Решение 1999/468/ЕО.
Срокът, посочен в член 5, параграф 6 от Решение 1999/468/ЕО, се определя на три месеца.
ГЛАВА VII
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 26
По-строги национални правила
1. Настоящият регламент не възпрепятства държавите-членки да запазят националните правила, насочени към осигуряване на по-голяма защита на животните по време на умъртвяване, които са в сила към датата на влизане в сила на настоящия регламент.
Преди 1 януари 2013 г. държавите-членки информират Комисията за такива национални правила. Комисията уведомява съответно останалите държави-членки.
2. Държавите-членки могат да приемат национални правила, насочени към осигуряване на по-голяма защита на животните по време на умъртвяване в сравнение с предвидените в настоящия регламент във връзка със следните области:
а)
умъртвяването на животни и свързаните с него действия извън кланица;
б)
клането и свързаните с него действия на дивеч, отглеждан в стопанства, съгласно определението в параграф 1.6 от приложение I към Регламент (ЕО) № 853/2004, в т.ч. северния елен;
в)
клането на животни и свързаните с него действия в съответствие с член 4, параграф 4.
Държавите-членки нотифицират Комисията за всички такива национални правила. Комисията уведомява съответно останалите държави-членки.
3. Когато въз основа на нови научни доказателства държава-членка счете за необходимо да предприеме мерки, насочени към осигуряване на по-голяма защита на животните по време на умъртвяване във връзка с методите за зашеметяване, посочени в приложение I, тя нотифицира Комисията за предвидените мерки. Комисията уведомява съответно останалите държави-членки.
Комисията отправя въпроса до комитета, посочен в член 25, параграф 1, в рамките на 1 месец от нотификацията и въз основа на становище на ЕОБХ и в съответствие с процедурата, посочена в член 25, параграф 2, одобрява или отхвърля съответните национални мерки.
Когато счете за необходимо Комисията може въз основа на одобрените национални мерки да предложи изменения на приложение I в съответствие с член 4, параграф 2.
4. Държава-членка не забранява нито възпрепятства пускането на нейната територия на продукти от животински произход, получени от животни, които са били умъртвени в друга държава-членка, на основание, че съответните животни не са били умъртвени в съответствие с нейните национални правила, насочени към по-голяма защита на животните по време на умъртвяване.
Член 27
Доклади
1. Не по-късно от 8 декември 2014 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно възможността да се въведат известни изисквания във връзка със защитата на рибите по време на умъртвяване, като се отчита хуманното отношение към животните, както и социално-икономическото и екологичното въздействие. Ако е целесъобразно, този доклад се придружава от законодателни предложения за изменение на настоящия регламент чрез включването на специфични правила относно защитата на рибите по време на умъртвяване.
До приемането на такива мерки държавите-членки могат да запазят или да приемат национални правила относно защитата на рибите по време на клане или умъртвяване, като уведомяват Комисията за тях.
2. Не по-късно от 8 декември 2012 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно системите за фиксиране на говеда, при които се прилага обръщане или неестествена позиция на тялото на животното. Този доклад се основава на резултатите от научно изследване, в което тези системи се сравняват със системи, които поддържат говедата в изправено положение, и в него се отчита хуманното отношение към животните, както и социално-икономическите последици, включително въпросът дали са приемливи за религиозните общности и от гледна точка на безопасността на операторите. Ако е целесъобразно, този доклад се придружава от законодателни предложения за изменение на настоящия регламент относно системите за фиксиране на говеда, при които се прилага обръщане или неестествена позиция на тялото на животното.
3. Не по-късно от 8 декември 2013 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно различните методи за зашеметяване на птици, и по-специално груповото зашеметяване на птици чрез електрически ток във водна баня, като се отчита хуманното отношение към животните, както и социално-икономическото и екологичното въздействие.
Член 28
Отмяна
1. Директива 93/119/ЕИО се отменя.
За целите на член 29, параграф 1 от настоящия регламент обаче продължават да се прилагат следните разпоредби на Директива 93/119/ЕИО:
а)
приложение А:
i)
раздел I, параграф 1;
ii)
раздел II, параграф 1, параграф 3, второто изречение, параграфи 6, 7, 8 и параграф 9, първото изречение;
б)
приложение В, раздел II, параграф 3.A.2, първата алинея на параграфи 3.Б.1, 3.Б.2 и 3.Б.4 и параграфи 4.2 и 4.3.
2. Позоваванията на отменената директива се тълкуват като позовавания на настоящия регламент.
Член 29
Преходни разпоредби
1. До 8 декември 2019 г. член 14, параграф 1 се прилага единствено за нови кланици или за всяко ново разположение, конструкция или оборудване, които попадат в обхвата на правилата, изложени в приложение II, и които не са започнали да функционират преди 1 януари 2013 г.
2. До 8 декември 2015 г. държавите-членки могат да издават свидетелства за квалификация съгласно член 21 по опростена процедура на лица с най-малко три години доказан професионален опит в съответната област.
Член 30
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Прилага се от 1 януари 2013 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 24 септември 2009 година.
REGULAMENTO (CE) N.o 1099/2009 DO CONSELHO
de 24 de Setembro de 2009
relativo à protecção dos animais no momento da occisão
(Texto relevante para efeitos do EEE)
O CONSELHO DA UNIÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia, nomeadamente o artigo 37.o,
Tendo em conta a proposta da Comissão,
Tendo em conta o parecer do Parlamento Europeu (1),
Tendo em conta o parecer do Comité Económico e Social Europeu (2),
Após consulta ao Comité das Regiões,
Considerando o seguinte:
(1)
A Directiva 93/119/CE do Conselho, de 22 de Dezembro de 1993, relativa à protecção dos animais no abate e/ou occisão (3), estabelece regras mínimas comuns para a protecção dos animais no abate ou occisão na Comunidade. Esta directiva não foi alterada substancialmente desde a sua aprovação.
(2)
A occisão de animais pode provocar dor, aflição, medo ou outras formas de sofrimento nos animais, mesmo nas melhores condições técnicas disponíveis. Certas operações associadas à occisão podem provocar stress e todas as técnicas de atordoamento apresentam inconvenientes. Os operadores das empresas ou quaisquer pessoas envolvidas na occisão de animais deverão tomar as medidas necessárias para evitar a dor e minimizar a aflição e sofrimento dos animais durante o processo de abate ou occisão, tendo em conta as melhores práticas neste domínio e os métodos autorizados ao abrigo do presente regulamento. Por conseguinte, a dor, a aflição ou sofrimento deverão ser consideradas como evitáveis sempre que os operadores das empresas ou quaisquer pessoas envolvidas na occisão de animais infrinjam uma das disposições do presente regulamento ou utilizem práticas autorizadas sem ter em conta a respectiva evolução técnica, provocando assim dor, aflição ou sofrimento nos animais, por negligência ou intencionalmente.
(3)
A protecção dos animais no momento do abate ou occisão é contemplada pela legislação comunitária desde 1974, tendo sido consideravelmente reforçada pela Directiva 93/119/CE. No entanto, foram observadas discrepâncias importantes entre os Estados-Membros na aplicação desta directiva e foram apontados problemas e diferenças importantes em matéria de bem-estar susceptíveis de afectar a competitividade entre os operadores das empresas.
(4)
O bem-estar dos animais é um princípio comunitário consagrado no Protocolo n.o 33 relativo à protecção e ao bem-estar dos animais, anexo ao Tratado que institui a Comunidade Europeia (Protocolo n.o 33). A protecção dos animais no momento do abate ou occisão é um tema que preocupa o público e influencia a atitude dos consumidores em relação aos produtos agrícolas. Por outro lado, reforçar a protecção dos animais no momento do abate contribui para melhorar a qualidade da carne e, indirectamente, tem efeitos positivos ao nível da segurança no trabalho nos matadouros.
(5)
As legislações nacionais relativas à protecção dos animais no abate ou occisão afectam a concorrência e, consequentemente, o funcionamento do mercado interno dos produtos de origem animal constantes do anexo I do Tratado institui a Comunidade Europeia. É, pois, necessário estabelecer regras comuns a fim de garantir o desenvolvimento racional do mercado interno no que respeita a estes produtos.
(6)
A Autoridade Europeia para a Segurança dos Alimentos (EFSA), criada pelo Regulamento (CE) n.o 178/2002 do Parlamento Europeu e do Conselho, de 28 de Janeiro de 2002, que determina os princípios e normas gerais da legislação alimentar, cria a Autoridade Europeia para a Segurança dos Alimentos e estabelece procedimentos em matéria de segurança dos géneros alimentícios (4), adoptou dois pareceres sobre os aspectos de bem-estar dos animais dos principais sistemas de atordoamento e occisão de certas espécies de animais: Bem-estar animal nos principais sistemas de atordoamento e occisão das principais espécies comerciais de animais, em 2004, e bem-estar animal nos principais sistemas de atordoamento e occisão de cervídeos, caprinos, coelhos, avestruzes, patos, gansos e codornizes criados para fins comerciais, em 2006. A legislação comunitária neste domínio deverá ser actualizada a fim de ter em conta estes pareceres científicos. As recomendações respeitantes ao abandono progressivo do uso de dióxido de carbono para os suínos e dos tanques de imersão para o atordoamento de aves de capoeira não foram incluídas no presente regulamento, uma vez que a análise de impacto mostrou que essas recomendações não eram actualmente viáveis na UE do ponto de vista económico. No entanto, é importante prosseguir este debate no futuro. Para o efeito, a Comissão deverá preparar e apresentar ao Parlamento Europeu e ao Conselho um relatório sobre os vários métodos de atordoamento para as aves de capoeira e, em particular, os tanques de imersão múltiplos. Além disso, não deverão ser integradas no presente regulamento certas recomendações relativas a parâmetros técnicos, que deverão ser contempladas nas medidas de execução ou em directrizes comunitárias. Não foram incluídas no presente regulamento recomendações relativas aos peixes de aquicultura, uma vez que são necessários pareceres científicos complementares e uma avaliação económica neste domínio.
(7)
Em 2007, a Organização Mundial da Saúde Animal (OIE) adoptou o Código Sanitário dos Animais Terrestres, que inclui directrizes para o abate dos animais e para a occisão de animais para efeitos de luta contra doenças. Estas directrizes internacionais contêm recomendações respeitantes à manipulação, à imobilização, ao atordoamento e à sangria de animais em matadouros, bem como à occisão de animais no caso de surtos de doenças contagiosas. Estas normas internacionais deverão também ser tomadas em conta no presente regulamento.
(8)
Desde a adopção da Directiva 93/119/CE, a legislação comunitária em matéria de segurança alimentar aplicável aos matadouros foi profundamente alterada com a aprovação do Regulamento (CE) n.o 852/2004 do Parlamento Europeu e do Conselho, de 29 de Abril de 2004, relativo à higiene dos géneros alimentícios (5) e do Regulamento (CE) n.o 853/2004 do Parlamento Europeu e do Conselho, de 29 de Abril de 2004, que estabelece regras específicas de higiene aplicáveis aos géneros alimentícios de origem animal (6). Os referidos regulamentos dão particular ênfase à responsabilidade dos operadores das empresas do sector alimentar de garantir a segurança dos alimentos. Os matadouros estão igualmente sujeitos a um procedimento de aprovação prévia nos termos do qual a construção, a configuração e o equipamento são examinados pela autoridade competente a fim de garantir que cumprem as regras técnicas aplicáveis em matéria de segurança dos alimentos. É necessário integrar em maior medida os aspectos de bem-estar animal nos matadouros e na sua construção e configuração, bem como no equipamento neles utilizado.
(9)
Os controlos oficiais ao longo da cadeia alimentar foram igualmente reorganizados, com a adopção do Regulamento (CE) n.o 882/2004 do Parlamento Europeu e do Conselho, de 29 de Abril de 2004, relativo aos controlos oficiais realizados para assegurar a verificação do cumprimento da legislação relativa aos alimentos para animais e aos géneros alimentícios e das normas relativas à saúde e ao bem-estar dos animais (7) e do Regulamento (CE) n.o 854/2004 do Parlamento Europeu e do Conselho, de 29 de Abril de 2004, que estabelece regras específicas de organização dos controlos oficiais de produtos de origem animal destinados ao consumo humano (8).
(10)
As condições em que são mortos os animais de criação têm um impacto, directo ou indirecto, no mercado dos produtos destinados à alimentação humana ou animal e de outros produtos, bem como na competitividade dos operadores das empresas em causa. Tais operações de occisão deverão, por conseguinte, ser abrangidas pela legislação comunitária. No entanto, algumas espécies tradicionalmente de criação, tais como os cavalos, burros, bovinos, ovinos, caprinos ou suínos, podem igualmente ser mantidas para outros fins, por exemplo como animais de companhia, para espectáculos, para o trabalho ou para fins desportivos. Se a occisão de animais destas espécies resultar na produção de alimentos ou outros produtos, tais operações deverão enquadrar-se no âmbito de aplicação do presente regulamento. Por conseguinte, a occisão de animais selvagens ou vadios para fins de controlo das populações não deverá ser incluída no âmbito de aplicação do presente regulamento.
(11)
Os peixes apresentam grandes diferenças fisiológicas em relação aos animais terrestres e os peixes de aquicultura são abatidos e mortos num contexto muito diferente, em particular no que respeita ao processo de inspecção. Além disso, a investigação sobre o atordoamento dos peixes está muito menos desenvolvida do que para as outras espécies de criação. Deverão, pois, estabelecer-se normas diferentes para a protecção dos peixes no momento da occisão. Por conseguinte, as disposições aplicáveis aos peixes deverão, de momento, limitar-se ao princípio de base. Iniciativas posteriores por parte da Comunidade deverão basear-se numa avaliação científica dos riscos no abate e occisão dos peixes, realizada pela Autoridade Europeia para a Segurança dos Alimentos, e tomando em conta as suas implicações sociais, económicas e administrativas.
(12)
É um dever ético abater os animais de rendimento que se encontram em grande sofrimento quando não existe qualquer meio economicamente viável de aliviar esse sofrimento. Na maior parte dos casos, os animais podem ser mortos respeitando condições de bem-estar adequadas. Porém, em circunstâncias excepcionais, tais como acidentes em locais remotos, em que o pessoal e equipamento adequados não podem chegar até aos animais, a observância das regras ideais de bem-estar poderia prolongar o seu sofrimento. No interesse dos animais, convém, por conseguinte, excluir a occisão de emergência da aplicação de determinadas disposições do presente regulamento.
(13)
Os animais tornam-se, por vezes, perigosos para o ser humano, podendo colocar a vida humana em risco, causar ferimentos graves ou transmitir doenças mortais. A prevenção destes riscos é habitualmente assegurada através da imobilização dos animais, mas pode igualmente ser necessário abater os animais perigosos para pôr termo a tais riscos em certas circunstâncias. Nestes casos, a occisão nem sempre pode ser realizada nas melhores condições de bem-estar para o animal, devido à urgência da situação. Por conseguinte, nestes casos convém prever uma derrogação à obrigação de atordoar ou matar imediatamente os animais.
(14)
No contexto das actividades cinegéticas ou de pesca de lazer, as condições de occisão são muito diferentes das utilizadas para os animais de criação, e essas actividades estão sujeitas a legislação específica. É, pois, adequado, excluir do âmbito de aplicação do presente regulamento a occisão de animais durante as actividades cinegéticas ou de pesca de lazer.
(15)
O Protocolo n.o 33 salienta também a necessidade de respeitar as disposições legislativas e administrativas e os costumes dos Estados-Membros nomeadamente em matéria de ritos religiosos, tradições culturais e património regional ao definir e aplicar as políticas comunitárias no domínio da agricultura e do mercado interno, entre outros. Importa, por conseguinte, excluir os eventos culturais do âmbito de aplicação do presente regulamento, quando a observância dos requisitos de bem-estar dos animais afecte negativamente a própria natureza de tais eventos.
(16)
Além disso, as tradições culturais assentam em padrões de pensamento, de acção ou de comportamento herdados, consagrados ou habituais, que têm por base, de facto, a noção de algo transmitido por um antecessor ou com ele aprendido. Tais tradições contribuem para manter elos sociais duradouros entre as gerações. Na medida em que essas actividades não afectem o mercado de produtos de origem animal e não sejam motivadas por objectivos de produção, convém excluir do âmbito do presente regulamento a occisão de animais que tenha lugar durante esses eventos.
(17)
O abate de aves de capoeira, coelhos e lebres para consumo doméstico não assume uma escala susceptível de afectar a competitividade dos matadouros comerciais. Do mesmo modo, os esforços que seriam exigidos às autoridades públicas para detectar e controlar tais operações não seriam proporcionais aos problemas potenciais a resolver. Por conseguinte, é adequado excluir essas operações do âmbito de aplicação do presente regulamento.
(18)
A Directiva 93/119/CE previa uma derrogação à obrigação de atordoamento no caso de abate religioso realizado em matadouros. Visto que as disposições comunitárias aplicáveis ao abate religioso foram transpostas de modo diferente em função dos contextos nacionais, e considerando que as regras nacionais têm em conta dimensões que transcendem o objectivo do presente regulamento, é importante manter a derrogação à exigência de atordoamento dos animais antes do abate, deixando, no entanto, um certo nível de subsidiariedade a cada Estado-Membro. Assim, o presente regulamento respeita a liberdade de religião e o direito de manifestar a sua religião ou crença através do culto, do ensino, de práticas e da celebração de ritos, consagrados no artigo 10.o da Carta dos Direitos Fundamentais da União Europeia.
(19)
Existem provas científicas suficientes de que os animais vertebrados são seres dotados de sensibilidade, que deveriam, por conseguinte, ser abrangidos pelo âmbito de aplicação do presente regulamento. No entanto, não são habitualmente criados répteis e anfíbios na Comunidade, pelo que não seria adequado nem proporcionado incluí-los no âmbito de aplicação.
(20)
Muitos métodos de occisão são dolorosos para os animais. O atordoamento torna-se, assim, necessário, para provocar nos animais um estado de inconsciência e uma perda de sensibilidade antes ou no momento da occisão. Medir a perda de consciência e de sensibilidade de um animal é uma operação complexa que deverá ser realizada de acordo com métodos aprovados cientificamente. Convém, no entanto, assegurar um acompanhamento mediante indicadores, a fim de avaliar a eficiência do procedimento em condições reais.
(21)
O controlo da eficácia do atordoamento baseia-se principalmente na avaliação do estado de consciência e da sensibilidade dos animais. O estado de consciência de um animal traduz-se essencialmente pela sua capacidade de sentir emoções e de controlar os seus movimentos voluntários. Salvo algumas excepções, como a electro-imobilização ou outras paralisias provocadas, pode presumir-se que um animal está inconsciente quando perde a sua posição natural de pé, não está desperto e não mostra sinais de emoções positivas ou negativas, como medo ou excitação. A sensibilidade dos animais é essencialmente a sua capacidade de sentir dor. Em geral, pode presumir-se que um animal perdeu a sensibilidade quando não apresenta reflexos ou reacções a estímulos como os sons, os odores, a luz ou o contacto físico.
(22)
São regularmente desenvolvidos e propostos no mercado novos métodos de atordoamento para responder aos novos desafios da pecuária e da indústria de carnes. Por conseguinte, é importante atribuir competência à Comissão para aprovar novos métodos de atordoamento, mantendo simultaneamente um nível elevado e uniforme de protecção dos animais.
(23)
As directrizes comunitárias são um instrumento útil para fornecer aos operadores das empresas e às autoridades competentes informações específicas sobre os parâmetros a utilizar a fim de assegurar um nível elevado de protecção dos animais, garantindo ao mesmo tempo condições equitativas para os operadores das empresas. É necessário, por conseguinte, atribuir competência à Comissão para elaborar tais directrizes.
(24)
Dependendo da forma como são utilizados durante o processo de abate ou occisão, alguns métodos de atordoamento podem conduzir à morte de um modo que não provoca dor aos animais e minimiza a sua aflição ou o seu sofrimento. Outros métodos de atordoamento podem não conduzir à morte e os animais podem recuperar a consciência ou a sensibilidade enquanto são submetidos a outro procedimento doloroso. Por conseguinte, tais métodos deverão ser completados com outras técnicas que conduzam a uma morte certa antes da recuperação dos animais. É, pois, essencial especificar quais os métodos de atordoamento que têm de ser completados com um método de occisão.
(25)
As condições em que os animais são atordoados e os resultados do atordoamento variam, na prática, devido a muitos factores. Convém, assim, proceder a uma avaliação regular dos resultados do atordoamento. Para esse efeito, os operadores das empresas deverão estabelecer uma amostra representativa para verificar a eficiência das suas práticas de atordoamento, tomando em conta a homogeneidade do grupo de animais e outros factores essenciais, como o equipamento utilizado e o pessoal implicado.
(26)
Alguns protocolos de atordoamento podem ser considerados suficientemente fiáveis para matar irreversivelmente os animais em todas as circunstâncias desde que sejam aplicados parâmetros específicos de base. Nesses casos, a necessidade de proceder a verificações relativas ao atordoamento parece sem cabimento e desproporcionada. Por conseguinte, é adequado prever a possibilidade de conceder derrogações às verificações relativas ao atordoamento, sempre que haja provas científicas suficientes de que um dado protocolo de atordoamento conduz infalivelmente à morte de todos os animais em certas condições comerciais.
(27)
O bem-estar dos animais depende em grande medida da gestão diária das operações e só é possível obter resultados fiáveis se os operadores das empresas desenvolverem instrumentos de monitorização para avaliar os seus efeitos. Importa, pois, desenvolver procedimentos operacionais normalizados, em função dos riscos, em todas as fases do ciclo de produção. Tais procedimentos deverão definir objectivos claros, indicar as pessoas responsáveis, estabelecer modus operandi, critérios de aceitabilidade mensuráveis e procedimentos de monitorização e registo. Os parâmetros de base definidos para cada método de atordoamento deverão ser especificados de modo a garantir o atordoamento adequado a todos os animais submetidos a esse processo.
(28)
A existência de pessoal qualificado e formado adequadamente permite melhorar as condições em que os animais são tratados. A competência em matéria de bem-estar animal implica conhecer os padrões comportamentais básicos e as necessidades das espécies em questão, bem como os seus sinais de consciência e sensibilidade. Implica igualmente dispor de conhecimentos técnicos especializados sobre o equipamento de atordoamento utilizado. Por conseguinte, deverá exigir-se que o pessoal que efectua certas operações de abate e as pessoas que supervisionam a occisão sazonal de animais destinados à produção de peles com pêlo disponham de um certificado de aptidão adequado às operações que executam. Exigir um certificado de aptidão a outro pessoal que intervenha na occisão de animais seria, no entanto, desproporcionado em relação aos objectivos visados.
(29)
Pode presumir-se que o pessoal com vários anos de experiência dispõe de um certo nível de conhecimentos especializados. O presente regulamento deverá, pois, prever uma disposição transitória para este pessoal no que respeita aos requisitos relativos ao certificado de aptidão.
(30)
O equipamento de atordoamento é concebido e desenvolvido para ser eficiente num contexto específico. Os fabricantes deverão, pois, fornecer aos utilizadores instruções pormenorizadas sobre as condições em que o equipamento deverá ser utilizado e mantido de modo a assegurar condições óptimas de bem-estar dos animais.
(31)
Para garantir a eficiência, o equipamento de atordoamento e imobilização deverá ser submetido a manutenção adequada. O equipamento utilizado de modo intensivo pode necessitar da substituição de certas peças, e mesmo o equipamento utilizado ocasionalmente pode sofrer uma diminuição da eficiência devido à corrosão ou a outros factores ambientais. Do mesmo modo, alguns equipamentos necessitam de ser calibrados com precisão. Os operadores das empresas ou quaisquer pessoas envolvidas na occisão de animais deverão, por conseguinte, implementar procedimentos para a manutenção desse equipamento.
(32)
A imobilização dos animais é necessária para a segurança dos operadores e para a aplicação adequada de algumas técnicas de atordoamento. Todavia, é provável que a imobilização crie aflição nos animais e deverá, por conseguinte, ser aplicada por um período tão curto quanto possível.
(33)
Se os procedimentos de atordoamento falharem, poderão provocar sofrimento aos animais. O presente regulamento deverá, por conseguinte, impor que esteja disponível equipamento de atordoamento sobresselente, a fim de minimizar a dor, aflição ou sofrimento dos animais.
(34)
O volume de abates de aves de capoeira, coelhos e lebres para o fornecimento directo de pequenas quantidades de carne ao consumidor final ou ao comércio a retalho local que fornece directamente essa carne ao consumidor final sob a forma de carne fresca, varia de Estado-Membro para Estado-Membro devido às disposições nacionais que regem esta actividade, em conformidade com a alínea d) do n.o 3 do artigo 1.o e com o artigo 4.o do Regulamento (CE) n.o 853/2004. É todavia importante garantir que sejam também aplicados a essas actividades certos requisitos mínimos de bem-estar dos animais.
(35)
No que respeita ao abate de certas categorias de animais que não aves de capoeira, coelhos e lebres para consumo doméstico, já existem determinados requisitos comunitários, como o atordoamento prévio, bem como regulamentação a nível nacional. Por conseguinte, é adequado assegurar que sejam também definidas no presente regulamento regras mínimas de bem-estar dos animais.
(36)
O Regulamento (CE) n.o 854/2004 estabelece uma lista dos estabelecimentos a partir dos quais são autorizadas importações de determinados produtos de origem animal. Os requisitos gerais e os requisitos adicionais aplicáveis aos matadouros previstos no presente regulamento deverão ser tomados em conta para efeitos dessa lista.
(37)
A Comunidade procura promover normas mais rigorosas no que respeita ao número de cabeças de gado a nível mundial, em particular relativamente ao comércio. A Comunidade apoia as normas e recomendações específicas relativas ao bem-estar dos animais da Organização Mundial da Saúde Animal (OIE), nomeadamente sobre o abate dos animais. Tais normas e recomendações deverão ser tomadas em conta sempre que seja necessário estabelecer equivalências com os requisitos comunitários ao abrigo do presente regulamento para efeitos de importação.
(38)
Os guias de boas práticas elaborados pelas organizações de operadores das empresas constituem um instrumento valioso para ajudar os operadores das empresas a cumprirem certos requisitos estabelecidos no presente regulamento, tais como o desenvolvimento e a implementação de procedimentos operacionais normalizados.
(39)
Os matadouros, e o equipamento neles utilizado, são concebidos para categorias de animais e capacidades específicas. Se tais capacidades forem excedidas, ou se o equipamento for utilizado para fins diferentes daqueles a que se destina, haverá consequências negativas para o bem-estar dos animais. Por conseguinte, deverão ser comunicadas às autoridades competentes, e integradas no procedimento de aprovação dos matadouros, informações sobre estes aspectos.
(40)
Os matadouros móveis reduzem a necessidade de os animais serem transportados por longas distâncias e podem, assim, contribuir para salvaguardar o seu bem-estar. Porém, os condicionalismos técnicos dos matadouros móveis e dos matadouros fixos são diferentes, pelo que poderá ser necessário adaptar as regras técnicas. Por conseguinte, o presente regulamento deverá prever a possibilidade de concessão de derrogações que isentem os matadouros móveis dos requisitos em matéria de configuração, construção e equipamento dos matadouros. Enquanto se aguarda a aprovação de tais derrogações, é conveniente permitir que os Estados-Membros estabeleçam ou mantenham normas nacionais sobre os matadouros móveis.
(41)
Verificam-se regularmente progressos científicos e técnicos no que respeita à construção, à configuração e ao equipamento dos matadouros. É, pois, importante atribuir competência à Comissão para alterar os requisitos aplicáveis em matéria de construção, configuração e equipamento dos matadouros, assegurando um nível elevado e uniforme de protecção dos animais.
(42)
As directrizes comunitárias são úteis para fornecer aos operadores das empresas e às autoridades competentes informações específicas sobre a construção, a configuração e o equipamento dos matadouros, a fim de assegurar um nível elevado de protecção dos animais, garantindo ao mesmo tempo condições equitativas para os operadores das empresas. É necessário, por conseguinte, atribuir competência à Comissão para adoptar tais directrizes.
(43)
No abate sem atordoamento deverá ser praticada uma incisão precisa na garganta com uma faca afiada, para minimizar o sofrimento. Além disso, se os animais não forem imobilizados mecanicamente após a incisão, o processo de sangria pode ser mais demorado, o que prolongará desnecessariamente o sofrimento dos animais. Os bovinos, ovinos e caprinos são as espécies mais frequentemente abatidas através deste procedimento. Por conseguinte, os ruminantes abatidos sem atordoamento deverão ser imobilizados individualmente e mecanicamente.
(44)
No âmbito da manipulação e imobilização dos animais nos matadouros, registam-se constantemente progressos científicos e técnicos. É, pois, importante que a Comunidade autorize a Comissão a alterar os requisitos aplicáveis em matéria de manipulação e imobilização dos animais antes do abate, assegurando um nível elevado e uniforme de protecção dos animais.
(45)
As directrizes comunitárias são úteis para fornecer aos operadores das empresas e às autoridades competentes informações específicas sobre a manipulação e imobilização dos animais antes do abate, a fim de assegurar um nível elevado de protecção dos animais, garantindo ao mesmo tempo condições equitativas para os operadores das empresas. É necessário, por conseguinte, que a Comunidade autorize a Comissão a adoptar tais directrizes.
(46)
A experiência adquirida em certos Estados-Membros mostrou que a designação de uma pessoa especificamente qualificada como responsável pelo bem-estar dos animais, a fim de coordenar e acompanhar a implementação dos procedimentos operacionais relativos ao bem-estar animal nos matadouros, tem efeitos positivos do ponto de vista do bem-estar dos animais. Esta medida deverá, pois, ser aplicada em toda a Comunidade. O responsável pelo bem-estar dos animais deverá dispor de autoridade e competência técnica suficientes para fornecer a orientação necessária ao pessoal em cada linha de abate.
(47)
Os pequenos matadouros essencialmente dedicados à venda directa de produtos alimentares ao consumidor final não necessitam de um sistema de gestão complexo para aplicarem os princípios gerais do presente regulamento. Nestes casos, a obrigação de designar um responsável pelo bem-estar dos animais seria, por conseguinte, desproporcionada face aos objectivos visados, pelo que o presente regulamento deverá prever uma derrogação a essa obrigação para os referidos matadouros.
(48)
O despovoamento implica frequentemente a gestão de uma situação de crise com prioridades paralelas, como a sanidade animal, a saúde pública, a protecção do ambiente e o bem-estar dos animais. Embora seja importante respeitar as regras de bem-estar animal em todas as fases do processo de despovoamento, é possível que em circunstâncias excepcionais a observância de tais regras ponha em risco a saúde humana ou retarde significativamente o processo de erradicação de uma doença, expondo assim mais animais à doença e à morte.
(49)
Por conseguinte, as autoridades competentes deverão ser autorizadas a estabelecer, caso a caso, derrogações a certas disposições do presente regulamento, quando a situação zoossanitária tornar necessária a occisão de emergência de animais e/ou quando não estiverem disponíveis alternativas adequadas para assegurar condições óptimas de bem-estar dos mesmos. Essas derrogações não deverão, contudo, substituir uma planificação adequada. Para este efeito, importa reforçar o nível de planeamento e integrar devidamente o bem-estar animal nos planos de emergência para as doenças contagiosas.
(50)
Para efeitos dos procedimentos de notificação de doenças dos animais, as informações relativas aos surtos de doenças nos termos da Directiva 82/894/CEE, de 21 de Dezembro de 1982, relativa à notificação de doenças dos animais na Comunidade (9) são notificadas através do Sistema de Notificação das Doenças Animais (SNDA). Actualmente, o SNDA não fornece informações específicas sobre o bem-estar dos animais, mas poderá vir a fazê-lo futuramente. Por conseguinte, deverá ser prevista uma derrogação ao requisito de fornecer informações sobre o bem-estar dos animais em caso de despovoamento, a fim de prever o desenvolvimento do SNDA.
(51)
O equipamento moderno de atordoamento e imobilização é cada vez mais complexo e sofisticado, exigindo conhecimentos e análises específicos. Os Estados-Membros deverão, pois, assegurar que seja facultado à autoridade competente apoio científico suficiente ao qual os responsáveis possam recorrer quando seja necessário avaliar equipamento ou métodos de atordoamento dos animais.
(52)
A eficiência de cada método de atordoamento assenta no controlo de parâmetros de base e na sua avaliação regular. O desenvolvimento de guias de boas práticas aplicáveis aos procedimentos operacionais e de monitorização a utilizar no momento da occisão de animais é importante para prestar a devida orientação sobre o bem-estar dos animais aos operadores das empresas. A avaliação destes guias requer conhecimentos científicos, experiência prática e acordo entre as partes interessadas. Esta tarefa deverá, pois, ser realizada por um centro ou rede de referência em cada Estado-Membro, em colaboração com as partes interessadas.
(53)
A emissão de certificados de aptidão deverá ser efectuada de modo uniforme. Os organismos ou entidades que emitem os certificados de aptidão deverão, pois, ser acreditados de acordo com normas coerentes que deverão ser avaliadas cientificamente. Por conseguinte, a entidade que presta o apoio científico nos termos do artigo 20.o deverá emitir, se necessário, um parecer sobre a capacidade e adequação dos organismos e entidades que emitem os certificados de aptidão.
(54)
O Regulamento (CE) n.o 882/2004 prevê determinadas medidas a tomar pela autoridade competente em caso de incumprimento, designadamente no que respeita às regras de bem-estar. Assim, é apenas necessário prever as medidas adicionais especificamente decorrentes do presente regulamento.
(55)
O Regulamento (CE) n.o 178/2002 determina que a EFSA deverá promover a ligação em rede de organismos que trabalhem nos domínios da competência da Autoridade, a fim de facilitar a cooperação científica, o intercâmbio de informações, a elaboração e a execução de projectos comuns e o intercâmbio de competências, bem como as boas práticas no domínio da legislação alimentar.
(56)
A emissão de certificados de aptidão e a formação do pessoal deverão ser efectuadas de modo uniforme. O presente regulamento deverá, pois, definir as obrigações dos Estados-Membros a este respeito e as modalidades de concessão, suspensão ou retirada dos certificados de aptidão.
(57)
Os cidadãos europeus esperam que sejam respeitadas as normas mínimas de bem-estar dos animais durante o seu abate. Em certas zonas, a atitude em relação aos animais depende também das percepções nacionais e, em alguns Estados-Membros, verifica-se a exigência de manter ou adoptar regras de bem-estar dos animais mais amplas do que as acordadas a nível comunitário. No interesse dos animais e desde que tal não afecte o funcionamento do mercado interno é adequado dar aos Estados-Membros uma certa flexibilidade para manter ou, em certos domínios específicos, adoptar normas nacionais mais exigentes.
É importante garantir que tais normas nacionais não sejam utilizadas pelos Estados-Membros de modo a prejudicar o correcto funcionamento do mercado interno.
(58)
Em alguns domínios abrangidos pelo âmbito de aplicação do presente regulamento, o Conselho necessita de obter mais informações de carácter científico, social e económico antes de estabelecer normas pormenorizadas, em particular no caso dos peixes de aquicultura e no que respeita à imobilização de bovinos por inversão. Por conseguinte, é necessário que a Comissão dê ao Conselho essas informações antes de propor qualquer alteração nestes domínios do regulamento.
(59)
A configuração, construção e equipamento dos matadouros requerem uma planificação e investimentos de longo prazo. Por conseguinte, o presente regulamento deverá prever um período transitório adequado a fim de ter em conta o tempo necessário para a adaptação do sector aos requisitos correspondentes nele estabelecidos. Durante esse período, deverão continuar a aplicar-se as disposições da Directiva 93/119/CE relativas à configuração, construção e equipamento dos matadouros.
(60)
Os Estados-Membros deverão estabelecer normas relativas às sanções aplicáveis em caso de violação do disposto no presente regulamento e velar pela sua aplicação. As sanções previstas deverão ser eficazes, proporcionadas e dissuasivas.
(61)
Atendendo a que o objectivo do presente regulamento, nomeadamente garantir uma abordagem harmonizada no que respeita às normas de bem-estar dos animais no momento da occisão, não pode ser suficientemente realizado pelos Estados-Membros e pode, pois, devido à dimensão e aos efeitos do presente regulamento, ser melhor alcançado ao nível comunitário, a Comunidade pode tomar medidas em conformidade com o princípio da subsidiariedade consagrado no artigo 5.o do Tratado. Em conformidade com o princípio da proporcionalidade consagrado no mesmo artigo, é necessário e adequado, para a consecução desse objectivo, estabelecer regras específicas relativas à occisão dos animais destinados à produção de alimentos, lã, peles, peles com pêlo ou outros produtos, bem como às operações complementares. O presente regulamento não excede o necessário para atingir aquele objectivo.
(62)
As medidas necessárias para a execução do presente regulamento deverão ser aprovadas nos termos da Decisão 1999/468/CE do Conselho, de 28 de Junho de 1999, que fixa as regras de exercício das competências de execução atribuídas à Comissão (10),
APROVOU O PRESENTE REGULAMENTO:
CAPÍTULO I
OBJECTO, ÂMBITO DE APLICAÇÃO E DEFINIÇÕES
Artigo 1.o
Objecto e âmbito de aplicação
1. O presente regulamento estabelece regras relativas à occisão dos animais criados ou mantidos para a produção de alimentos, lã, peles, peles com pêlo ou outros produtos, bem como à occisão de animais para efeitos de despovoamento e operações complementares.
Porém, no que respeita aos peixes, são aplicáveis unicamente os requisitos estabelecidos no n.o 1 do artigo 3.o
2. O disposto no capítulo II, com excepção dos n.os 1 e 2 do artigo 3.o, no capítulo III e no capítulo IV, com excepção do artigo 19.o, não é aplicável em caso de occisão de emergência fora de um matadouro ou quando o cumprimento dessas disposições resulte em risco grave e imediato para a saúde ou segurança humanas.
3. O presente regulamento não se aplica:
a)
Se os animais forem mortos:
i)
durante experiências científicas efectuadas sob o controlo de uma autoridade competente,
ii)
durante actividades cinegéticas ou de pesca de lazer,
iii)
em manifestações culturais ou desportivas;
b)
Às aves de capoeira, coelhos e lebres abatidos fora de um matadouro pelo proprietário para consumo doméstico.
Artigo 2.o
Definições
Para efeitos do presente regulamento, entende-se por:
a)
«Occisão», qualquer processo utilizado intencionalmente que provoque a morte de um animal;
b)
«Operações complementares», operações como a manipulação, a estabulação, a imobilização, o atordoamento e a sangria dos animais, que decorram no contexto e no local da occisão;
c)
«Animal», qualquer animal vertebrado, excluindo os répteis e os anfíbios;
d)
«Occisão de emergência», a occisão de animais que se encontrem feridos ou apresentem uma doença associada a grande sofrimento ou dor e quando não houver outra possibilidade prática de aliviar tal dor ou sofrimento;
e)
«Estabulação», a manutenção dos animais em estábulos, parques, lugares cobertos ou campos associados a operações realizadas pelos matadouros ou que façam parte integrante dessas operações;
f)
«Atordoamento», qualquer processo intencional que provoque a perda de consciência e sensibilidade sem dor, incluindo qualquer processo de que resulte a morte instantânea;
g)
«Rito religioso», uma série de actos relacionados com o abate de animais, prescritos por uma religião;
h)
«Manifestações culturais ou desportivas», manifestações relacionadas essencialmente com tradições culturais de longa data ou com actividades desportivas, incluindo corridas ou outras formas de competição, em que não são produzidas carnes ou outros produtos animais ou em que essa produção é marginal em comparação com a manifestação propriamente dita e não é significativa do ponto de vista económico;
i)
«Procedimentos operacionais normalizados», um conjunto de instruções escritas que visem garantir a uniformidade do desempenho de uma função ou norma específicas;
j)
«Abate», a occisão de animais destinados ao consumo humano;
k)
«Matadouro», qualquer estabelecimento utilizado para o abate de animais terrestres e que seja abrangido pelo Regulamento (CE) n.o 853/2004;
l)
«Operador da empresa», a pessoa singular ou colectiva que tenha sob o seu controlo uma empresa que proceda à occisão de animais ou quaisquer operações complementares abrangidas pelo âmbito de aplicação do presente regulamento;
m)
«Animais para produção de peles com pêlo», os mamíferos criados principalmente para a produção de peles com pêlo, tais como martas, doninhas, raposas, guaxinins, nútrias e chinchilas;
n)
«Despovoamento», o processo de occisão de animais por motivos de saúde pública, de sanidade animal ou de bem-estar animal, ou por razões ambientais, sob a supervisão da autoridade competente;
o)
«Aves de capoeira», as aves de criação, incluindo as aves que não são consideradas domésticas mas que são criadas como tal, com excepção das ratites;
p)
«Imobilização», a aplicação, a um animal, de qualquer processo destinado a limitar os seus movimentos, poupando-lhe qualquer dor, medo ou agitação evitáveis, a fim de facilitar um atordoamento e occisão eficazes;
q)
«Autoridade competente», a autoridade central de um Estado-Membro competente para assegurar o cumprimento dos requisitos do presente regulamento ou qualquer outra autoridade em que essa autoridade central tenha delegado essa competência;
r)
«Mielotomia», laceração do tecido do sistema nervoso central e da espinal medula, com um instrumento comprido de forma cilíndrica introduzido na cavidade craniana.
CAPÍTULO II
REQUISITOS GERAIS
Artigo 3.o
Requisitos gerais aplicáveis à occisão e às operações complementares
1. Deve poupar-se aos animais qualquer dor, aflição ou sofrimento evitáveis durante a occisão e as operações complementares.
2. Para efeitos do n.o 1, os operadores das empresas tomam, em especial, as medidas necessárias a fim de garantir que os animais:
a)
Beneficiem de protecção e conforto físico, designadamente ao serem mantidos limpos e em condições térmicas adequadas e ao impedir que caiam ou escorreguem;
b)
Sejam protegidos de lesões;
c)
Sejam manipulados e alojados tendo em conta o seu comportamento normal;
d)
Não mostrem sinais evitáveis de dor ou de medo ou manifestem um comportamento anormal;
e)
Não sofram devido à privação prolongada de alimentos ou água;
f)
Não sejam expostos a uma interacção evitável com outros animais que possam prejudicar o seu bem-estar.
3. As instalações utilizadas para a occisão e as operações complementares são concebidas, construídas, mantidas e operadas de modo a garantir o cumprimento das obrigações previstas nos n.os 1 e 2 nas condições de actividade previstas para essas instalações ao longo de todo o ano.
Artigo 4.o
Métodos de atordoamento
1. Os animais só podem ser mortos após atordoamento efectuado em conformidade com os métodos e requisitos específicos relacionados com a aplicação desses métodos especificados no anexo I. A perda de consciência e sensibilidade é mantida até à morte do animal.
Os métodos referidos no anexo I que não resultem em morte instantânea (adiante referidos como «atordoamento simples») são seguidos, o mais rapidamente possível, por um processo que assegure a morte, tal como sangria, mielotomia, electrocussão ou exposição prolongada a anóxia.
2. O anexo I pode ser alterado a fim de ter em conta o progresso científico e técnico, com base num parecer da EFSA e nos termos do n.o 2 do artigo 25.o
Tais adaptações devem assegurar um nível de bem-estar animal pelo menos equivalente ao assegurado através dos métodos existentes.
3. Podem ser adoptadas directrizes comunitárias relativas aos métodos previstos no anexo I nos termos do n.o 2 do artigo 25.o
4. Os requisitos previstos no n.o 1 não se aplicam aos animais que são objecto dos métodos especiais de abate requeridos por determinados ritos religiosos, desde que o abate seja efectuado num matadouro.
Artigo 5.o
Verificações relativas ao atordoamento
1. Os operadores das empresas asseguram que as pessoas responsáveis pelo atordoamento ou outro pessoal nomeado realizem verificações regulares a fim de assegurar que os animais não apresentem sinais de consciência ou sensibilidade no período compreendido entre o final do processo de atordoamento e a morte.
Essas verificações são efectuadas numa amostra suficientemente representativa de animais e a sua frequência é estabelecida tomando em conta os resultados das verificações anteriores, bem como quaisquer factores que possam afectar a eficiência do processo de atordoamento.
Sempre que os resultados das verificações indiquem que o animal não está devidamente atordoado, a pessoa encarregada do atordoamento toma imediatamente as medidas adequadas, tal como especificado nos procedimentos operacionais normalizados elaborados nos termos do n.o 2 do artigo 6.o
2. Sempre que, para efeitos do n.o 4 do artigo 4.o, os animais sejam mortos sem atordoamento prévio, as pessoas responsáveis pelo abate realizem verificações sistemáticas a fim de assegurar que os animais não apresentem sinais de consciência ou sensibilidade antes de serem libertados da imobilização e não apresentem sinais de vida antes de serem preparados ou escaldados.
3. Para efeitos do n.o 1 e do n.o 2 os operadores das empresas podem utilizar os procedimentos de verificação descritos nos guias de boas práticas referidos no artigo 13.o
4. Sempre que apropriado, para tomar em consideração o alto nível de fiabilidade de alguns métodos de atordoamento e com base num parecer da EFSA, podem ser concedidas derrogações aos requisitos estabelecidos no n.o 1, nos termos do n.o 2 do artigo 25.o
Artigo 6.o
Procedimentos operacionais normalizados
1. Os operadores das empresas planeiam antecipadamente a occisão de animais e as operações complementares e realizam-nas em conformidade com procedimentos operacionais normalizados.
2. Os operadores das empresas estabelecem e aplicam esses procedimentos operacionais normalizados de modo a garantir que a occisão e as operações complementares sejam efectuadas nos termos do n.o 1 do artigo 3.o
No que respeita ao atordoamento, os procedimentos operacionais normalizados:
a)
Têm em conta as recomendações dos fabricantes;
b)
Definem, para cada método de atordoamento utilizado, com base nos dados científicos disponíveis, os parâmetros de base definidos no capítulo I do anexo I, garantindo a sua eficácia para o atordoamento dos animais;
c)
Especificam as medidas a tomar sempre que as verificações referidas no artigo 5.o indiquem que o animal não está devidamente atordoado ou, no caso dos animais abatidos nos termos do n.o 4 do artigo 4.o, que o animal ainda apresenta sinais de vida.
3. Para efeitos do n.o 2 do presente artigo, os operadores das empresas podem utilizar os procedimentos operacionais normalizados descritos nos guias de boas práticas referidos no artigo 13.o
4. Os operadores das empresas facultam à autoridade competente, a pedido desta, os respectivos procedimentos operacionais normalizados.
Artigo 7.o
Nível de competências e certificado de aptidão
1. A occisão e as operações complementares só podem ser efectuadas por pessoas que disponham do nível de competências adequado para as realizarem sem causarem dor, aflição ou sofrimento evitáveis nos animais.
2. Os operadores das empresas asseguram que as operações de abate seguidamente enumeradas só sejam realizadas por pessoas detentoras de um certificado de aptidão para tais operações, como previsto no artigo 21.o, que comprove a sua capacidade de realizarem essas operações em conformidade com as regras previstas no presente regulamento:
a)
Manipulação e tratamento dos animais antes da imobilização;
b)
Imobilização dos animais para efeitos de atordoamento ou occisão;
c)
Atordoamento dos animais;
d)
Avaliação da eficácia do atordoamento;
e)
Suspensão ou içamento de animais vivos;
f)
Sangria de animais vivos;
g)
O abate nos termos do n.o 4 do artigo 4.o
3. Sem prejuízo da obrigação prevista no n.o 1 do presente artigo, a occisão dos animais para produção de peles com pêlo deve ser efectuada na presença e sob a supervisão directa de uma pessoa detentora de um certificado de aptidão, como referido no artigo 21.o, emitido para todas as operações realizadas sob a sua supervisão. Os operadores das empresas de criação de animais de peles com pêlo comunicam antecipadamente à autoridade competente a data prevista para o abate dos animais.
Artigo 8.o
Instruções de utilização de equipamento de imobilização e de atordoamento
Os produtos comercializados ou publicitados como equipamento de imobilização ou de atordoamento só podem ser vendidos quando acompanhados de instruções adequadas relativas à respectiva utilização, de modo a garantir condições óptimas de bem-estar dos animais. Essas instruções são também disponibilizadas ao público pelos fabricantes através da internet.
Essas instruções especificam nomeadamente:
a)
As espécies, as categorias, quantidades e/ou peso dos animais a que o equipamento se destina;
b)
Os parâmetros recomendados correspondentes às diversas circunstâncias de utilização, incluindo os parâmetros de base estabelecidos no capítulo I do anexo I;
c)
Para o equipamento de atordoamento, um método de monitorização da eficiência do equipamento no que respeita à observância das regras previstas no presente regulamento;
d)
As recomendações relativas à manutenção e, se necessário, calibração do equipamento de atordoamento.
Artigo 9.o
Utilização de equipamento de imobilização e de atordoamento
1. Os operadores das empresas garantem que todo o equipamento utilizado para imobilizar ou atordoar os animais seja mantido e verificado em conformidade com as instruções do fabricante por pessoal devidamente formado para o efeito.
Os operadores das empresas estabelecem um registo de manutenção. Mantêm esses registos durante pelo menos um ano e facultam-nos à autoridade competente, a pedido desta.
2. Os operadores das empresas asseguram que durante as operações de atordoamento, esteja imediatamente disponível no local equipamento sobresselente adequado, que seja utilizado em caso de avaria do equipamento de atordoamento inicialmente empregue. O método supletivo pode ser diferente do inicialmente empregue.
3. Os operadores das empresas asseguram que os animais não sejam colocados em equipamento de imobilização, incluindo de imobilização da cabeça, até que a pessoa encarregada do atordoamento ou sangria esteja pronta para os atordoar ou sangrar o mais rapidamente possível.
Artigo 10.o
Consumo doméstico privado
Ao abate de animais que não aves de capoeira, coelhos e lebres e às operações complementares realizadas fora do matadouro pelos seus proprietários ou por outra pessoa sob a responsabilidade e supervisão do proprietário, para consumo doméstico privado, apenas se aplicam os requisitos estabelecidos no n.o 1 do artigo 3.o, no n.o 1 do artigo 4.o e no n.o 1 do artigo 7.o
Todavia, os requisitos estabelecidos no n.o 3 do artigo 15.o e nos pontos 1.8 a 1.11, 3.1 e, no que respeita ao atordoamento simples, no ponto 3.2 do anexo III também se aplicam ao abate de animais que não aves de capoeira, coelhos, lebres, suínos, ovinos e caprinos, fora do matadouro, pelo seu proprietário ou por outra pessoa sob a responsabilidade e supervisão do proprietário, para consumo doméstico.
Artigo 11.o
Fornecimento directo de pequenas quantidades de aves de capoeira, coelhos e lebres
1. Ao abate de aves de capoeira, coelhos e lebres na unidade de exploração agrícola para efeitos de fornecimento directo de pequenas quantidades de carne ao consumidor final ou ao comércio a retalho local que fornece directamente essa carne ao consumidor final sob a forma de carne fresca, apenas se aplicam os requisitos estabelecidos no n.o 1 do artigo 3.o, no n.o 1 do artigo 4.o e no n.o 1 do artigo 7.o, desde que o número de animais abatidos na unidade de exploração agrícola não exceda o número máximo de animais a estabelecer nos termos do n.o 2 do artigo 25.o
2. Os requisitos estabelecidos nos capítulos II e III do presente regulamento também se aplicam ao abate desses animais quando o seu número exceda o número máximo referido no n.o 1.
Artigo 12.o
Importações provenientes de países terceiros
Os requisitos previstos nos capítulos II e III do presente regulamento são aplicáveis para efeitos do disposto na alínea a) do n.o 2 do artigo 12.o do Regulamento (CE) n.o 854/2004.
O certificado sanitário que acompanha as carnes importadas de países terceiros é completado por uma declaração que confirme a observância de requisitos pelo menos equivalentes aos estabelecidos nos capítulos II e III do presente regulamento.
Artigo 13.o
Elaboração e divulgação de guias de boas práticas
1. Os Estados-Membros fomentam a elaboração e a divulgação de guias de boas práticas, a fim de facilitar a execução do presente regulamento.
2. Quando esses guias de boas práticas são elaborados, devem ser desenvolvidos e divulgados pelas organizações de operadores das empresas:
a)
Em consulta com os representantes das organizações não governamentais, com as autoridades competentes e com as outras partes interessadas;
b)
Tendo em conta os pareceres científicos, tal como referido na alínea c) do n.o 1 do artigo 20.o
3. A autoridade competente avalia os guias de boas práticas, a fim de assegurar que estes sejam elaborados nos termos do n.o 2 e sejam coerentes com as directrizes comunitárias existentes.
4. Se as organizações de operadores das empresas não apresentarem os guias de boas práticas, a autoridade competente pode elaborar e publicar os seus próprios guias de boas práticas.
5. Os Estados-Membros enviam à Comissão todos os guias de boas práticas validados pela autoridade competente. A Comissão cria e mantém um sistema de registo desses guias, que põe à disposição dos Estados-Membros.
CAPÍTULO III
REQUISITOS ADICIONAIS APLICÁVEIS AOS MATADOUROS
Artigo 14.o
Concepção, construção e equipamento dos matadouros
1. Os operadores das empresas asseguram que a configuração e construção dos matadouros, bem como o equipamento neles utilizado, obedeçam às regras estabelecidas no anexo II.
2. Para efeitos do presente regulamento, quando tal lhes for solicitado, os operadores das empresas apresentam à autoridade competente referida no artigo 4.o do Regulamento (CE) n.o 853/2004, pelos menos as seguintes informações para cada matadouro:
a)
O número máximo de animais por hora em cada linha de abate;
b)
As categorias de animais e classes de pesos para as quais o equipamento de imobilização ou atordoamento disponível pode ser utilizado;
c)
A capacidade máxima de cada área de estabulação.
Aquando da aprovação do matadouro, essa autoridade competente avalia as informações apresentadas pelo operador por força do primeiro parágrafo.
3. Podem ser adoptadas, nos termos do n.o 2 do artigo 25.o:
a)
Derrogações às regras previstas no anexo II no caso de matadouros móveis;
b)
Alterações necessárias à adaptação do anexo II ao progresso científico e técnico.
Enquanto se aguarda a aprovação das derrogações referidas na alínea a) do primeiro parágrafo, os Estados-Membros podem estabelecer ou manter normas nacionais aplicáveis aos matadouros móveis.
4. Podem ser adoptadas directrizes comunitárias para a execução do n.o 2 do presente artigo e do anexo II, nos termos do n.o 2 do artigo 25.o
Artigo 15.o
Operações de manipulação e imobilização nos matadouros
1. Os operadores das empresas garantem que são cumpridas as regras operacionais aplicáveis aos matadouros estabelecidas no anexo III.
2. Os operadores das empresas asseguram que todos os animais mortos nos termos do n.o 4 do artigo 4.o sem atordoamento prévio sejam imobilizados individualmente. Os ruminantes são imobilizados mecanicamente.
Não podem ser utilizados sistemas de imobilização de bovinos por inversão ou outra posição não natural, excepto no caso dos animais abatidos nos termos do n.o 4 do artigo 4.o e desde que esses sistemas estejam munidos de um dispositivo que restrinja os movimentos laterais e verticais da cabeça do animal e sejam reguláveis de modo a serem adaptados ao tamanho do animal.
3. São proibidos os seguintes métodos de imobilização:
a)
Suspender ou içar os animais conscientes;
b)
Fixar as patas ou pés dos animais por meios mecânicos ou por amarras;
c)
Seccionar a espinal medula, por exemplo utilizando uma adaga ou um punhal;
d)
Utilizar correntes eléctricas para imobilizar os animais, que não os atordoem ou matem em circunstâncias controladas, em especial a aplicação de corrente eléctrica que não atravesse o cérebro.
No entanto, as alíneas a) e b) não se aplicam aos ganchos utilizados para as aves de capoeira.
4. A fim de ter em conta o progresso científico e técnico, incluindo o parecer da Autoridade Europeia para a Segurança dos Alimentos, o anexo III pode ser alterado nos termos do n.o 2 do artigo 25.o
5. Podem ser adoptadas directrizes comunitárias para a execução das normas constantes do anexo III nos termos do n.o 2 do artigo 25.o
Artigo 16.o
Procedimentos de monitorização nos matadouros
1. Para efeitos do artigo 5.o, os operadores das empresas estabelecem e aplicam procedimentos adequados de monitorização nos matadouros.
2. Os procedimentos de monitorização referidos no n.o 1 do presente artigo descrevem o modo como os controlos previstos no artigo 5.o são realizados e incluem, no mínimo, o seguinte:
a)
Nome das pessoas responsáveis pelo procedimento de monitorização;
b)
Indicadores destinados a detectar sinais do estado de inconsciência e consciência ou sensibilidade nos animais; indicadores destinados a detectar a ausência de sinais de vida nos animais abatidos nos termos do n.o 4 do artigo 4.o;
c)
Critérios para determinar se os resultados revelados pelos indicadores referidos na alínea b) são satisfatórios;
d)
Circunstâncias e/ou momento em que a monitorização deve ter lugar;
e)
Número de animais em cada amostra a examinar durante a monitorização;
f)
Procedimentos adequados para garantir que, caso os critérios referidos na alínea c) não sejam cumpridos, as operações de atordoamento ou occisão sejam revistas a fim de identificar as causas de eventuais deficiências e as modificações a efectuar no âmbito dessas operações.
3. Os operadores das empresas estabelecem um procedimento de monitorização específico para cada linha de abate.
4. A frequência dos controlos tem em conta os principais factores de risco, tais como alterações do tipo ou tamanho de animais abatidos ou dos padrões de trabalho do pessoal, e é definida de modo a assegurar resultados com um alto nível de fiabilidade.
5. Para efeitos dos n.os 1 a 4 do presente artigo, os operadores das empresas podem utilizar os procedimentos de monitorização descritos nos guias de boas práticas referidos no artigo 13.o
6. Podem ser adoptadas directrizes comunitárias relativas aos procedimentos de monitorização nos matadouros nos termos do n.o 2 do artigo 25.o
Artigo 17.o
Responsável pelo bem-estar dos animais
1. Os operadores das empresas designam, para cada matadouro, um responsável pelo bem-estar dos animais que presta assistência aos referidos operadores, a fim de assegurar a conformidade com as regras previstas no presente regulamento.
2. O responsável pelo bem-estar dos animais está sob a autoridade directa do operador da empresa e responde directamente perante este último no que respeita a questões de bem-estar dos animais. Esse responsável está em posição de exigir que o pessoal do matadouro realize quaisquer acções correctivas necessárias para assegurar a conformidade com as regras previstas no presente regulamento.
3. As funções do responsável pelo bem-estar dos animais são definidas nos procedimentos operacionais normalizados do matadouro e comunicadas de modo efectivo ao pessoal envolvido.
4. O responsável pelo bem-estar dos animais é detentor de um certificado de aptidão, como referido no artigo 21.o, emitido para todas as operações realizadas nos matadouros pelas quais seja responsável.
5. O responsável pelo bem-estar dos animais mantém o registo das medidas tomadas a fim de melhorar o bem-estar dos animais no matadouro em que exerce as suas funções. Mantém esse registo durante pelo menos um ano e faculta-o à autoridade competente, a pedido desta.
6. O disposto nos n.os 1 a 5 não se aplica a matadouros em que sejam abatidas menos de 1 000 cabeças normais de mamíferos ou 150 000 unidades de aves de capoeira ou coelhos por ano.
Para efeitos do número anterior, entende-se por «cabeça normal», uma unidade de medida padrão que permite a agregação das várias categorias do efectivo pecuário para fins de comparação.
Na aplicação do primeiro parágrafo, os Estados-Membros adoptam as seguintes taxas de conversão:
a)
Bovinos adultos, na acepção do Regulamento (CE) n.o 1234/2007 do Conselho, de 22 de Outubro de 2007, que estabelece uma organização comum dos mercados agrícolas e disposições específicas para certos produtos agrícolas (Regulamento «OCM única») (11), e equídeos: 1 cabeça normal;
b)
Outros animais bovinos: 0,50 cabeça normal;
c)
Suínos com um peso superior a 100 kg de peso vivo: 0,20 cabeça normal;
d)
Outros suínos: 0,15 cabeça normal;
e)
Ovinos e caprinos: 0,10 cabeça normal;
f)
Borregos, cabritos e leitões com um peso inferior a 15 kg de peso vivo: 0,05 cabeça normal.
CAPÍTULO IV
DESPOVOAMENTO E OCCISÃO DE EMERGÊNCIA
Artigo 18.o
Despovoamento
1. Antes do início da operação, a autoridade competente responsável por uma operação de despovoamento estabelece um plano de acção a fim de garantir a conformidade com as regras previstas no presente regulamento.
Em especial, os métodos de atordoamento e occisão previstos e os procedimentos operacionais normalizados correspondentes destinados a garantir a conformidade com as regras estabelecidas no presente regulamento são integrados nos planos de emergência exigidos ao abrigo da legislação comunitária em matéria de saúde animal, com base nas hipóteses constantes do plano de emergência respeitantes à dimensão e à localização dos surtos suspeitos.
2. A autoridade competente:
a)
Assegura que tais operações sejam efectuadas em conformidade com o plano de acção referido no n.o 1;
b)
Toma todas as medidas adequadas para salvaguardar o bem-estar dos animais nas melhores condições disponíveis.
3. Para efeitos do presente artigo e em circunstâncias excepcionais, a autoridade competente pode conceder derrogações a uma ou mais disposições do presente regulamento, caso considere que o seu cumprimento pode afectar a saúde humana ou retardar significativamente o processo de erradicação de uma doença.
4. Até 30 de Junho de cada ano, a autoridade competente referida no n.o 1 transmite à Comissão um relatório sobre as operações de despovoamento efectuadas durante o ano anterior e disponibiliza-o ao público através da internet.
No que se refere a cada operação de despovoamento, o relatório indica, nomeadamente:
a)
As razões do despovoamento;
b)
O número e as espécies de animais mortos;
c)
Os métodos de atordoamento e occisão utilizados;
d)
Uma descrição das dificuldades encontradas e, se for o caso, das soluções adoptadas para minimizar ou aliviar o sofrimento dos animais abrangidos;
e)
Qualquer derrogação concedida nos termos do n.o 3.
5. Podem ser adoptadas directrizes comunitárias para a elaboração e execução dos planos de acção para o despovoamento, nos termos do n.o 2 do artigo 25.o
6. Sempre que apropriado, para tomar em consideração as informações recolhidas pelo SNDA, podem ser concedidas derrogações aos requisitos estabelecidos no n.o 4 do presente artigo, nos termos do n.o 2 do artigo 25.o
Artigo 19.o
Occisão de emergência
Em caso de occisão de emergência, o detentor dos animais afectados toma todas as medidas necessárias para proceder à occisão dos animais com a maior brevidade possível.
CAPÍTULO V
AUTORIDADE COMPETENTE
Artigo 20.o
Apoio científico
1. Cada Estado-Membro assegura que seja facultado às autoridades competentes, a pedido destas, apoio científico suficiente, disponibilizando:
a)
Conhecimentos científicos e técnicos especializados relativos à aprovação de matadouros, tal como referido no n.o 2 do artigo 14.o, e ao desenvolvimento de novos métodos de atordoamento;
b)
Pareceres científicos sobre as instruções dos fabricantes para a utilização e manutenção de equipamento de imobilização e de atordoamento;
c)
Pareceres científicos sobre guias de boas práticas desenvolvidos no seu território para efeitos do presente regulamento;
d)
Recomendações para efeitos do presente regulamento, em especial no que se refere às inspecções e auditorias;
e)
Pareceres sobre a capacidade e adequação de organismos e entidades distintos para cumprirem os requisitos estabelecidos no n.o 2 do artigo 21.o
2. O apoio científico pode ser facultado através de uma rede, desde que sejam desempenhadas todas as tarefas enumeradas no n.o 1 no que respeita a todas as actividades relevantes levadas a cabo no Estado-Membro em questão.
Para o efeito, cada Estado-Membro identifica um ponto de contacto único e disponibiliza essa informação ao público através da internet. Esse ponto de contacto é responsável por partilhar com os seus homólogos e com a Comissão informações técnicas e científicas e boas práticas no que se refere à aplicação do presente regulamento.
Artigo 21.o
Certificado de aptidão
1. Para efeitos do artigo 7.o, os Estados-Membros designam a autoridade competente responsável por:
a)
Garantir que estejam disponíveis cursos de formação para o pessoal envolvido na occisão e nas operações conexas;
b)
Emitir certificados de aptidão que atestem a aprovação num exame final independente; este exame deve incidir em matérias relevantes para as categorias de animais em questão e que correspondam às operações a que se referem os n.os 2 e 3 do artigo 7.o, bem como às matérias indicadas no anexo IV;
c)
Aprovar os programas de formação dos cursos referidos na alínea a), bem como o conteúdo e as modalidades do exame referido na alínea b).
2. A autoridade competente pode delegar o exame final e a emissão do certificado de aptidão numa entidade ou organismo distinto que:
a)
Disponha da especialização, do pessoal e do equipamento para tal necessários;
b)
Seja independente e não se encontre em situação de conflito de interesses no que respeita ao exame final e à emissão dos certificados de aptidão.
A autoridade competente pode também delegar a organização dos cursos de formação numa entidade ou organismo distinto que disponha da especialização, do pessoal e do equipamento necessários para o efeito.
Os dados respeitantes aos organismos ou entidades nos quais tenham sido delegadas estas tarefas devem ser disponibilizados ao público pela autoridade competente através da internet.
3. Os certificados de aptidão indicam as categorias de animais, o tipo de equipamento e as operações enumeradas nos n.os 2 ou 3 do artigo 7.o para as quais são válidos.
4. Os Estados-Membros reconhecem os certificados de aptidão emitidos noutro Estado-Membro.
5. A autoridade competente pode emitir certificados de aptidão temporários, desde que:
a)
O requerente esteja inscrito num dos cursos de formação a que se refere a alínea a) do n.o 1;
b)
O requerente trabalhe na presença e sob a supervisão directa de outra pessoa que seja titular de um certificado de aptidão emitido para a actividade específica a efectuar;
c)
A validade do certificado temporário não exceda três meses; e
d)
O requerente apresente uma declaração por escrito que ateste que não foi anteriormente emitido em seu nome outro certificado de aptidão temporário do mesmo âmbito ou demonstre satisfatoriamente à autoridade competente que lhe foi impossível fazer o exame final.
6. Sem prejuízo de qualquer decisão de uma autoridade judiciária ou de uma autoridade competente de proibir a manipulação de animais, só são emitidos certificados de aptidão, incluindo certificados temporários, aos requerentes que apresentem uma declaração por escrito que ateste que não cometeram infracções graves à legislação comunitária e/ou à legislação nacional em matéria de protecção dos animais nos três anos que antecedem a data do pedido de certificado.
7. Os Estados-Membros podem reconhecer como equivalentes a certificados de aptidão para efeitos do presente regulamento as qualificações obtidas para outros fins, desde que tenham sido obtidas em condições equivalentes às previstas no presente artigo. A autoridade competente disponibiliza ao público e mantém actualizada, através da internet, uma lista de qualificações reconhecidas como equivalentes ao certificado de aptidão.
8. Para a aplicação do disposto no n.o 1 do presente artigo, podem ser adoptadas directrizes comunitárias termos do n.o 2 do artigo 25.o
CAPÍTULO VI
INCUMPRIMENTO, SANÇÕES E COMPETÊNCIAS DE EXECUÇÃO
Artigo 22.o
Incumprimento
1. Para efeitos do artigo 54.o do Regulamento (CE) n.o 882/2004, a autoridade competente pode, em especial:
a)
Exigir aos operadores das empresas que alterem os respectivos procedimentos operacionais normalizados e, em particular, que reduzam ou interrompam a produção;
b)
Exigir aos operadores das empresas que aumentem a frequência das verificações referidas no artigo 5.o e alterem os procedimentos de monitorização referidos no artigo 16.o;
c)
Suspender ou retirar certificados de aptidão emitidos nos termos do presente regulamento às pessoas que já não demonstrem possuir competência, conhecimentos ou sensibilização para efectuar as operações para as quais o certificado foi emitido;
d)
Suspender ou revogar a delegação de poderes a que se refere o n.o 2 do artigo 21.o;
e)
Exigir a alteração das instruções referidas no artigo 8.o tendo na devida conta os pareceres científicos apresentados nos termos da alínea b) do n.o 1 do artigo 20.o
2. A autoridade competente informa a autoridade emissora caso suspenda ou retire um certificado de aptidão.
Artigo 23.o
Sanções
Os Estados-Membros estabelecem as sanções aplicáveis às infracções ao presente regulamento e tomar todas as medidas necessárias para garantir a sua aplicação. As sanções previstas são efectivas, proporcionadas e dissuasivas. Os Estados-Membros notificam essas disposições à Comissão até 1 de Janeiro de 2013 e comunicam-lhe qualquer alteração posterior das mesmas no mais breve prazo possível.
Artigo 24.o
Regras de execução
Podem ser adoptadas quaisquer regras necessárias à execução do presente regulamento, nos termos do n.o 2 do artigo 25.o
Artigo 25.o
Procedimento de comité
1. A Comissão é assistida pelo Comité Permanente da Cadeia Alimentar e da Saúde Animal instituído pelo artigo 58.o do Regulamento (CE) n.o 178/2002.
2. Sempre que se faça referência ao presente número, são aplicáveis os artigos 5.o e 7.o da Decisão 1999/468/CE.
O prazo previsto no n.o 6 do artigo 5.o da Decisão 1999/468/CE é de três meses.
CAPÍTULO VII
DISPOSIÇÕES FINAIS
Artigo 26.o
Regras nacionais mais estritas
1. O presente regulamento não impede os Estados-Membros de manterem quaisquer disposições nacionais destinadas a garantir uma protecção mais ampla dos animais no momento da occisão, que estejam em vigor no momento da entrada em vigor do presente regulamento.
Antes de 1 de Janeiro de 2013, os Estados-Membros informam a Comissão acerca de tais disposições nacionais. A Comissão transmite essas informações aos outros Estados-Membros.
2. Os Estados-Membros podem adoptar disposições nacionais destinadas a garantir uma protecção mais ampla dos animais no momento da occisão do que as previstas no presente regulamento, relativamente aos seguintes domínios:
a)
Occisão dos animais e operações complementares fora do matadouro;
b)
Abate de caça de criação e operações complementares na acepção do ponto 1.6 do anexo I do Regulamento (CE) n.o 853/2004, como por exemplo renas;
c)
Abate e operações complementares nos termos do n.o 4 do artigo 4.o
Os Estados-Membros notificam a Comissão de todas essas disposições nacionais. A Comissão transmite essas informações aos outros Estados-Membros.
3. Sempre que, com base em novos dados científicos, um Estado-Membro considere necessário tomar medidas destinadas a garantir uma protecção mais ampla dos animais no momento da occisão, em relação aos métodos de atordoamento referidos no anexo I, notifica a Comissão das medidas projectadas. A Comissão transmite essas informações aos outros Estados-Membros.
A Comissão submete a questão ao comité referido no n.o 1 do artigo 25.o no prazo de um mês a contar da notificação e, com base no parecer da EFSA e nos termos do n.o 2 do artigo 25.o, aprova ou rejeita as medidas nacionais em questão.
Se a Comissão assim o entender, pode, com base nas medidas nacionais aprovadas, propor alterações ao anexo I nos termos do n.o 2 do artigo 4.o
4. Os Estados-Membros não proíbem nem impedem a circulação nos seus territórios de produtos de origem animal provenientes de animais mortos noutros Estados-Membros com fundamento no facto de os animais em causa não terem sido mortos em conformidade com as suas disposições nacionais destinadas a garantir uma protecção mais ampla dos animais no momento da occisão.
Artigo 27.o
Relatórios
1. Até 8 de Dezembro de 2014, a Comissão transmite ao Parlamento Europeu e ao Conselho um relatório sobre a possibilidade de introduzir determinados requisitos de protecção dos peixes no momento da occisão, tendo em conta os aspectos de bem-estar dos animais, assim como os impactos socioeconómicos e ambientais. Se necessário, o relatório é acompanhado de propostas legislativas destinadas a alterar o regulamento mediante a inclusão de regras específicas para a protecção dos peixes no momento da occisão.
Na pendência da adopção dessas medidas, os Estados-Membros podem manter ou adoptar disposições nacionais de protecção dos peixes no momento do abate ou da occisão, informando a Comissão de tais disposições.
2. Até 8 de Dezembro de 2012, a Comissão transmite ao Parlamento Europeu e ao Conselho um relatório sobre os sistemas de imobilização de bovinos por inversão ou outra posição não natural. Esse relatório baseia-se nos resultados de um estudo científico comparativo entre estes sistemas e os sistemas de imobilização em que os bovinos são mantidos na posição vertical e tem em conta os aspectos de bem-estar dos animais, assim como as implicações socioeconómicas, incluindo a aceitabilidade por parte das comunidades religiosas e a segurança dos operadores. Se necessário, o relatório é acompanhado de propostas legislativas destinadas a alterar o presente regulamento, relativas aos sistemas de imobilização por inversão ou outra posição não natural.
3. Até 8 de Dezembro de 2013, a Comissão transmite ao Parlamento Europeu e ao Conselho um relatório sobre os diversos métodos de atordoamento de aves de capoeira e, em particular, os tanques de imersão múltiplos para aves, tendo em conta os aspectos de bem-estar dos animais, assim como os impactos socioeconómicos e ambientais.
Artigo 28.o
Revogação
1. É revogada a Directiva 93/119/CEE.
No entanto, para efeitos do disposto no n.o 1 do artigo 29.o do presente regulamento, continuam a aplicar-se as seguintes disposições da Directiva 93/119/CE:
a)
Anexo A:
i)
ponto 1 da secção I,
ii)
ponto 1, segundo período do ponto 3, pontos 6, 7, 8 e primeiro período do ponto 9 da secção II;
b)
Anexo C, ponto 3.A.2, primeiro parágrafo do ponto 3.B.1, pontos 3.B.2, 3.B.4, 4.2 e 4.3 da secção II.
2. As remissões para a directiva revogada devem entender-se como sendo feitas para o presente regulamento.
Artigo 29.o
Disposições transitórias
1. Até 8 de Dezembro de 2019, o n.o 1 do artigo 14.o aplica-se apenas a matadouros novos ou a qualquer nova configuração, construção ou equipamento a que se apliquem as regras previstas no anexo II que não tenham entrado em funcionamento antes de 1 de Janeiro de 2013.
2. Até 8 de Dezembro de 2015, os Estados-Membros podem autorizar que os certificados de aptidão referidos no artigo 21.o sejam concedidos por procedimento simplificado às pessoas que demonstrem possuir experiência profissional relevante de pelo menos três anos.
Artigo 30.o
Entrada em vigor
O presente regulamento entra em vigor no vigésimo dia seguinte ao da sua publicação no Jornal Oficial da União Europeia.
É aplicável a partir de 1 de Janeiro de 2013.
O presente regulamento é obrigatório em todos os seus elementos e directamente aplicável em todos os Estados-Membros.
Feito em Bruxelas, em 24 de Setembro de 2009.