ДИРЕКТИВА 2009/138/ЕО НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 25 ноември 2009 година
относно започването и упражняването на застрахователна и презастрахователна дейност (Платежоспособност II)
(преработка)
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност и по-специално член 47, параграф 2 и член 55 от него,
като взеха предвид предложението на Комисията,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
след консултация с Комитета на регионите,
в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора (2),
като имат предвид, че:
(1)
Предстои да бъдат внесени редица съществени промени в Първа директива 73/239/ЕИО на Съвета от 24 юли 1973 г. относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно достъпа до и упражняването на пряка застрахователна дейност, различна от животозастраховане (3); Директива 78/473/ЕИО на Съвета от 30 май 1978 г. относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно съзастраховане в Общността (4); Директива 87/344/ЕИО на Съвета от 22 юни 1987 г. относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно застраховките за съдебни разноски (5); Втора директива 88/357/ЕИО на Съвета oт 22 юни 1988 г. относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби, отнасящи се до прякото застраховане, различно от животозастраховането, и за формулиране на разпоредби за улесняване на ефективното упражняване на свободата на предоставяне на услуги (6); Директива 92/49/ЕИО на Съвета от 18 юни 1992 г. относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби, свързани с прякото застраховане, различно от животозастраховането (Трета директива за застраховането, различно от животозастраховане) (7); Директива 98/78/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27 октомври 1998 г. относно допълнителен надзор върху застрахователни предприятия, които са част от застрахователна група (8); Директива 2001/17/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 19 март 2001 г. относно реорганизирането и ликвидацията на застрахователните дружества (9); Директива 2002/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 5 ноември 2002 г. относно животозастраховането (10) и Директива 2005/68/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 ноември 2005 г. относно презастраховането (11). С оглед постигане на яснота посочените директиви следва да бъдат преработени.
(2)
За да се улесни започването и упражняването на дейност в областта на застраховането и презастраховането, е необходимо да се премахнат най-сериозните различия в законодателствата на държавите-членки относно правилата, на които трябва да отговарят застрахователните и презастрахователните предприятия. Поради тази причина следва да се осигури правна рамка, позволяваща на застрахователните и презастрахователните предприятия да упражняват застрахователна дейност в целия вътрешен пазар, като по този начин се улеснят застрахователните и презастрахователните предприятия, с централно управление в Общността, да покриват разположените Общността рискове и задължения.
(3)
В интерес на правилното функциониране на вътрешния пазар следва да се установят координирани правила относно надзора над застрахователни групи и относно процедурите по реорганизацията и ликвидацията на застрахователните предприятия, с оглед защита на кредиторите.
(4)
Целесъобразно е някои предприятия, които предоставят застрахователни услуги, да не бъдат обхванати от установената от настоящата директива система, поради техния размер, правен статут, естеството на тяхната дейност, която е пряко свързана със системата на обществено осигуряване, или поради другите специфични услуги, които предлагат. Желателно е също така да бъдат изключени определени институции в някои държави-членки, чиято дейност обхваща единствено твърде ограничен сектор и по закон е ограничена до определена територия или до определени лица.
(5)
Много малките застрахователни предприятия, отговарящи на определени условия, включително равнище на брутен приход от премии, по-ниско от 5 000 000 EUR, се изключват от приложното поле на настоящата директива. Обаче всички застрахователни и презастрахователни предприятия, които вече са получили лиценз по досегашните директиви, следва да запазят лицензите си при прилагане на настоящата директива. Предприятията, които са изключени от обхвата на настоящата директива, следва да имат възможност да се възползват от основните свободи, предоставени от Договора. Тези предприятия имат възможността да искат лицензиране по настоящата директива, за да се възползват от единния лиценз, предвиден в настоящата директива.
(6)
За държавите-членки следва да бъде възможно да изискват предприятията, упражняващи застрахователна или презастрахователна дейност и изключени от обхвата на настоящата директива, да бъдат регистрирани. Държавите-членки могат също да подлагат тези предприятия на надзор за благоразумие и правен надзор.
(7)
Директива 72/166/ЕИО на Съвета от 24 април 1972 г. относно сближаване на законодателствата на държавите-членки относно застраховката „Гражданска отговорност“ при използването на моторни превозни средства и за прилагане на задължението за сключване на такава застраховка (12); Седма директива 83/349/ЕИО на Съвета от 13 юни 1983 г. приета на основание член 54, параграф 3, буква ж) от Договора относно консолидираните счетоводни отчети (13); Втора директива на Съвета 84/5/ЕИО от 30 декември 1983 г. относно сближаването на законодателствата на държавите-членки, свързани със застраховките гражданска отговорност при използването на моторни превозни средства (14); Директива 2004/39/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 г. относно пазарите на финансови инструменти (15) и Директива 2006/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2006 г. относно предприемането и осъществяването на дейност от кредитните институции (16) определят общите правила в областта на счетоводното отчитане, застраховка „гражданска отговорност“ при използването на моторни превозни средства, финансовите инструменти и кредитните институции и предвиждат определения в тези области. Целесъобразно е някои от определенията, предвидени в посочените директиви да се прилагат за целите на настоящата Директива.
(8)
Започването на застрахователна или презастрахователна дейност следва да подлежи на предварително лицензиране. Затова е необходимо да се определят условията и процедурите както за издаване, така и за отказ на такъв лиценз.
(9)
Отменените с настоящата директива директиви не предвиждат правила относно обхвата на презастрахователната дейност, за упражняването на която дадено застрахователно предприятие може да получи лиценз. Държавите-членки решават да определят правила в това отношение.
(10)
Позоваванията в настоящата директива на застрахователни и презастрахователни предприятия следва да включват каптивните застрахователни и каптивните презастрахователни предприятия, с изключение на случаите, в които е предвидена конкретна разпоредба за тези предприятия.
(11)
Тъй като настоящата директива представлява важен инструмент за постигането на вътрешния пазар, застрахователните и презастрахователните предприятия, лицензирани в техните държави-членки по произход, следва да имат право да упражняват в рамките на Общността част или всичките свои дейности посредством установяването на клонове или посредством предоставянето на услуги. Следователно е уместно провеждането на хармонизация доколкото е необходима и достатъчна за постигане на взаимно признаване на лицензи и на системите за надзор, като по този начин се издава един лиценз, който е валиден в цялата Общност и който позволява на държавата-членка по произход да упражнява надзор над предприятието.
(12)
Директива 2000/26/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 май 2000 г. за сближаване на законодателствата на държавите-членки относно застраховане на гражданската отговорност във връзка с използването на моторни превозни средства (Четвърта директива за автомобилното застраховане) (17) определя правилата за назначаването на представители за уреждане на претенции. Тези правила следва да се прилагат за целите на настоящата директива.
(13)
Презастрахователните предприятия следва да ограничават предмета на дейността си до презастраховане и свързаните с него операции. Подобно изискване не следва да възпрепятства дадено презастрахователно предприятие от упражняване на дейности, като предоставяне на статистически или актюерски консултации, анализ на риска или проучване за неговите клиенти. Това изискване може също да включва функциите и дейностите на холдингово предприятие по отношение на дейности във финансовия сектор по смисъла на член 2, точка 8 от Директива 2002/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2002 г. относно допълнителния надзор на кредитните институции, застрахователните предприятия и на инвестиционните посредници към един финансов конгломерат (18). Във всеки случай това изискване не позволява извършването на несвързани банкови и финансови дейности.
(14)
Защитата на титулярите на полица изисква застрахователните и презастрахователните предприятия да отговарят на ефективни изисквания за платежоспособност, които да водят до ефикасно разпределение на капитал в Европейския съюз. В светлината на развитието на пазара настоящата система вече не е адекватна. Затова е необходимо да се въведе нова регулаторна рамка.
(15)
В съответствие с последните развития в областта на управление на риска, в контекста на Международната асоциация на застрахователните надзорни институции, Съвета по международни счетоводни стандарти и Международната асоциация на актюерите и във връзка с последните развития в други финансови сектори, следва да се възприеме икономически, основан на рисковете подход, който предвижда стимули за застрахователните и презастрахователните предприятия правилно да оценяват и управляват своя риск. Следва да се засили хармонизацията, като се приемат конкретни правила за оценяване на активите и пасивите, включително техническите резерви.
(16)
Основната цел на регулирането и надзора над застрахователните и презастрахователните предприятия е адекватната защита на титулярите на полица и бенефициерите. Понятието „бенефициер“ е предназначено да обхване всяко физическо или юридическо лице, което притежава права по застрахователен договор. Другите цели на регулирането и надзора над застрахователните и презастрахователните предприятия, като финансовата стабилност и справедливите и правилно функциониращи пазари, също следва да бъдат взети предвид, но не трябва да отклоняват вниманието от основната цел.
(17)
Режимът на платежоспособността, уреден в настоящата директива, се очаква да доведе до още по-добра защита за титулярите на полица. Този режим ще изисква държавите-членки да предоставят на надзорните органи необходимите ресурси за изпълняване на задълженията, предвидени в настоящата директива. Това включва целия необходим капацитет, включително финансови и човешки ресурси.
(18)
Надзорните органи на държавите-членки следва да разполагат с всички необходими средства за гарантиране на правилното упражняване на дейността от застрахователните и презастрахователните предприятия в рамките на Общността, упражнявана по силата на правото на установяване или свободата на предоставяне на услуги. За да се гарантира ефективността на надзора, всички предприети от надзорните органи действия следва да бъдат съразмерни спрямо естеството, степента и сложността на риска, характерен за дейността на застрахователните и презастрахователните предприятия, независимо от значимостта на съответното предприятие за общата финансова стабилност на пазара.
(19)
Настоящата директива не следва прекалено да обременява малките и средните застрахователни предприятия. Един от инструментите за постигане на тази цел е правилното прилагане на принципа на пропорционалността. Този принцип следва да се прилага както спрямо изискванията, наложени на застрахователните и презастрахователните предприятия, така и спрямо упражняването на надзорни правомощия.
(20)
По-конкретно настоящата директива не следва да създава прекалена тежест за застрахователни предприятия, които се специализират в предоставяне на специфични видове застраховки или на услуги на специфични сегменти клиенти, и следва да признава, че специализирането по този начин може да бъде ценен инструмент за ефикасното и ефективно управление на риска. За да се постигне тази цел, както и правилно прилагане на принципа на пропорционалността, следва също да се включи разпоредба, която да позволява на предприятията по-конкретно да използват свои собствени данни за калибриране на параметрите в модулите относно подписваческия риск на стандартната формула на капиталовото изискване за платежоспособност.
(21)
Настоящата директива следва също да вземе предвид специфичното естество на каптивните застрахователни и каптивните презастрахователни предприятия. Тъй като тези предприятия покриват само рискове, свързани с промишлената или търговска група, към която принадлежат, следва да се предвидят подходящи подходи, съответстващи на принципа на пропорционалността, за да се отразят естеството, мащабът и сложността на тяхната дейност.
(22)
Надзорът над презастрахователната дейност следва да отчита особените характеристики на презастрахователната дейност, предимно нейния глобален характер и факта, че титулярите на застрахователни полици са сами по себе си застрахователни или презастрахователни предприятия.
(23)
Надзорните органи следва да могат да получават от застрахователните и презастрахователните предприятия информацията, необходима за целите на надзора, включително, когато е подходящо, информация, оповестена публично от застрахователно или презастрахователно предприятие в съответствие с изискванията за финансова отчетност, листване и други правни или нормативни изисквания.
(24)
Надзорните органи на държавите-членки по произход следва да отговарят за контрола върху финансовата стабилност на застрахователните и презастрахователните предприятия. За целта те следва да извършват редовни прегледи и оценки.
(25)
Надзорните органи следва да могат да вземат предвид въздействието върху управлението на рисковете и активите, на доброволни кодекси за поведение и прозрачност, към които се придържат съответните институции, търгуващи с нерегулирани или алтернативни инвестиционни инструменти.
(26)
Капиталовото изискване за платежоспособност е първата стъпка към установяване на адекватни количествени изисквания в сектора на застраховането. Поради това надзорните органи следва да имат правомощие да налагат изискването за добавен капитал към капиталовото изискване за платежоспособност само при изключителни обстоятелства, в случаите, изброени в настоящата директива и установени в резултат на процеса на надзорен преглед. Стандартната формула за капиталовото изискване за платежоспособност има за цел да отразява рисковия профил на повечето застрахователни и презастрахователни предприятия. Възможно е обаче в някои случаи стандартният подход да не отразява адекватно силно специфичния рисков профил на дадено предприятие.
(27)
Налагането на изискване за добавяне на капитал е извънредно в смисъл, че следва да се използва само като крайна мярка, когато други надзорни мерки са неефективни или неподходящи. Освен това, понятието „извънредно“ следва да се разбира в контекста на конкретната ситуация на всяко предприятие, а не във връзка с броя на изискванията за добавяне на капитал, наложени на конкретен пазар.
(28)
Изискването за добавяне на капитал следва да се запази, докато не се променят обстоятелствата, при които е било наложено. В случай на значителни слабости в цялостния или частичния вътрешен модел, или значителни управленски пропуски, надзорните органи следва да гарантират, че съответното предприятие полага всички усилия за коригиране на слабостите, които са довели до налагане на изискването за добавяне на капитал. Когато обаче стандартизираният подход не отразява по адекватен начин много специфичния рисков профил на дадено предприятие, изискването за добавяне на капитал може да се запази в продължение на няколко последователни години.
(29)
Някои рискове могат да бъдат регулирани единствено посредством изисквания спрямо управлението вместо чрез количествени изисквания, отразени в капиталовото изискване за платежоспособност. Затова ефективната система на управление играе важна роля за адекватното управление на застрахователното предприятие и за регулаторната система.
(30)
Системата на управление включва функция за управление на риска, функция, следяща за спазване на изискванията, функция за вътрешен одит и актюерска функция.
(31)
Функция представлява административен потенциал за изпълнение на конкретни управленски задачи. Определянето на конкретна функция не възпрепятства предприятието свободно да реши как да организира тази функция на практика, освен когато в настоящата директива е предвидено друго. Това не следва да води до излишно утежняване на изискванията, защото следва да се отчитат характерът, мащабът и сложността на операциите на предприятието. Следователно следва да е възможно тези функции да бъдат изпълнявани от собствения персонал, да се потърси съвет от външни експерти или да бъдат възлагани на външни експерти в определените от настоящата директива рамки.
(32)
Освен това, с изключение на функцията за вътрешен одит, в по-малки предприятия и такива с по-опростена структура, следва да бъде възможно един служител или организационна единица да изпълняват повече от една функция.
(33)
Функциите, включени в системата на управление, се считат за ключови функции, следователно и за важни и критични функции.
(34)
Всички служители, изпълняващи ключови функции, следва да изпълняват изискванията за квалификация и надеждност. Само титулярите на ключовите функции обаче следва да подлежат на изисквания за уведомяване на надзорния орган.
(35)
За целите на оценяването на изискваното равнище на компетентност, професионалната квалификация и опитът на служителите, които действително управляват предприятието или имат други ключови функции, следва да се отчитат като допълнителни фактори.
(36)
Всички застрахователни и презастрахователни предприятия следва, като неразделна част от своята бизнес стратегия, редовно да оценяват общите си нужди по отношение на платежоспособност с оглед на своя специфичен рисков профил (собствена оценка на риска и платежоспособността). Тази оценка не изисква разработване на вътрешен модел, нито служи за изчисляване на капиталово изискване, различно от капиталовото изискване за платежоспособност и минималното капиталово изискване. Резултатите от всяка оценка следва да бъдат докладвани на надзорните органи като част от информацията, която се представя за целите на надзора.
(37)
За да се гарантира ефективният контрол върху възложени на външен изпълнител функции или дейности, от съществено значение е надзорните органи на възлагащото застрахователното или презастрахователното предприятие да имат достъп до цялата значима информация, съхранявана от подизпълнителя, независимо дали той е регулирано или нерегулирано правно образувание, както и правото да извършват проверки на място. За да се отчете развитието на пазара и да се гарантира, че условията за възлагането на външен изпълнител са спазени, надзорните органи следва да бъдат информирани за това преди възлагане на критични или значими функции или дейности. Тези изисквания следва да отчитат работата на Общия форум и отговарят на настоящите правила и практики в банковия сектор и на Директива 2004/39/ЕО и нейното прилагане по отношение на кредитните институции.
(38)
С оглед гарантирането на прозрачност, застрахователните и презастрахователните предприятия следва да оповестяват публично - това означава безплатното осигуряване на обществен достъп до информацията в печатен или електронен вид - поне веднъж годишно основна информация относно тяхната платежоспособност и финансово състояние. Те трябва да могат да оповестяват публично допълнителна информация на доброволна основа.
(39)
Следва да се предвиди разпоредба за обмен на информация между надзорните органи и властите, или институциите, които въз основа на функциите си, подпомагат заздравяването на стабилността на финансовата система. Поради това е необходимо да се определят условията, при които този обмен на информация следва да бъде възможен. Освен това, в случаите когато информацията може да бъде оповестена само с изричното съгласие на надзорните органи, същите следва да могат, когато е уместно, да обвързват даването на съгласие със спазването на строги изисквания.
(40)
Необходимо е да се насърчава сближаването в областта на надзора както по отношение на средствата за надзор, така и на надзорните практики. Комитетът за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор, създаден с Решение 2009/79/ЕО на Комисията (19), следва да играе важна роля в това отношение и да докладва редовно относно постигнатия напредък на Европейския парламент и на Комисията.
(41)
Целта на информацията и докладването, свързани с изискването за добавяне на капитал от страна на Комитета за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор, не е да възпрепятства прилагането на това изискване, позволено по настоящата директива, а да допринесе за още по-висока степен на сближаване на надзорните практики при прилагането на изисквания за добавяне на капитал между надзорните органи в различните държави-членки.
(42)
За да се намали административната тежест и да се избегне дублиране на задачите, надзорните органи и националните статистически органи следва да си сътрудничат и да обменят информация.
(43)
С цел засилване на надзора над застрахователните и презастрахователните предприятия и защитата на титулярите на полица, задължителните одитори по смисъла на Директива 2006/43/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 17 май 2006 г. относно задължителния одит на годишните счетоводни отчети и консолидираните счетоводни отчети (20) следва да бъдат задължени незабавно да докладват всякакви факти, които могат да имат сериозно въздействие върху финансовото състояние или административната организация на застрахователното или презастрахователното предприятие.
(44)
Застрахователни предприятия, извършващи дейности в областта както на животозастраховането, така и на общото застраховане, следва да управляват тези дейности разделено, с цел защита интересите на титулярите на полици. По-специално тези предприятия следва да подлежат на същите капиталови изисквания като тези, приложими за подобна застрахователна група, състояща се от животозастрахователно предприятие и общо застрахователно предприятие, като се вземе предвид повишената възможност за прехвърляне на капитал при застрахователни предприятия със смесена дейност.
(45)
Оценката на финансовото състояние на застрахователните и презастрахователните предприятия следва да се основава на ясни икономически принципи и да използва оптимално предоставената от финансовите пазари информация, както и общодостъпна информация за техническите застрахователни рискове. По-специално, изискванията за платежоспособност следва да се основават на икономическа оценка на цялостния счетоводен баланс.
(46)
Оценъчните стандарти за целите на надзора следва да са съвместими, доколкото е възможно, с развитието в областта на международното счетоводство, за да се ограничи административната тежест върху застрахователните или презастрахователните предприятия.
(47)
В съответствие с този подход, капиталовите изисквания следва да се покриват със собствените средства, независимо дали са отчетени като балансова или задбалансова позиции. Доколкото не всички финансови ресурси осигуряват пълно покриване на загубите в случай на ликвидация и при нормално функциониране, позициите на собствените средства следва да бъдат класифицирани съгласно качествени критерии в три реда и допустимият размер на собствените средства за покриване на капиталовите изисквания следва да бъде съответно намален. Приложимите към позициите на собствените средства ограничения следва да се прилагат само за определяне на състоянието на платежоспособността на застрахователните и презастрахователни предприятия и не следва допълнително да ограничават свободата на тези предприятия по отношение на вътрешното им управление на капитала.
(48)
Като цяло активите, свободни от всякакви предвидими задължения, са на разположение за поемане на загубите поради неблагоприятни колебания в стопанската дейност при нормално функциониране и при ликвидация. Затова преобладаващата част от превишението на активите спрямо пасивите, оценени в съответствие с принципите на настоящата директива, следва да се разглежда като висококачествен капитал (ред 1).
(49)
Не всички активи в едно предприятие са свободни от ограничения. В някои държави-членки конкретни продукти имат за резултат обособени структури на фондове, които дават на дадена категория титуляри на полица по-големи права върху активи в техния собствен „фонд“. Независимо че тези активи се включват при изчисляването на превишението на активите спрямо пасивите за целите на определяне на собствените средства те не могат на практика да се използват за посрещане на рискове извън обособения фонд. За да се осигури последователност с икономическия подход, оценката на собствените средства трябва да се приспособи, така че да отразява различното естество на активите, които са обхванати от споразумение за обособяване. По подобен начин изчисляването на капиталовото изискване за платежоспособност следва да отразява намаляването на обединяванията или диверсификацията, свързани с тези обособени фондове.
(50)
В някои държави-членки съществува практиката застрахователни дружества да продават животозастрахователни продукти, във връзка с които титулярите на полицa и бенефициерите правят вноски към рисковия капитал на дружеството в замяна на цялата възвръщаемост или на част от възвръщаемостта на вноските. Натрупаните печалби представляват излишък от средства, собственост на юридическото лице, в което е генериран.
(51)
Излишъците от средства следва да се оценяват съобразно изложения в настоящата директива икономически подход. В тази връзка не следва да бъде достатъчно обикновеното позоваване на оценката на излишъците от средства в годишните счетоводни отчети. В съответствие с изискванията за собствените средства, излишъкът от средства следва да отговаря на критериите, определени в настоящата директива, относно класификацията по редове. Това означава inter alia, че само тези излишъци от средства, които отговорят на изискванията за класифициране в ред 1, следва да бъдат считани за капитал от ред 1.
(52)
Взаимозастрахователните асоциации или асоциациите от взаимозастрахователен тип с променливи вноски могат да изискват от своите членове допълнителни вноски (допълнителни покани към членовете), за да увеличат размера на наличните финансови средства, за да поемат загуби. Допълнителните покани към членовете могат да представляват значителен източник на финансиране за взаимозастрахователните асоциации и асоциациите от взаимозастрахователен тип, включително когато тези асоциации са изправени пред неблагоприятни колебания в стопанската дейност. Затова допълнителните покани към членовете следва да се признават като спомагателни елементи на собствени средства и да се третират по съответен начин за целите на платежоспособността. По-конкретно в случая на взаимозастрахователните асоциации и асоциациите от взаимозастрахователен тип на корабособственици с променливи вноски за застраховане единствено срещу морски рискове прибягването до допълнителни покани към членовете е трайно наложена практика, която подлежи на специални договорености за възстановяване и одобрената сума по тези допълнителни покани към членовете следва да се третира като капитал с добро качество (ред 2). По същия начин в случай на други взаимозастрахователни асоциации и асоциации от взаимозастрахователен тип, при които допълнителните покани към членовете са с подобно качество, одобрената сума по тези покани към членовете следва също да се третира като капитал с добро качество (ред 2).
(53)
С цел да се позволи на застрахователните и презастрахователните предприятия да изпълнят задълженията си към титулярите на полици и бенефициерите, държавите-членки следва да изискват от тези предприятия да създадат адекватни технически резерви. Принципите на и актюерските и статистическите методологии, определящи изчисляването на тези технически резерви следва да бъдат хармонизирани в рамките на Общността, за де се постигне по добра съпоставимост и прозрачност.
(54)
Изчисляването на техническите резерви следва да отговаря на оценяването на активите и други пасиви, на състоянието на пазара и да съответства на международното развитие в областта на счетоводството и надзора.
(55)
Следователно, стойността на техническите резерви следва да съответства на сумата, която застрахователното или презастрахователното предприятие би трябвало да плати, ако незабавно прехвърли договорните си права и задължения на друго предприятие. Следователно стойността на техническите резерви следва да съответства на сумата, която би се очаквало да бъде поискана от друго застрахователно или презастрахователно предприятие (референтно предприятие), за да поеме и изпълни свързаните с това застрахователни и презастрахователни задължения. Размерът на техническите резерви следва да отразява характеристиките на съответния застрахователен портфейл. Специфична за предприятието информация следва да се използва при изчисления на техническите резерви само дотолкова, доколкото тази информация, като например информация относно управлението на претенциите и разходите, позволява на застрахователните и презастрахователните предприятия по-добре да отразят характеристиките на съответния застрахователен портфейл.
(56)
Допусканията за референтното предприятие, което се предполага, че поема и изпълнява свързаните с това застрахователни и презастрахователни задължения, следва да бъдат хармонизирани на общностно равнище. По-конкретно допусканията относно референтното предприятие, които определят дали и до каква степен да се отчитат диверсификационните ефекти при изчисляването на рисковата премия, следва да бъдат взети предвид като част от оценката на въздействието на мерките по прилагането и след това следва да бъдат хармонизирани на общностно равнище.
(57)
За целта на изчисляването на техническите резерви следва да бъде възможно да се прилага разумна интерполация и екстраполация от пряко наблюдаваните пазарни стойности.
(58)
Необходимо е очакваната настояща стойност на застрахователните задължения да се изчислява на базата на текуща и достоверна информация и реалистични допускания, като се вземат предвид финансовите гаранции и опции в застрахователните и презастрахователните договори, за да се достигне до икономическа оценка на застрахователните или презастрахователните задължения. Следва да се изисква използването на ефективни и хармонизирани актюерски методологии.
(59)
С цел да се отчете специфичното положение на малките и средни предприятия, следва да се предвидят опростени подходи за изчисляване на техническите резерви.
(60)
Надзорният режим следва да предвиди изискване отчитащо риска, което се основава на изчисляване при прилагане на проспективен подход, за да се гарантира прецизна и навременна намеса от страна на надзорните органи (капиталово изискване за платежоспособност) и минимално ниво на сигурност, под което не следва да спада размерът на финансовите ресурси (минимално капиталово изискване). Двете капиталови изисквания следва да бъдат хармонизирани в рамките на Общността, за да се постигне еднакво ниво на защита на титулярите на полици. По отношение на доброто функциониране на режима на настоящата директива между капиталовото изискване за платежоспособност и минималното капиталово изискване, следва да съществува адекватна скала за степенувани надзорни мерки.
(61)
За да се смекчат нежелани потенциални проциклични ефекти във финансовата система и да се избегне ситуация, в която неправилно се налага на застрахователните и презастрахователните предприятия да събират допълнителен капитал или да продават своите инвестиции в резултат на неудържими неблагоприятни движения на финансовите пазари, модулът на пазарния риск на стандартната формула за капиталовото изискване за платежоспособност следва да включва симетричен механизъм за корекция по отношение на промените в равнището на цените на ценните книжа. В допълнение, в случай на извънреден срив на финансовите пазари и когато въпросният симетричен механизъм за корекция не е достатъчен, за да могат застрахователните и презастрахователните предприятия да изпълнят своето капиталово изискване за платежоспособност, следва да се предвиди също така възможност надзорните органи да могат да удължават срока, в който застрахователните и презастрахователните предприятия са длъжни да възстановят размера на допустимите собствени средства до нивото на капиталовото изискване за платежоспособност.
(62)
Капиталовото изискване за платежоспособност следва да отразява такова равнище на допустими собствени средства, което да позволява на застрахователните и презастрахователните предприятия да покриват значителни загуби и да дава основателна гаранция на титулярите на полица и бенефициерите, че тези плащания ще бъдат направени, когато станат изискуеми.
(63)
За да се гарантира, че застрахователните и презастрахователните предприятия имат допустими собствени средства, покриващи капиталовото изискване за платежоспособност, непрекъснато и с отчитане на всякакви промени в техния рисков профил, тези предприятия следва да изчисляват капиталовото изискване за платежоспособност ежегодно, да го наблюдават постоянно и да го преизчисляват при всяка значителна промяна в рисковия профил.
(64)
С цел да се насърчава доброто управление на риска и да се постигне съответствие между регулаторните капиталови изисквания и практиките в отрасъла, капиталовото изискване за платежоспособност следва да бъде определено като икономическия капитал, с който трябва да разполагат застрахователните и презастрахователните предприятия, за да гарантират, че фалит може да се случи само веднъж на двеста случая или пък че тези предприятия ще са все още в състояние, с вероятност от поне 99,5 %, да изпълнят своите задължения към титулярите на полица и бенефициерите през следващите 12 месеца. Икономическият капитал следва да бъде изчислен на базата на истинския рисков профил на тези предприятия, като се вземе предвид въздействието на възможни техники за смекчаване на риска, както и ефектите от диверсификация.
(65)
Следва да се предвиди разпоредба за установяване на стандартна формула за изчисляване на капиталовото изискване за платежоспособност, за да се позволи на всички застрахователни и презастрахователни предприятия да оценяват своя икономически капитал. За структурата на стандартната формула следва да се възприеме модулен подход, което означава, че на първо място трябва да бъде оценена индивидуалната експозиция на всяка категория риск, а на второ място - съвкупната експозиция. Следва да бъде разрешено използването на специфични за предприятието параметри, ако това позволява по-добре да бъде отразен истинският профил на подписваческия риск на предприятието, при условие че такива параметри са получени чрез използването на стандартизирана методология.
(66)
За да се отчете специфичното положение на малките и средни предприятия, следва да се предоставят опростени подходи за изчисляване на капиталовото изискване за платежоспособност в съответствие със стандартната формула.
(67)
Принципно новият подход, основаващ се на риска, не включва концепцията за количествени ограничения на инвестициите и критерии за допустимост на активите. Следва обаче да е възможно включването на инвестиционните ограничения и критериите за допустимост на активите, за да се регулират рискове, които не са адекватно отразени от под-модулите на стандартната формула.
(68)
Съгласно рисково ориентирания подход за капиталовото изискване за платежоспособност следва да бъде възможно при определени обстоятелства вместо стандартната формула да се използват частични или цялостни вътрешни модели за изчисляване на това изискване. С цел титулярите на полица и бенефициерите да бъдат еднакво защитени, подобни вътрешни модели следва предварително да бъдат одобрени въз основа на хармонизираните процедури и стандарти.
(69)
Когато размерът на допустимите основни собствени средства спадне под минималното капиталово изискване, лицензът на застрахователните и презастрахователните предприятия следва да бъде отнет, когато тези предприятия не са в състояние в кратък срок да възстановят размера на допустимите основни собствени средства до нивото на минималното капиталово изискване.
(70)
Минималното капиталово изискване следва да гарантира минимално равнище, под което размерът на финансовите ресурси не следва да пада. Необходимо е това равнище да се изчислява съгласно проста формула, която е предмет на определени долна и горна граница въз основа на рисково базираното капиталово изискване за платежоспособност, за да се позволи прилагане все по-интензивни надзорни мерки, и се основава на данни, които да подлежат на одитиране.
(71)
Застрахователните и презастрахователните предприятия следва да разполагат с активи от необходимото качество, за да покрият своите общи финансови изисквания. Всички инвестиции, държани от застрахователни и презастрахователни предприятия, следва да се управляват съгласно „принципа на благоразумие“.
(72)
Държавите-членки не следва да изискват от застрахователните или презастрахователните предприятия да инвестират активите си в конкретни категории активи, тъй като такова изискване би могло да бъде несъвместимо с либерализирането на движението на капитал съгласно член 56 от Договора.
(73)
Необходимо е да се забранят разпоредби, които позволяват на държавите-членки да изискват даването в залог на активи за покриване на техническите резерви на застрахователно и презастрахователно предприятие, независимо от формата на това изискване, когато застрахователят е презастрахован от застрахователно или презастрахователно предприятие с лиценз съгласно настоящата директива, или от предприятие на трета държава, ако надзорният режим на тази трета държава се счита за еквивалентен.
(74)
Досега правната рамка не предоставя нито подробни критерии за оценка за благоразумие на предложено придобиване, нито процедура за тяхното прилагане. Затова е необходимо изясняване на критериите и процеса на оценка за благоразумие, за да се осигурят необходимата правна сигурност, яснота и предсказуемост по отношение на процеса на оценяване и на резултатите от него. Разпоредбите на Директива 2007/44/ЕО въведоха тези критерии и процедури. По отношение на застраховането и презастраховането тези разпоредби следва да бъдат кодифицирани и интегрирани в настоящата директива.
(75)
Затова максималното хармонизиране на тези процедури и предварителни оценки в рамките на Общността е от ключово значение. Разпоредбите за квалифицирано участие обаче не следва да възпрепятстват държавите-членки да изискват от надзорните органи да бъдат информирани относно придобивания на участия под определените в тези разпоредби прагове, при условие че за тази цел една държава-членка налага не повече от един допълнителен праг под 10 %. Също така, тези разпоредби не следва да възпрепятстват и надзорните органи да установяват общи насоки за това в кои случаи ще се смята, че такива участия водят до упражняване на значително влияние.
(76)
С оглед на нарастващата мобилност на гражданите на Съюза, все по-често застраховката „гражданска отговорност“ при използването на моторни превозни средства се предлага на презгранична основа. С оглед осигуряване на продължаващото добро функциониране на системата „Зелена карта“ и на споразуменията между националните бюра на автомобилните застрахователи, е целесъобразно държавите-членки да могат да изискват застрахователните предприятия, предоставящи застраховка „гражданска отговорност“ при използването на моторни превозни средства на тяхна територия посредством предоставяне на услуги, да се включат и да участват във финансирането на националното бюро, както и в гаранционния фонд, създаден от съответната държава-членка. Държавата-членка, в която се предоставят услугите, следва да изисква от предприятията, които предлагат застраховка „гражданска отговорност“ при използването на моторни превозни средства, да назначат представители на нейна територия, които да събират цялата необходима информация по отношение на претенциите и да представляват съответното предприятие.
(77)
В рамките на вътрешния пазар в интерес на титулярите на полица е те да имат достъп до най-широк спектър от съществуващи в Общността застрахователни продукти. Държавата-членка, където е разположен рискът, или държавата-членка, в която е поето задължението, следва да гарантират, че не съществуват пречки за предлагане на пазара, в рамките на нейната територия, на всички застрахователни продукти, предлагани за продажба в Общността, доколкото те не противоречат на действащите законови разпоредби за защита на обществения интерес в държавата-членка и доколкото общественият интерес не е защитен от правилата на държавата-членка по произход.
(78)
Следва да бъде приета разпоредба за създаването система от санкции, които да бъдат налагани, когато дадено застрахователно предприятие не спазва приложимите разпоредби за защита на обществения интерес в държавата-членка, в която е разположен рискът, или в държавата-членка, в която е поето задължението.
(79)
В условията на вътрешен застрахователен пазар потребителите разполагат с по-голям и разнообразен избор от договори. За да могат потребителите да извлекат максимална полза от това разнообразие и от увеличената конкуренция, преди сключването на договора и по време на неговия срок те следва да имат достъп до цялата необходима информация, която им позволява да изберат договора, който най-пълно удовлетворява потребностите им.
(80)
Застрахователно предприятие, което предлага договори за оказване на помощ, следва да притежава необходимите средства, за да предоставя в рамките на подходящ период от време обезщетенията в натура, които предлага. Следва да се предвидят специални разпоредби за изчисляване на капиталовото изискване за платежоспособност и абсолютната долна граница на минималното капиталово изискване, което подобно предприятие следва да притежава.
(81)
Ефективното упражняване в рамките на Общността на съзастрахователни дейности, които поради тяхното естество и размер, е вероятно да бъдат покрити от международно съзастраховане, следва да се улесни чрез минимално хармонизиране, за да се предотврати нарушаване на конкуренцията и неравното третиране. В този контекст, водещото застрахователно предприятие следва да оценява претенции и да определя размера на техническите резерви. Освен това, следва да се предвиди специално сътрудничество в областта на съзастрахователната дейност в Общността както между надзорните органи в държавите-членки, така и между тези органи и Комисията.
(82)
В интерес на защита на застрахованите лица следва да бъде хармонизирано националното законодателство относно застраховките за правни разноски. Всеки конфликт на интереси, произтичащ най-вече от факта, че застрахователното предприятие застрахова друго лице или застрахова лице по отношение както на правни разноски, така и на друг клас застраховки, следва да бъде изключен, доколкото е възможно, или да може да бъде разрешен. За тази цел съществуват различни начини за постигане на подходяща степен на защита за титулярите на полица. Независимо от възприетото решение, интересът на лицата със застрахователно покритие за правни разноски следва да бъде защитен чрез равностойни гаранции.
(83)
Конфликти между застраховани лица и застрахователни предприятия, покриващи правни разноски, следва да се разрешават по възможно най-справедливия и бърз начин. Поради това е целесъобразно държавите-членки да предвидят арбитражна процедура или процедура, която осигурява равностойни гаранции.
(84)
В някои държави-членки частното или доброволно здравно застраховане заменя частично или напълно здравното покритие, предоставено от системите за социално сигурност. Специфичният характер на такава здравна застраховка я разграничава от други класове застраховки за вреди и животозастраховане, тъй като на титулярите на полица е необходимо да се осигури ефективен достъп до частно здравно покритие или здравно покритие на доброволна основа, независимо от тяхната възраст или рисков профил. Като се има предвид характерът и социалните последици от договорите за здравна застраховка, надзорните органи на държавата-членка, в която е разположен рискът, следва да имат право да изискват общите и специалните условия на полицата в случай на частно или доброволно здравно застраховане да бъдат редовно оповестявани, с цел да се провери дали такива договори заменят частично или напълно здравното покритие, осигурено от системата за социална сигурност. Тази проверка не следва да бъде предварително условие за предлагането на продуктите на пазара.
(85)
За целта някои държави-членки са приели специфични законови разпоредби. С цел защита на обществения интерес е възможно да се приемат или запазят такива правни разпоредби, доколкото те не ограничават неоснователно правото на установяване или свободата на предоставяне на услуги, при условие че такива разпоредби се прилагат по еднакъв начин. Тези правни разпоредби могат да се различават по естество според условията във всяка държава-членка. Защитата на обществения интерес може също да бъде постигната, като се изисква от предприятията, предлагащи частна или доброволна здравна застраховка, да предлагат стандартни полици в съответствие с покритието, предвидено от законовите схеми за социална сигурност, при премийна ставка равна или под установен максимум, както и да участват в схеми за компенсиране на загуби. Възможно е също да се изисква техническата основа на здравното покритие по частна здравна застраховка или покритието по доброволна здравна застраховка да бъде сходна с тази на животозастраховането.
(86)
Приемащите държави-членки следва да могат да изискват от всяко застрахователно предприятие, предлагащо на тяхна територия задължителни застраховки срещу трудова злополука на свой риск, да спазва специфичните разпоредби, постановени в националното му право за такива застраховки. Такова изискване обаче не следва да се прилага към разпоредбите, отнасящи се до финансовия надзор, които са от изключителната отговорност на държавата-членка по произход.
(87)
Някои държави-членки не подлагат застрахователните транзакции на никаква форма на непряко данъчно облагане, докато по-голямата част прилагат специални данъци и други форми на вноски, включително допълнителни такси, предназначени за органите за компенсация. В различните държави - членки, в които се прилагат, структурата и ставката на такива данъци и налози се различават значително. Желателно е да се предотврати възникването на различия, водещи до нарушаване на конкуренцията в областта на застрахователните услуги в държавите - членки. До последваща хармонизация прилагането на данъчните системи и други форми на облагане, предвидени от държавите-членки, в които са разположени рисковете или от държавите-членки, в които са поети задълженията, може да реши този проблем, като от държавите - членки зависи да осигурят условия за събирането на тези данъци и вноски.
(88)
Държавите-членки, за които Регламент (ЕО) № 593/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 17 юни 2008 година относно приложимото право към договорни задължения (Рим I) (21) не се прилага следва в съответствие с настоящата директива да прилагат разпоредбите на този регламент, за да определят приложимото право към застрахователните договори, попадащи в обхвата на член 7 от същия регламент.
(89)
За да се вземат предвид международните аспекти на презастраховането, следва да се предвиди разпоредба, която да позволява сключването на международни споразумения с трети държави, целящи определянето на средствата за надзор на презастрахователни образувания, които извършват дейност на територията на всяка договаряща се страна. Освен това следва да се предвиди гъвкава процедура, която да направи възможно оценяването на еквивалентността на застрахователните режими на трети държави с тези на Общността, за да се подобри либерализацията на презастрахователните услуги в тези трети държави чрез установяване или трансгранично предоставяне на услуги.
(90)
Поради особеното естество на презастраховане с ограничено поемане на риск държавите-членки следва да гарантират, че застрахователните и презастрахователните предприятия, сключващи договори за презастраховане с ограничено поемане на риск или упражняващи дейности по презастраховане с ограничено поемане на риск, могат правилно да определят, измерват и контролират свързаните с този вид договори и дейности рискове.
(91)
Следва да се приемат подходящи правила за схемите със специална цел за алтернативно прехвърляне на застрахователен риск, които поемат риск от застрахователни и презастрахователни предприятия без да са застрахователно и презастрахователно предприятие. Сумите, които подлежат на възстановяване от схеми със специална цел за алтернативно прехвърляне на застрахователен риск, следва да се разглеждат като суми, които се приспадат по силата на договори за презастраховане или ретроцесия.
(92)
Схемите със специална цел за алтернативно прехвърляне на застрахователен риск, разрешени преди 31 октомври 2012 г. следва да подлежат на правото на държавата-членка, която ги е разрешила. За да се избегне обаче регулаторен арбитраж, всяка нова дейност, започната от подобна схема със специална цел след 31 октомври 2012 г., следва да бъде предмет на разпоредбите на настоящата директива.
(93)
Като се вземе предвид все по-трансграничното естество на застрахователната дейност, различията между режимите на държавите-членки по отношение на схемите със специална цел за алтернативно прехвърляне на застрахователен риск, които са предмет на разпоредбите на настоящата директива, следва да се намалят колкото се може повече, като същевременно се отчитат техните структури за надзор.
(94)
Следва да се работи още върху схемите със специална цел за алтернативно прехвърляне на застрахователен риск, като се отчита работата, предприета в други финансови сектори.
(95)
Мерките за надзор върху застрахователните и презастрахователните предприятия, които са част от застрахователна група, следва да позволяват на органите, извършващи надзор върху застрахователно или презастрахователно предприятие, да направят по-точна преценка за финансовото му състояние.
(96)
Надзорът върху такава група следва да обхваща, в необходимата степен, застрахователните холдинги и застрахователните холдинги със смесена дейност. Настоящата директива обаче по никакъв начин не следва да задължава държавите-членки да упражняват надзор върху тези предприятия, взети поотделно.
(97)
Докато надзорът върху отделни застрахователни и презастрахователни предприятия остава основния принцип на застрахователния надзор, следва да се определи кои предприятия попадат под обхвата на надзора на ниво група.
(98)
В съответствие с правото на Общността и националното право, предприятията, по-специално взаимозастрахователните асоциации и асоциациите от взаимозастрахователен тип, следва да са в състояние да образуват концентрации или групи, не чрез капиталови връзки, а чрез официализирани силни и устойчиви отношения, основаващи се на договорно или друго материално признаване, гарантиращо финансова солидарност между тези предприятия. Когато чрез централизирана координация се упражнява доминиращо влияние, надзорът над тези предприятия следва да се извършва в съответствие със същите правила, както правилата, предвидени за групи, образувани чрез капиталови връзки с цел постигане на адекватно ниво на защита за титулярите на полица и условия на равнопоставеност за групите.
(99)
Във всеки случай групов надзор следва да се прилага на нивото на крайното предприятие-майка, което има централно управление в Общността. Държавите-членки следва обаче, ако считат за необходимо, да позволят на надзорните органи да прилагат групов надзор на ограничен брой по-ниски нива.
(100)
Необходимо е платежоспособността да се изчислява на ниво група за застрахователни и презастрахователни предприятия, образуващи група.
(101)
Консолидираното капиталово изискване за платежоспособност за определена група следва да отчита глобалната диверсификация на рисковете, която съществува при всички застрахователни и презастрахователни дружества в групата, така че да отразява по подходящ начин рисковите експозиции на групата.
(102)
Принадлежащите към група застрахователни и презастрахователни предприятия следва да могат да кандидатстват за одобрение да прилагат вътрешен модел за изчисляване на платежоспособността както на равнище група, така и на индивидуално равнище.
(103)
Някои разпоредби на настоящата директива изрично предвиждат роля на медиатор или консултативна роля на Комитета за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор, но това не следва да възпрепятства комитета да изпълнява роля на медиатор или консултативна роля и по отношение на други разпоредби.
(104)
Настоящата директива отразява новаторски надзорен модел, в който ключова роля е отредена на орган за групов надзор, като същевременно се признава и запазва важна роля за индивидуалния надзорен орган. Правомощията и отговорностите на надзорните органи са свързани с тяхната отчетност.
(105)
Всички титуляри на полица и бенефициери следва да са предмет на равно третиране, независимо от тяхната националност или местопребиваване. За тази цел всяка държава-членка следва да гарантира, че всички мерки, взети от надзорен орган въз основа на неговите национални правомощия не се разглеждат като противопоставени на интересите на тази държава-членка или на титулярите на полица или бенефициерите в тази държава-членка. Във всички ситуации на уреждане на претенции и процедури за ликвидация активите следва да се разпределят поравно на всички титуляри на полица, независимо от тяхната националност или местопребиваване.
(106)
Необходимо е да се гарантира, че собствените средства са правилно разпределени в рамките на групата и, когато се наложи, може да се използват за защита на титулярите на полица и бенефициерите. За целта застрахователните и презастрахователните предприятия в група следва да имат достатъчни собствени средства, за да покрият капиталовите изисквания за платежоспособност.
(107)
Всички надзорни органи, участващи в групов надзор, следва да бъдат в състояние да разберат взетите решения, особено когато тези решения се вземат от груповия надзорен орган. Когато някой от надзорните органи разполага с дадена информация, съответната информация следва да бъде незабавно споделена с останалите надзорни органи, за да могат всички те да вземат становище въз основа на еднаква информация по съответния въпрос. В случай че съответните надзорни органи не могат да постигнат съгласие, следва да се поиска квалифицираното становище на Комитета за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор с цел да се намери решение на въпроса.
(108)
Платежоспособността на дъщерно застрахователно или на презастрахователно предприятие, на застрахователен холдинг или на застрахователно или презастрахователно предприятие от трета държава може да бъде повлияна от финансовите средства на групата, на която това дъщерно предприятие е член, както и от разпределението на тези средства в рамките на групата. Надзорните органи следва да разполагат със средства за упражняване на надзор върху групата и за предприемане на подходящи мерки на ниво на застрахователното или презастрахователното предприятие, когато неговата платежоспособност е или може да бъде застрашена.
(109)
Концентрацията на риска и сделките в рамките на група биха могли да засегнат финансовото състояние на застрахователното или презастрахователното предприятие. Затова надзорните органи следва да бъдат в състояние да упражняват надзор върху подобни концентрации на риск и сделките в рамките на групата, като отчитат естеството на отношенията между регулираните образувания, както и между нерегулираните такива, включително застрахователните холдинги и застрахователните холдинги със смесена дейност, и да предприемат подходящи мерки на ниво застрахователното или презастрахователното предприятие, когато неговата платежоспособност е или може да бъде застрашена.
(110)
Застрахователните и презастрахователните предприятия в група следва да имат подходящи системи на управление, които да подлежат на надзорен преглед.
(111)
Всички застрахователни или презастрахователни групи, които подлежат на групов надзор, следва да имат орган за групов надзор, посочен измежду съответните надзорни органи. Правата и задълженията на органа за групов надзор следва да включват подходящи правомощия за координация и за вземане на решения. Органите, участващи в надзора на застрахователните и презастрахователните предприятия, които са част от една и съща група, следва да сключат споразумения за сътрудничество.
(112)
С оглед на нарастващия кръг на компетентност на органа за групов надзор, следва да се гарантира предотвратяването на произволното заобикаляне на критериите за избор на орган за групов надзор. По-специално в случаи, в които органът за групов надзор ще се определи като се вземат предвид структурата на групата и относителното значение на дейностите на застрахователните и презастрахователните предприятия на различните пазари, сделките в рамките на групата, както и груповото презастраховане не следва да се отчитат повторно при оценката на тяхното относително значение на даден пазар.
(113)
Надзорните органи от всички държави-членки, в които е установено предприятие от групата, следва да участват в групов надзор посредством колегиум на надзорните органи (колегиумът). Те следва да имат достъп до наличната информация на другите надзорни органи в рамките на колегиума и следва да участват активно в процеса на вземане на решения. Следва да бъде установено сътрудничество между органите, отговорни за надзора върху застрахователните предприятия, както и между тези органи и надзорните органи върху предприятия, извършващи дейност в други финансови сектори.
(114)
Дейностите на колегиума следва да бъдат съизмерими с естеството, мащаба и сложността на риска, свързан с дейността на всички предприятия, които са част от групата, както и с трансграничното измерение. Следва да се създаде колегиум на надзорните органи с цел да се гарантира ефективно провеждане на сътрудничество, обмен на информация и процеси на консултация между надзорните органи на колегиума в съответствие с настоящата директива. Надзорните органи следва да използват колегиума, за да съдейства за сближаване на решенията им, както и за осъществяване на тясно сътрудничество при извършване на надзорните дейности в рамките на групата при хармонизирани критерии.
(115)
Настоящата директива следва да предвиди консултативна роля за Комитета за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор. Мнение на Комитета за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор, предоставено на орган за групов надзор, следва да не бъде обвързващо за надзорния орган при вземането на решение. При вземането на решение, съответният орган за надзор следва обаче да отчете напълно това мнение и да обясни всяко значително отклонение от него.
(116)
Застрахователните и презастрахователните предприятия, които са част от група, чието главно предприятие е извън Общността, следва да бъдат подложени на еквивалентен и подходящ надзор на ниво група. За тази цел е необходимо да се осигури прозрачност на правилата и обмена на информация с органите на третите държави при всички съществени обстоятелства. За да се гарантира хармонизиран подход към определянето и оценката на еквивалентността на застрахователния или презастрахователен надзор на трета държава, следва да се предвиди разпоредба Комисията да взема обвързващо решение относно еквивалентността на режимите за платежоспособност на трети държави. За трети държави, по отношение на които Комисията не е взела решение, оценката на еквивалентността следва да се извърши от органа за групов надзор след консултиране с други съответни надзорни органи.
(117)
Тъй като националните законодателства по отношение на мерките за оздравяване и на процедурите по ликвидация не са хармонизирани, е целесъобразно в рамките на вътрешния пазар да се гарантира взаимното признаване на мерките за оздравяване и на процедурите на държавите-членки по ликвидация на застрахователните предприятия, както и необходимото сътрудничество, като се има предвид нуждата от единство, универсалност, координация и публичност на тези мерки, както и еднаквото третиране и защита на застрахователните кредитори.
(118)
Следва да се гарантира, че мерките за оздравяване, приети от компетентния орган на дадена държава-членка, с цел запазване или възстановяване на финансовата стабилност на застрахователно предприятие и с цел предотвратяване в рамките на възможното на неговата ликвидация, имат последици в цялата Общност. Последиците от тези мерки за оздравяване обаче, както и от процедурите за ликвидация по отношение на трети държави, не следва да бъдат засегнати.
(119)
Следва да се прави разлика между компетентните органи за целите на мерките за оздравяване и процедурите за ликвидация, и надзорните органи на застрахователните предприятия.
(120)
Определението за „клон на предприятие“ за целите на несъстоятелността, следва съгласно съществуващите принципи на несъстоятелност да отчита правосубектността на застрахователното предприятие. Законодателството на държавата-членка по произход следва да определи по какъв начин се третират по време на ликвидацията на застрахователно предприятие активите и пасивите, държани от независими лица, разполагащи с постоянни права да действат като агенти на застрахователното предприятие.
(121)
Следва да се установят условията, при които процедури за ликвидация, които не се основават на несъстоятелност и които включват ред за приоритетно плащане на застрахователни претенции, попадат в обхвата на настоящата директива. Претенции на заетите лица в застрахователното предприятие, произтичащи от трудови договори или трудови правоотношения, следва да могат да бъдат суброгирани към национална система за гарантиране на изплащането на заплатите. Такива суброгирани претенции следва да бъдат подложени на режим, определен от правото на държавата-членка по произход (lex concursus).
(122)
Мерките за оздравяване не изключват откриването на процедура по ликвидация. Процедури по ликвидация следва да могат да бъдат откривани в отсъствието или след приемането на мерки за оздравяване и да бъдат впоследствие прекратени със споразумение или с други сходни мерки, включително мерки за оздравяване.
(123)
Само компетентните органи на държавата-членка по произход следва да бъдат оправомощени да вземат решения по отношение на процедурите по ликвидация на застрахователните дружества. Тези решения следва да пораждат действие в цялата Общност и да бъдат признати от всички държави-членки. Решенията следва да бъдат публикувани съгласно нормативната уредба на държавата-членка по произход и в Официален вестник на Европейския съюз. Информацията следва да бъде достъпна за кредиторите с местопребиваване в Общността, които следва да имат правото да предявяват претенции и да представят съображения.
(124)
Всички активи и пасиви на застрахователното предприятие следва да се вземат предвид при процедурите по ликвидация.
(125)
Всички условия за откриването, провеждането и прекратяването на процедурите по ликвидация следва да се провеждат съгласно законодателството на държавата-членка по произход.
(126)
С цел да се осигури координирано действие сред държавите-членки, надзорните органи на държавата-членка по произход и тези от всички други държави-членки, следва да бъдат незабавно информирани за откриването на процедура по ликвидация.
(127)
От съществено значение е застрахованите лица, титулярите на полица, бенефициерите, както и всяка пострадала страна, разполагащи с право на пряк иск срещу застрахователното предприятие за претенция, произтичаща от застрахователни операции, да бъдат защитени в рамките на процедурите по ликвидация, като е ясно, че тази защита не следва да включва претенции, които не произтичат от задължения по застрахователни договори или операции, а от гражданска отговорност за действия на агент в рамките на преговори за които, по силата правото, приложимо към застрахователните договор или операция, агентът не отговаря по такъв застрахователен договор или операция. За да се постигне тази цел, държавите-членки следва да имат възможност да избират между равностойни методи, за да гарантират специално третиране на застрахователни кредитори, като никой от тези методи не възпрепятства държава-членка да установи приоритетен ред сред различните категории застрахователни претенции. Освен това, следва да се постигне подходящо равновесие между защитата на застрахователните кредитори и други привилегировани кредитори, защитени от законодателството на съответната държава-членка.
(128)
Откриването на процедури по ликвидация следва да включва отнемането на издадения на застрахователното предприятие лиценз за упражняване на дейност, освен ако този лиценз вече не е отнет.
(129)
При процедури за ликвидация кредиторите следва да имат право да предявят претенции или да представят писмените си съображения. Претенциите на кредиторите, с местопребиваване в държава-членка, различна от държавата-членка по произход, следва да бъдат разглеждани по същия начин като равностойните претенции в държавата-членка по произход, без дискриминация въз основа на тяхната националност или местопребиваване.
(130)
С цел защита на основателните очаквания и на сигурността на някои транзакции в държавите-членки, различни от държавата-членка по произход, е необходимо да се определи правото, приложимо по отношение на последиците на мерките за реорганизация и процедурите по ликвидация върху висящи съдебни производства и върху отделни съдебни изпълнения, произтичащи от тези съдебни производства.
(131)
Мерките, необходими за прилагането на настоящата директива следва да бъдат приети в съответствие с Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. за установяването на условията и реда за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (22).
(132)
По-специално на Комисията следва да бъдат предоставени правомощия за приемане на мерки относно адаптирането на приложенията, както и мерки, уточняващи надзорните правомощия и действия, които трябва да бъдат предприети, и постановяващи подробни изисквания в области като система на управление, публично оповестяване, критерии за оценяване по отношение на квалифицирани участия, изчисляване на техническите резерви и капиталовите изисквания, инвестиционни правила и групов надзор. На Комисията следва също да бъдат предоставени правомощия за приемане на мерки за прилагане, които да предоставят на трети държави статус на еквивалентност с разпоредбите на настоящата директива. Тъй като тези мерки са от общ характер и са предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива включително чрез допълването ѝ с нови несъществени елементи, те трябва да бъдат приети в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, предвидена в член 5а от Решение 1999/468/ЕО.
(133)
Тъй като целите на настоящата директива не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите-членки и следователно поради мащаба на последиците на предприеманото действие могат по-добре да бъдат постигнати на общностно равнище, Общността може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тези цели.
(134)
Директива 64/225/ЕИО на Съвета от 25 февруари 1964 г. относно премахването на ограниченията относно свободата на установяване и свободното предоставяне на услуги по отношение на презастраховането и ретроцесията (23), Директива 73/240/ЕИО на Съвета от 24 юли 1973 г. относно премахване на ограниченията на свободата на установяване в областта на прякото застраховане, различно от животозастраховане (24); Директива 76/580/ЕИО на Съвета от 29 юни 1976 г. за изменение на Директива 73/239/ЕИО относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно достъпа до и упражняването на пряка застрахователна дейност, различна от животозастраховане (25); и Директива 84/641/ЕИО на Съвета от 10 декември 1984 г. за изменение, особено по отношение на оказването на помощ на туристи, Първа директива (73/239/ЕИО) относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно достъпа до и упражняването на пряка застрахователна дейност, различна от животозастраховане (26), са остарели и следва да бъдат отменени.
(135)
Задължението за транспониране на настоящата директива в националното право следва да бъде ограничено до разпоредбите, които представляват изменение по същество в сравнение с предходните директиви. Задължението за транспониране на разпоредбите, които не са изменени е предвидено в предходните директиви.
(136)
Настоящата директива не следва да засяга задълженията на държавите-членки по отношение на сроковете за транспониране в националното право на директивите, посочени в приложение VI, част Б.
(137)
Комисията ще преразгледа адекватността на съществуващите схеми за гарантиране в застрахователния сектор и ще представи съответно законодателно предложение.
(138)
Член 17, параграф 2 от Директива 2003/41/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 3 юни 2003 г. относно дейностите и надзора на институциите за професионално пенсионно осигуряване (27) препраща към съществуващите законодателни разпоредби относно границите за платежоспособност. Посочените разпоредби следва да се запазят с цел поддържане на статуквото. Комисията следва възможно най-скоро да преразгледа Директива 2003/41/ЕО съгласно член 21, параграф 4 от нея. Комисията, подпомагана от Комитета за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор, следва да разработи подходяща система от правила за платежоспособност относно институции за предоставяне на професионални пенсии, като същевременно отрази напълно съществените особености на застраховането и, следователно не следва да възпрепятства прилагането на правилата на настоящата директива към тези институции.
(139)
Приемането на настоящата директива променя рисковия профил на застрахователното предприятие спрямо титулярa на полица. Комисията следва възможно най-скоро и във всеки случай до края на 2010 г. да представи предложение за преразглеждане на Директива 2002/92/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 9 декември 2002 г. относно застрахователното посредничество (28), като отчете последствията от настоящата директива за титулярите на полица.
(140)
По-нататъшни широкообхватни реформи на регулаторния и надзорния модел на финансовия сектор на ЕС са особено необходими и следователно трябва да се започнат бързо от Европейската комисия с надлежно отчитане на заключенията, представени от групата експерти, председателствана от Жак дьо Ларозиер, на 25 февруари 2009 г. Комисията следва да предложи законодателство, необходимо за преодоляване на недостатъците, открити по отношение на разпоредбите за мерки за координация и сътрудничество на надзорните органи.
(141)
Необходимо е да се потърси мнението на Комитета за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор за най-добрите начини за разрешаване на въпросите на засиления групов надзор и управлението на капитала в група от застрахователни или презастрахователни предприятия. Комитетът за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор следва да бъде приканен да даде мнение, с което да подпомогне Комисията да разработи своите предложения при условия, които са последователни по отношение на високо равнище на защитата на титулярите на полица (и бенефициерите) и на запазването на финансова стабилност. В тази връзка Комитетът за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор следва да бъде поканен да посъветва Комисията относно структурата и принципите, които да ръководят евентуалните бъдещи изменения на настоящата директива, които може да са необходими за привеждане на предложените промени в действие. Комисията следва да представи доклад, последван от подходящи предложения до Европейския парламент и до Съвета за алтернативни режими за надзор на застрахователните и презастрахователни предприятия в рамките на групи, които засилват ефикасното управление на капитала в рамките на групи, ако е уверена, че е налице адекватна регулаторна рамка за въвеждане на такъв режим.
По-конкретно е желателно да функционира режим на групова подкрепа на солидни основи, основан на съществуването на хармонизирани и адекватно финансирани схеми за гарантиране на застраховките, хармонизирана и правно обвързваща рамка за компетентните органи, централните банки и министерствата на финансите във връзка с управлението и разрешаването на кризи, и подялбата на данъчно бреме, който да привежда в съответствие надзорни правомощия и данъчни отговорности, правно обвързваща рамка за медиация на надзорни спорове, хармонизирана рамка за ранна намеса, както и хармонизирана рамка за прехвърлимост на активи, несъстоятелност и процедури по ликвидация, която да премахва съответните пречки в относимото национално дружествено или корпоративно право по отношение на прехвърлимостта на активи. В своя доклад Комисията следва също да вземе предвид отражението на диверсификационните последици във времето и риска, свързан с принадлежността към група, практиките в централизираното групово управление на риска, функционирането на вътрешните групови модели, както и надзора на сделките в рамките на групата и концентрациите на риска.
(142)
В съответствие с точка 34 от Междуинституционалното споразумение за по-добро законотворчество (29), държавите-членки се насърчават да изготвят за себе си и в интерес на Общността, свои собствени таблици, които илюстрират, доколкото е възможно, съответствието между настоящата директива и мерките за нейното транспониране, както и да ги направят обществено достояние,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
СЪДЪРЖАНИЕ
ДЯЛ I
ОБЩИ ПРАВИЛА ОТНОСНО ЗАПОЧВАНЕТО И УПРАЖНЯВАНЕТО НА ЗАСТРАХОВАТЕЛНА И ПРЕЗАСТРАХОВАТЕЛНА ДЕЙНОСТ
ГЛАВА I
Предмет, приложно поле и определения
РАЗДЕЛ 1
Предмет и приложно поле
РАЗДЕЛ 2
Изключения от приложното поле
Подраздел 1
Общи положения
Подраздел 2
Общо застраховане
Подраздел 3
Животозастраховане
Подраздел 4
Презастраховане
РАЗДЕЛ 3
Определения
ГЛАВА II
Започване на дейност
ГЛАВА III
Надзорни органи и общи правила
ГЛАВА IV
Условия, уреждащи дейността
РАЗДЕЛ 1
Отговорност на административния, управителния или надзорния орган
РАЗДЕЛ 2
Система на управление
РАЗДЕЛ 3
Публично оповестяване
РАЗДЕЛ 4
Квалифицирано участие
РАЗДЕЛ 5
Професионална тайна, обмен на информация и насърчаване на сближаването в областта на надзора
РАЗДЕЛ 6
Задължения на одиторите
ГЛАВА V
Упражняване на животозастрахователна и общо застрахователна дейност
ГЛАВА VI
Правила за оценка на активи и пасиви, технически резерви, собствени средства, капиталово изискване за платежоспособност, минимално капиталово изискване и инвестиционни правила
РАЗДЕЛ 1
Оценка на активи и пасиви
РАЗДЕЛ 2
Правила за техническите резерви
РАЗДЕЛ 3
Собствени средства
Подраздел 1
Определяне на собствените средства
Подраздел 2
Класификация на собствените средства
Подраздел 3
Допустимост на собствените средства
РАЗДЕЛ 4
Капиталово изискване за платежоспособност
Подраздел 1
Общи разпоредби за капиталовото изискване за платежоспособност при използване на стандартната формула или на вътрешен модел
Подраздел 2
Капиталово изискване за платежоспособност стандартна формула
Подраздел 3
Капиталово изискване за платежоспособност - цялостни или частични вътрешни модели
РАЗДЕЛ 5
Минимално капиталово изискване
РАЗДЕЛ 6
Инвестиции
ГЛАВА VII
Застрахователни и презастрахователни предприятия в затруднено или неизправно положение
ГЛАВА VIII
Право на установяване и свобода за предоставяне на услуги
РАЗДЕЛ 1
Установяване на застрахователни предприятия
РАЗДЕЛ 2
Свобода за предоставяне на услуги: от застрахователни предприятия
Подраздел 1
Общи разпоредби
Подраздел 2
Застраховане на отговорността, свързана с моторните превозни средства
РАЗДЕЛ 3
Компетенции на надзорните органи на приемащата държава-членка
Подраздел 1
Застраховане
Подраздел 2
Презастраховане
РАЗДЕЛ 4
Статистическа информация
РАЗДЕЛ 5
Третиране на договори, сключени чрез клонове, при процедури по ликвидация
ГЛАВА IX
Клонове, установени в общността и принадлежащи към застрахователни и презастрахователни предприятия с централни управления извън общността
РАЗДЕЛ 1
Започване на дейност
РАЗДЕЛ 2
Презастраховане
ГЛАВА X
Дъщерни дружества на застрахователни и презастрахователни предприятия, уредени от законите на трета държава, и придобиване на дялове от такива предприятия
ДЯЛ II
СПЕЦИФИЧНИ РАЗПОРЕДБИ ЗА ЗАСТРАХОВАНЕТО И ПРЕЗАСТРАХОВАНЕТО
ГЛАВА I
Приложимо право и условия на преки застрахователни договори
РАЗДЕЛ 1
Приложимо право
РАЗДЕЛ 2
Задължително застраховане
РАЗДЕЛ 3
Обществен интерес
РАЗДЕЛ 4
Условия на застрахователните договори и ставки на премии
РАЗДЕЛ 5
Информация за титулярите на полица
Подраздел 1
Общо застраховане
Подраздел 2
Животозастраховане
ГЛАВА II
Специфични разпоредби за общото застраховане
РАЗДЕЛ 1
Общи разпоредби
РАЗДЕЛ 2
Съзастраховане в общността
РАЗДЕЛ 3
Оказване на помощ
РАЗДЕЛ 4
Застраховки за правни разноски
РАЗДЕЛ 5
Здравно застраховане
РАЗДЕЛ 6
Застраховане срещу трудови злополуки
ГЛАВА III
Специфични разпоредби за животозастраховането
ГЛАВА IV
Специални правила за презастраховането
ДЯЛ III
НАДЗОР НАД ГРУПА ОТ ЗАСТРАХОВАТЕЛНИ И ПРЕЗАСТРАХОВАТЕЛНИ ПРЕДПРИЯТИЯ
ГЛАВА I
Групов надзор: определения, приложно поле, обхват и нива
РАЗДЕЛ 1
Определения
РАЗДЕЛ 2
Приложно поле и обхват
РАЗДЕЛ 3
Нива
ГЛАВА II
Финансово състояние
РАЗДЕЛ 1
Групова платежоспособност
Подраздел 1
Общи разпоредби
Подраздел 2
Избор на метод за изчисляване и общи принципи
Подраздел 3
Прилагане на методите за изчисляване
Подраздел 4
Методи за изчисляване
Подраздел 5
Надзор над груповата платежоспособност при застрахователни и презастрахователни предприятия, които са дъщерни предприятия на застрахователен холдинг
Подраздел 6
Надзор над груповата платежоспособност за групи с централизирано управление на риска
РАЗДЕЛ 2
Концентрацията на риска и сделки в рамките на групата
РАЗДЕЛ 3
Управление на риска и вътрешен контрол
ГЛАВА III
Мерки за улесняване на груповия надзор
ГЛАВА IV
Трети държави
ГЛАВА V
Застрахователни холдинги със смесена дейност
ДЯЛ IV
ОЗДРАВЯВАНЕ И ЛИКВИДАЦИЯ НА ЗАСТРАХОВАТЕЛНИ ПРЕДПРИЯТИЯ
ГЛАВА I
Приложно поле и определения
ГЛАВА II
Мерки за оздравяване
ГЛАВА III
Производство за ликвидация
ГЛАВА IV
Общи разпоредби
ДЯЛ V
ДРУГИ РАЗПОРЕДБИ
ДЯЛ VI
ПРЕХОДНИ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
ГЛАВА I
Преходни разпоредби
РАЗДЕЛ 1
Застраховане
РАЗДЕЛ 2
Презастраховане
ГЛАВА II
Заключителни разпоредби
ПРИЛОЖЕНИЕ I
КЛАСОВЕ ОБЩО ЗАСТРАХОВАНЕ
A.
Класификация на рисковете според класа застраховка
B.
Наименование на разрешенията, издавани за повече от един клас застраховка
ПРИЛОЖЕНИЕ II
КЛАСОВЕ ЖИВОТОЗАСТРАХОВАНЕ
ПРИЛОЖЕНИЕ III
ПРАВНИ ФОРМИ НА ПРЕДПРИЯТИЯТА
A.
Форми на общо застрахователни предприятия:
Б.
Форми на животозастрахователни предприятия:
В.
Форми на презастрахователни предприятия:
ПРИЛОЖЕНИЕ IV
СТАНДАРТНА ФОРМУЛА ЗА КАПИТАЛОВО ИЗИСКВАНЕ ЗА ПЛАТЕЖОСПОСОБНОСТ
1.
Изчисляване на основното капиталово изискване за платежоспособност
2.
Изчисляване на модула на общо застрахователния подписвачески риск
3.
Изчисляване на модула на животозастрахователния подписвачески риск
4.
Изчисляване на модула на пазарен риск
ПРИЛОЖЕНИЕ V
ГРУПИ НА КЛАСОВЕ ОБЩОЗАСТРАХОВАНЕ ЗА ЦЕЛИТЕ НА ЧЛЕН 159
ПРИЛОЖЕНИЕ VI
Част A
Отменени директиви и списък на техните последователни изменения (съгласно член 310)
Част B
Списък на сроковете за транспониране в националното законодателство (съгласно член 310)
ПРИЛОЖЕНИЕ VII
ТАБЛИЦА НА СЪОТВЕТСТВИЕТО
ДЯЛ I
ОБЩИ ПРАВИЛА ОТНОСНО ЗАПОЧВАНЕТО И УПРАЖНЯВАНЕТО НА ЗАСТРАХОВАТЕЛНА И ПРЕЗАСТРАХОВАТЕЛНА ДЕЙНОСТ
ГЛАВА I
Предмет, приложно поле и определения
Раздел 1
Предмет и приложно поле
Член 1
Предмет
Настоящата директива определя правила, отнасящи се до:
(1)
започването и упражняването чрез самостоятелна заетост в рамките на Общността на дейности по пряко застраховане и презастраховане;
(2)
надзора на застрахователни и презастрахователни групи;
(3)
оздравяването и ликвидацията на предприятия, извършващи пряко застраховане.
Член 2
Приложно поле
1. Настоящата директива се прилага за предприятия за пряко животозастраховане или общо застраховане, които са установени на територията на държава-членка, или които желаят да бъдат установени там.
Тя също така се прилага за презастрахователните предприятия, които извършват само презастрахователна дейност и които са установени на територията на държава-членка или които желаят да бъдат установени там, с изключение на дял IV.
2. По отношение на общото застраховане, настоящата директива се прилага към общите застрахователни дейности от класовете, посочени в приложение I, част А. За целите на параграф 1, първа алинея общо застраховане включва дейността, която се състои от оказване на помощ, предоставяна на лица, изпаднали в затруднение по време на пътуване, когато са далеч от местоживеенето си или от обичайното си пребиваване. Тя се състои в задължението, срещу предварително заплатена премия, за оказване на непосредствена помощ на бенефициера по договора за оказване на помощ, когато това лице е изпаднало в затруднено положение в резултат на случайно настъпило събитие в случаите и при условията, предвидени в договора.
Помощта може да се състои в предоставянето на обезщетения в брой или в натура. Предоставянето на обезщетения в натура може да се извършва и посредством служителите или оборудването на лицето, което ги предоставя.
Дейността по оказване на помощ не покрива сервизно обслужване, поддръжка, следпродажбени услуги или просто посочване или предоставяне на помощ като посредник.
3. По отношение на животозастраховането настоящата директива се прилага за:
а)
следните животозастрахователни дейности, когато са на договорна основа:
i)
застраховка „живот“, която включва застраховка само за достигане до определена възраст, застраховка само за смърт, застраховка за достигане до определена възраст или за по-ранна смърт, застраховка „живот“ с връщане на премии, застраховка за женитба, застраховка за раждане;
ii)
анюитети;
iii)
допълнителни застраховки, сключени като допълнение към животозастраховането, и по-специално застраховка срещу телесна повреда, включително нетрудоспособност, застраховка срещу смърт, причинена от злополука, и застраховка срещу инвалидност, причинена от злополука или болест;
iv)
вида неотменяема пожизнена здравна застраховка, съществуваща в Ирландия и Обединеното кралство;
б)
следните операции, когато са на договорна основа, дотолкова доколкото подлежат на надзор от страна на органите, отговорни за контрола на частното застраховане:
i)
операции, при които се учредяват асоциации от участници с цел съвместно да капитализират вноските си и впоследствие да разпределят натрупаните по този начин активи между преживелите лица или бенефициерите на починалите лица (тонтини);
ii)
операции по изкупуване на капитал, основани на актюерски изчисления, при които се поемат задължения с точно определен срок и размер в замяна на еднократни или периодични плащания, договорени предварително;
iii)
управление на групови пенсионни фондове, включващо управлението на инвестиции, и по-специално на активи, представляващи резервите на организациите, които извършват плащанията при смърт, преживяване, или в случай на прекратяване или съкращаване на дейност;
iv)
операциите, посочени в подточка iii), когато са съпроводени от застраховка, покриваща както консервирането на капитала, така и изплащането на минимална лихва;
v)
операциите, извършвани от животозастрахователни предприятия, като тези, посочени в Глава 1, Дял 4 на Книга IV от френския „Code des assurances“.
в)
операции, свързани с продължителността на човешкия живот, определени в или предвидени от законодателството по социалното осигуряване, доколкото те се извършват или управляват от животозастрахователни предприятия на техен собствен риск в съответствие със законите на държава-членка.
Раздел 2
Изключения от приложното поле
Подраздел 1
Общи положения
Член 3
Законоустановени системи
Без да се засяга член 2, параграф 3, буква в) настоящата директива не се прилага за застраховки, представляващи част от законоустановената система за социална сигурност;
Член 4
Изключване от приложното поле поради размера
1. Без да се засягат член 3 и членове 5 - 10, настоящата директива не се прилага спрямо общозастрахователно предприятие, което отговаря на всяко едно от следните условия:
а)
годишният брутен приход на предприятието от записани премии не надвишава 5 000 000 EUR;
б)
общата сума на техническите резерви на предприятието по смисъла на член 76, включваща брутната сума, възстановима от презастрахователни договори и от схеми със специална цел за алтернативно прехвърляне на застрахователен риск не надвишава 25 000 000 EUR;
в)
когато предприятието принадлежи към група - общата сума на техническите резерви на групата, включваща брутната сума, възстановима от презастрахователни договори и от схеми със специална цел за алтернативно прехвърляне на застрахователен риск, не надвишава 25 000 000 EUR;
г)
стопанската дейност на предприятието не включва дейности по застраховане или презастраховане, покриващи застрахователни рискове, свързани с отговорност, кредити и гаранции, освен ако те не представляват допълнителни рискове по смисъла на член 16, параграф 1;
д)
дейността на предприятието не включва презастрахователни операции, надвишаващи 500 000 EUR от брутния му приход от записани премии или 2 500 000 EUR от неговите технически резерви, включващи брутната сума, възстановима от презастрахователни договори и от схеми със специална цел за алтернативно прехвърляне на застрахователен риск, или повече от 10 % от брутния му приход от записани премии или повече от 10 % от неговите технически резерви, включващи брутната сума, възстановима от презастрахователни договори и от схеми със специална цел за алтернативно прехвърляне на застрахователен риск.
2. Ако който и да било от посочените в параграф 1 прагове бъде превишен през три последователни години, настоящата директива се прилага от четвъртата година.
3. Чрез дерогация от параграф 1 настоящата директива се прилага за всички предприятия, кандидатстващи за лиценз за извършване на застрахователни и презастрахователни дейности, чийто годишен брутен доход от записани премии или технически резерви, включващи брутната сума, възстановима от презастрахователни договори и от схеми със специална цел за алтернативно прехвърляне на застрахователен риск, се очаква да надвишат който и да е от праговете, посочени в параграф 1, в следващите пет години.
4. Настоящата директива престава да се прилага за застрахователните предприятия, за които надзорният орган се е уверил, че отговарят на следните условия:
а)
никой от праговете, посочени в параграф 1, не е бил надвишен през предишните три последователни години; и
б)
никой от праговете, посочени в параграф 1, не се очаква да бъде надвишен в рамките на следващите пет години.
Докато съответното застрахователно предприятие извършва дейност в съответствие с членове 145 - 149, параграф 1 от настоящия член не се прилага.
5. Параграфи 1 и 4 не възпрепятстват предприятията да кандидатстват за лиценз или да продължават да използват лиценз в съответствие с настоящата директива.
Подраздел 2
Общо застраховане
Член 5
Операции
По отношение на общото застраховане настоящата директива не се прилага за:
(1)
операции за обратно изкупуване на капитал съгласно определенията в законодателството на всяка държава-членка;
(2)
операции на взаимоспомагателни институции, обезщетенията на които варират в зависимост от наличните средства, и в които размерът на вноските на членовете са в предварително уговорен размер;
(3)
операции, извършвани от организации, които нямат правосубектност, с цел взаимно гарантиране на техните членове, без заплащане на премии или създаване на технически резерви; или
(4)
операциите за експортно кредитно застраховане, които се извършват за сметка на държавата или се гарантират от нея, или при които застрахователят е държавата.
Член 6
Помощ
1. Настоящата директива не се прилага за дейност по оказване на помощ, която отговаря на всяко едно от следните условия:
а)
оказването на помощ се извършва в случай на произшествие или техническа повреда на пътно превозно средство, когато произшествието или техническата повреда настъпва на територията на държавата-членка на предприятието, предоставящо покритието;
б)
отговорността за оказване на помощ е ограничена до следните операции:
i)
ремонт на техническата повреда на място, за който предприятието, предоставящо покритието, в повечето случаи използва собствен персонал и оборудване;
ii)
транспортиране на превозното средство до най-близкото или най-подходящото място, където може да се извърши ремонт и по възможност отвеждане, обикновено със същото средство за оказване на помощ, на водача и пътниците до най-близкото място, откъдето могат да продължат пътуването си с друго превозно средство; и
iii)
когато е предвидено в държавата-членка по произход на предприятието, предоставящо покритието, отвеждането на превозното средство, по възможност заедно с водача и пътниците, до местоживеенето им, отправното място или първоначалната им дестинация в рамките на същата държава; и
в)
оказването на помощ не се извършва от предприятие, което попада в приложното поле на настоящата директива.
2. В случаите, посочени в параграф 1, буква б), подточки i) и ii), условието, че произшествието или техническата повреда трябва да са настъпили на територията на държавата-членка на предприятието, предоставящо покритие не се прилага, когато бенефициерът членува в предоставящата покритие структура и отстраняването на техническата повреда или превозването на превозното средство се извършва от подобна структура в съответната държава въз основа на взаимно споразумение само при представяне на членска карта, без да е платена никаква допълнителна премия, или в случая на Ирландия и Обединеното кралство, където операциите по оказване на помощ се осъществяват от една единствена структура, която функционира и в двете държави.
3. Настоящата директива не се прилага в случай на операции, посочени в параграф 1, буква б), подточка iii), когато произшествието или техническата повреда е настъпило на територията на Ирландия или, за Обединеното кралство, на територията на Северна Ирландия, и превозното средство, по възможност заедно с водача и пътниците, се превозват до местоживеенето им, отправното място или първоначалната им дестинация в рамките на една от двете територии.
4. Настоящата директива не се прилага за операциите по оказване на помощ, които се извършват от Клуба на автомобилистите във Великото херцогство Люксембург, когато произшествие или техническа повреда на превозно средство е възникнало извън територията на Великото херцогство Люксембург, и оказването на помощ се състои в транспортиране на превозното средство, което е участвало в произшествието или е претърпяло техническа повреда, по възможност заедно с водача и пътниците до местоживеенето им.
Член 7
Взаимозастрахователни предприятия
Настоящата директива не се прилага за взаимозастрахователни предприятия, които упражняват общо застрахователна дейност и които са сключили с други взаимозастрахователни предприятия споразумение, което предвижда пълно презастраховане на издадените от тях застрахователни полици или според което предприятието-поемател се задължава да изпълни задълженията по тези полици вместо предприятието-цедент. В такъв случай предприятието-поемател се подчинява на правилата на настоящата директива.
Член 8
Институции
Настоящата директива не се прилага за следните институции, които упражняват общо застрахователна дейност, освен ако техните устройствени актове или приложимото право не бъдат изменени по отношение на компетентността:
(1)
в Дания - Falck Danmark;
(2)
в Германия - следните квази-публични институции:
а)
Postbeamtenkrankenkasse,
б)
Krankenversorgung der Bundesbahnbeamten;
(3)
в Ирландия - the Voluntary Health Insurance Board;
(4)
в Испания - Consorcio de Compensación de Seguros.
Подраздел 3
Животозастраховане
Член 9
Операции и дейности
По отношение на животозастраховането, настоящата директива не се прилага за следните операции и дейности:
(1)
операции на спестовни и взаимоспомагателни институции, чиито обезщетения варират в зависимост от наличните средства и които изискват от всеки един от членовете си да участва с вноска в еднакъв за всички размер;
(2)
операции, извършвани от организации, различни от предприятията, посочени в член 2, чиято цел е да осигуряват обезщетения за заети или самостоятелно заети лица, принадлежащи към предприятие или група предприятия, към професия или група професии, в случай на смърт или преживяване или в случай на прекратяване или ограничаване на дейност независимо от това дали задълженията, произтичащи от такива операции, са напълно покрити по всяко време от математически резерви;
(3)
пенсионните дейности на пенсионните застрахователни предприятия, определени в Закона за осигуряване на заетите лица (TyEL) и други сходни финландски закони, при условие че:
а)
пенсионните застрахователни предприятия, които по финландското право и досега са задължени да имат отделни системи на управление и счетоводство за пенсионните си дейности, са учредили отделни юридически лица за извършването на тези дейности от 1 януари 1995 г.; и
б)
финландските органи позволят по недискриминационен начин на всички граждани и дружества от държавите-членки да извършват в съответствие с финландското законодателство, дейностите, посочени в член 2, свързани с това изключение посредством собственост или участие в съществуващо застрахователно предприятие или група, или посредством създаване или участие в ново застрахователно предприятие или групи, включително пенсионни застрахователни предприятия
Член 10
Организации, предприятия и институции
По отношение на животозастраховането настоящата директива не се прилага за следните организации, предприятия и институции:
(1)
организации, които се задължават да осигуряват обезщетения единствено в случай на смърт, когато размерът на тези обезщетения не надвишава средните разходи за погребение за една смърт или когато обезщетенията са в натура;
(2)
„Versorgungsverband deutscher Wirtschaftsorganisationen“ в Германия, освен ако нейният устав не бъде променен по отношение на обхвата на нейната компетентност.
(3)
„Consorcio de Compensación de Seguros“ в Испания, освен ако нейният устав не бъде променен по отношение на обхвата на нейната дейност или компетентност.
Подраздел 4
Презастраховане
Член 11
Презастраховане
По отношение на презастраховането настоящата директива не се прилага за презастрахователна дейност, която се извършва или изцяло се гарантира от правителството на държава-членка, когато това правителство действа, по причини на съществен обществен интерес, в качеството на презастраховател от последна инстанция, включително при обстоятелства, когато тази роля е необходима поради ситуация на пазара, в която не е възможно да се получи адекватно търговско покритие.
Член 12
Презастрахователни предприятия, които преустановяват дейността си
1. Презастрахователните предприятия, които до 10 декември 2007 г. са преустановили сключването на нови презастрахователни договори и единствено администрират съществуващия си портфейл, за да преустановят дейността си, не са предмет на настоящата директива.
2. Държавите-членки съставят списък на съответните презастрахователни предприятия и предоставят този списък на всички други държави-членки.
Раздел 3
Определения
Член 13
Определения
За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
(1)
„застрахователно предприятие“ означава пряко животозастрахователно или общо застрахователно предприятие, което е получило лиценз в съответствие с член 14;
(2)
„каптивно застрахователно предприятие“ означава застрахователно предприятие, собственост на финансово предприятие, различно от застрахователно или презастрахователно предприятие, или на група от застрахователни или презастрахователни предприятия по смисъла на член 212, параграф 1, буква в), или на нефинансово предприятие, целта на което е да предостави застрахователно покритие изключително за рисковете на предприятието или предприятията, на които принадлежи, или на предприятието или предприятията от групата, на която каптивното застрахователно предприятие е член;
(3)
„застрахователно предприятие от трета държава“ означава предприятие, за което би било необходимо издаването на лиценз за застрахователно предприятие в съответствие с член 14, ако централното му управление беше в Общността;
(4)
„презастрахователно предприятие“ означава предприятие, което е получило лиценз в съответствие с член 14 за извършване на презастрахователна дейност;
(5)
„каптивно презастрахователно предприятие“ означава презастрахователно предприятие, собственост на финансово предприятие, различно от застрахователно или презастрахователно предприятие, или на група от застрахователни или презастрахователни предприятия по смисъла на член 212, параграф 1, буква в), или на нефинансово предприятие, целта на което е да предостави презастрахователно покритие изключително за рисковете на предприятието или предприятията, на които принадлежи, или на предприятието или предприятията от групата, на която каптивното презастрахователно предприятие е член;
(6)
„презастрахователно предприятие от трети държави“ означава предприятие, за което би било необходимо издаването на лиценз за презастрахователно предприятие в съответствие с член 14, ако централното му управление беше в Общността;
(7)
„презастраховане“ означава една от следните дейности:
а)
дейност, която се състои в поемането на рискове, цедирани от застрахователно предприятие или застрахователно предприятие в трета държава, или от друго презастрахователно предприятие или презастрахователно предприятие в трета държава; или
б)
в случая на асоциацията на подписвачите, позната като Lloyd’s, дейност, която се състои в поемането на рискове, цедирани от който и да е член на Lloyd’s, от застрахователно или презастрахователно предприятие, различно от асоциацията на подписвачите, позната като Lloyd’s;
(8)
„държава-членка по произход“ означава всяка една от следните:
а)
в общото застраховане - държавата-членка, в която се намира централното управление на застрахователното предприятие, което поема риска;
б)
в животозастраховането - държавата-членка, в която се намира централното управление на застрахователното предприятие, което поема задължението; или
в)
в презастраховането държавата-членка, където се намира централното управление на презастрахователното предприятие;
(9)
„приемаща държава-членка“ означава държавата-членка, различна от държавата-членка по произход, в която застрахователно или презастрахователно предприятие има клон или предоставя услуги; за животозастраховане и общо застраховане държавата-членка на предоставяне на услугите означава съответно държавата-членка на задължението или държавата-членка, в която е разположен рискът, когато посоченото задължение или риск се покрива от застрахователно предприятие или клон, намиращ се в друга държава-членка;
(10)
„надзорен орган“ означава национален орган или национални органи, които имат правомощия по силата на законов или подзаконов акт да извършват надзор върху застрахователни или презастрахователни предприятия;
(11)
„клон“ означава представителство или подразделение на застрахователно или презастрахователно предприятие, което се намира на територията на държава-членка, различна от държавата-членка по произход;
(12)
„установяване“ на предприятие означава неговото централно управление или който и да е от неговите клонове;
(13)
„държава-членка, в която е разположен рискът“ означава всяка една от следните:
а)
държавата-членка, в която е разположено имуществото, когато застраховката се отнася до сграда или сгради и това, което се намира в тях, доколкото намиращото се в тях е покрито със същата застрахователна полица;
б)
държавата-членка по регистрация, когато застраховката се отнася до превозни средства от всякакъв вид;
в)
държавата-членка, в която титулярът на полицата е направил застраховката в случаите на полици с продължителност от четири месеца или по-малко, покриващи рискове по пътуване или ваканции, независимо от класа им;
г)
във всички случаи, които не са изрично упоменати в букви а), б) или в), държавата-членка, в която е установено едно от следните:
i)
обичайното пребиваване на титуляра на полицата; или
ii)
ако титулярът на полица е юридическо лице, установяването на титуляра, за което се отнася договорът;
(14)
„държава-членка на задължението“ означава държавата-членка, в която е установено едно от следните:
а)
обичайното пребиваване на титуляра на полицата;
б)
ако титулярът на полица е юридическо лице, установяването на титуляра, за което се отнася договорът;
(15)
„предприятие-майка“ означава предприятие-майка по смисъла на член 1 от Директива 83/349/ЕИО;
(16)
„дъщерно предприятие“ означава всяко дъщерно предприятие по смисъла на член 1 от Директива 83/349/ЕИО, включващо и съответните му дъщерни предприятия.
(17)
„тесни връзки“ означава ситуация, при която две или повече физически или юридически лица са свързани чрез контрол или участие, или ситуация, при която две или повече физически или юридически лица са трайно свързани с едно и също лице, посредством отношение на контрол;
(18)
„контрол“ означава връзката между предприятие-майка и дъщерно дружество съгласно посоченото в член 1 от Директива 83/349/ЕИО, или подобна връзка между което и да е физическо или юридическо лице и предприятие;
(19)
„сделка в рамките на групата“ означава всяка сделка, при която застрахователно или презастрахователно предприятие прибягва пряко или косвено до други предприятия от същата група или до което и да било физическо или юридическо лице, тясно свързано с предприятията от тази група, за изпълнението на договорно или извъндоговорно задължение, възмездно или не;
(20)
„участие“ означава притежаването, пряко или посредством контрол на 20 % или повече от 20 % от правата на глас или капитала на предприятие;
(21)
„квалифицирано участие“ означава пряко или косвено участие в предприятие, което представлява 10 % или повече от капитала или от правата на глас или което прави възможно да се упражнява значително влияние върху ръководството на това предприятие;
(22)
„регулиран пазар“ означава един от следните пазари:
а)
когато пазарът е в държава-членка, регулиран пазар съгласно определението на член 4, параграф 1, точка 14 от Директива 2004/39/ЕО;
б)
когато пазарът е в трета държава, финансов пазар, отговарящ на следните условия:
i)
той е признат от държавата-членка по произход на застрахователното предприятие и отговаря на изисквания, сравними с установените в Директива 2004/39/ЕО; и
ii)
качеството на финансовите инструменти, с които се търгува на този пазар, съответства на това на инструментите, търгувани на регулирания пазар или пазари на държавата-членка по произход;
(23)
„национално бюро“ е национално застрахователно бюро по смисъла на член 1, параграф 3 от Директива 72/166/ЕИО;
(24)
„национален гаранционен фонд“ е организацията, посочена в член 1, параграф 4 от Директива 84/5/ЕИО;
(25)
„финансово предприятие“ означава всяко от следните образувания:
а)
кредитна институция, финансова институция или предприятие, което извършва спомагателни банкови услуги по смисъла на член 4, параграфи 1, 5 и 21 от Директива 2006/48/ЕО съответно;
б)
застрахователно предприятие или презастрахователно предприятие или застрахователен холдинг по смисъла на член 212, параграф 1, буква е);
в)
инвестиционен посредник или финансова институция по смисъла на член 4, параграф 1, точка 1 от Директива 2004/39/ЕО;
г)
смесена финансова холдингова компания по смисъла на член 2, точка 15 от Директива 2002/87/ЕО;
(26)
„схема със специална цел за алтернативно прехвърляне на застрахователен риск“ означава всяко предприятие, капиталово или персонално, различно от съществуващо застрахователно или презастрахователно предприятие, което поема рискове от застрахователни или презастрахователни предприятия и което напълно гарантира претенциите чрез емисия на дълг или всякакъв друг финансиращ механизъм, при което правата за изплащане на дълга, които имат кредиторите или лицата, осигуряващи финансиращия механизъм, са подчинени на презастрахователните задължения на това предприятие;
(27)
„големи рискове“ означава:
а)
рискове, класифицирани в класовете 4, 5, 6, 7, 11 и 12 на част A от приложение I;
б)
рискове, класифицирани в класовете 14 и 15 на част A от приложение I, когато титулярът на полицата е ангажиран професионално в промишлена или търговска дейност или в някоя от свободните професии, и рисковете са свързани с такава дейност;
в)
рискове, класифицирани в класовете 3, 8, 9, 10, 13 и 16 по част А от приложение I дотолкова, доколкото титулярът на полицата превиши границите на най-малко два от следните критерии:
i)
общо по баланс: 6 200 000 EUR
ii)
нетен оборот по смисъла на Директива 78/660/ЕИО на Съвета от 25 юли 1978 г. приета на основание член 54, параграф 3, буква ж) от Договора относно годишните счетоводни отчети на някои видове дружества (30): 12 800 000 EUR;
iii)
средно 250 заети лица през финансовата година.
Ако титулярът на полицата принадлежи към група предприятия, за които се изготвят консолидирани отчети по смисъла на Директива 83/349/ЕИО, посочените в първа алинея, буква в) критерии се прилагат въз основа на консолидираните отчети.
Държавите-членки могат да добавят към категорията, посочена в първа алинея, буква в), рисковете, застраховани от професионални сдружения, смесени предприятия или временни групировки;
(28)
„възлагане на дейности на външни изпълнители (аутсорсинг)“ означава споразумение, под всякаква форма, между застрахователно или презастрахователно предприятие и доставчик на услуги - независимо дали е обект на надзор или не, по силата на което доставчикът на услуги извършва процес, услуга или дейност - независимо дали пряко или посредством възлагане на подизпълнител, които в противен случай биха били извършени от самото застрахователно или презастрахователно предприятие;
(29)
„функция“ в рамките на система на управление означава вътрешният потенциал за изпълнение на практически задачи; система на управление включва функцията за управление на риска, функцията следяща за спазване на изискванията, функцията за вътрешен одит и актюерската функция;
(30)
„подписвачески риск“ означава риск от загуба или от неблагоприятна промяна в стойността на застрахователните задължения в резултат на неподходящи допускания по отношение формирането на цена и резерви;
(31)
„пазарен риск“ означава риск от загуба или от неблагоприятна промяна във финансовото състояние в резултат, директно или косвено, на колебания в нивата и нестабилност на пазарните цени на активите, пасивите и на финансовите инструменти;
(32)
„кредитен риск“ означава риск от загуба или от неблагоприятна промяна във финансовото състояние в резултат на колебания в кредитната позиция на емитенти на ценни книжа, на контрагенти или на длъжници, спрямо които застрахователните и презастрахователните предприятия имат вземания, под формата на риск от неизпълнение от страна на контрагента, на риск, свързан с лихвен спред, или на риск, свързан с пазарна концентрация;
(33)
„операционен риск“ означава риск от загуба в резултат на неподходящи или недобре функциониращи вътрешни процеси, хора или системи, или на външни събития;
(34)
„ликвиден риск“ означава риск в резултат на невъзможността на застрахователните и презастрахователните предприятия да реализират инвестиции и други активи, за да покрият своите финансови задължения, когато те станат изискуеми;
(35)
„концентрационен риск“ включва всички рискови експозиции, съдържащи потенциална възможност за загуба, която е достатъчно голяма, за да застраши платежоспособността или финансовото състояние на застрахователните и презастрахователните предприятия;
(36)
„техники за намаляване на риска“ означават всички техники, даващи възможност на застрахователните и презастрахователните предприятия да прехвърлят част или всички техни рискове на друга страна;
(37)
„диверсификационен ефект“ означава намаление на рисковата експозиция на застрахователните и презастрахователните предприятия и групи, което е свързано с диверсификацията на техния бизнес, произтичаща от факта, че неблагоприятния резултат от един риск може да бъде неутрализиран от по-благоприятния резултат от друг риск, в случай че между тези рискове няма пълна корелация;
(38)
„прогноза на вероятностно разпределение“ означава математическа функция, която определя вероятността от настъпване на изчерпателно множество от взаимно изключващи се бъдещи събития;
(39)
„метод за измерване на риска“ означава математическа функция, която определя паричен еквивалент на дадена прогноза на вероятностно разпределение и която нараства монотонно с нивото на рисковата експозиция, върху която се базира тази прогноза на вероятностното разпределение;
ГЛАВА II
Започване на дейност
Член 14
Принцип на лицензиране
1. Започването на пряка застрахователна или презастрахователна дейност, попадаща в приложното поле на настоящата директива, подлежи на предварително лицензиране.
2. За лиценза, посочен в параграф 1, се кандидатства пред надзорните органи на държавата-членка по произход от следните:
а)
всяко предприятие, което установява централното си управление на територията на тази държава-членка; или
б)
всяко застрахователно предприятие, което, след като е получило лиценз съгласно параграф 1, възнамерява да разшири дейността си върху цял застрахователен клас или върху застрахователни класове, различни от тези, за които вече е получен лиценз.
Член 15
Обхват на лиценза
1. Лицензът съгласно член 14 е валиден за цялата Общност. Той позволява на застрахователното и презастрахователното предприятие да извършва дейността си там съгласно получения лиценз, обхващащ правото на установяване и свободното предоставяне на услуги.
2. При спазване на член 14 лицензът се издава за определен клас от преките застраховки, включени в списъка в част А от приложение I или в приложение II. Той обхваща целия клас, освен ако кандидатът не желае да покрива само някои от рисковете, спадащи към този клас.
Рисковете, включени в един клас, не могат да бъдат включени в друг клас, с изключение на случаите, посочени в член 16.
Лиценз може да бъде издаден за два или повече класа, когато националното законодателство на държавата-членка позволява такива класове да бъдат упражнявани едновременно.
3. По отношение на общото застраховане държавите-членки може да издават лиценз за групите класове, изброени в част Б от приложение I.
Надзорните органи може да ограничат искания лиценз за един от класовете до операциите, определени в програмата за дейността съгласно член 23.
4. Предприятията, които са предмет на настоящата директива могат да извършват посочената в член 6 дейност по оказване на помощ само, ако са получили лиценз за клас 18 в част A от приложение I, без да се засяга член 16, параграф 1. В този случай настоящата директива се прилага само за въпросните операции.
5. По отношение на презастраховането лицензът се издава за дейност по общо презастраховане, за дейност по презастраховане при животозастраховането или всички видове презастрахователна дейност.
Приложното поле на лиценза се разглежда в светлината на програмата за дейността, която следва да се представи съгласно член 18, параграф 1 буква в), както и изпълнението на условията, установени за издаването на лиценз от държавата-членка, в която се подава заявлението.
Член 16
Допълнителни рискове
1. Застрахователно предприятие, което е получило лиценз за основен риск, който спада към един клас или група от класове съгласно приложение I, може да застрахова и рискове, включени в друг клас, без да е необходимо получаването на лиценз, покриващо тези рискове, ако тези рискове отговарят на всяко едно от следните условия:
а)
свързани са с основния риск;
б)
касаят предмета, който е застрахован срещу основния риск; и
в)
включени са в договора, с който е застрахован основният риск.
2. Чрез дерогация от параграф 1 рисковете, които са включени в класове 14, 15 и 17 в част A от приложение I, не могат да се считат за допълнителни рискове към други категории.
Въпреки това, застраховките за правни разноски посочени в клас 17 може да се считат за допълнителен риск към клас 18, когато са изпълнени условията, предвидени в параграф 1 и едно от следните условия:
а)
основният риск се отнася единствено до помощта, която се предоставя на лица, които изпадат в затруднения по време на пътуване, докато са далеч от местоживеенето си или от обичайното си пребиваване; или
б)
застраховката касае спорове или рискове, които произтичат от или във връзка с употребата на морски плавателни съдове.
Член 17
Правноорганизационна форма на застрахователното или презастрахователното предприятие
1. Държавата-членка, където се намира централното управление, изисква от всяко предприятие, за което се иска лиценз съгласно член 14, да приеме една от правноорганизационните форми по в приложение III.
2. Държавите-членки могат да създават предприятия в правноорганизационна форма, регулирана от публичното право, ако такива организации имат за предмет извършването на застрахователна или презастрахователна дейност при условия, еквивалентни на тези, при които функционират предприятия, регулирани от частното право.
3. Комисията може да приеме мерки за прилагане във връзка с разширяване на списъка на правните форми, изложени в приложение III.
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива, включително чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 301, параграф 3.
Член 18
Условия за получаване на лиценз
1. Държавата-членка по произход изисква от всяко предприятие, за което се иска лиценз:
а)
по отношение на застрахователните предприятия - да ограничи предмета си до застрахователна дейност и операции, пряко произтичащи от нея, изключвайки всички останали търговски дейности;
б)
по отношение на презастрахователните предприятия - да ограничи предмета си на дейност до презастраховане и свързаните с него дейности; това изискване може да включва функционирането като холдингово предприятие и дейностите, свързани с финансовия сектор по смисъла на член 2, параграф 8 от Директива 2002/87/ЕО;
в)
да предостави програма за дейността в съответствие с член 23;
г)
да разполага с допустимите основни собствени средства, покриващи абсолютната долна граница на минималното капиталово изискване, предвидено в член 129 параграф 1, буква г);
д)
да представи доказателство, че за в бъдеще ще е в състояние да разполага с допустимите собствени средства, покриващи капиталовото изискване за платежоспособност, предвидено от член 100;
е)
да представи доказателство, че за в бъдеще ще е в състояние да разполага с допустимите основни собствени средства, покриващи минималното капиталовото изискване, предвидено от член 128;
ж)
да представи доказателства, че ще бъде в състояние да спазва посочената в глава IV, раздел 2 структура на системата на управление;
з)
по отношение на общото застраховане - да съобщи името и адреса на всички представители за уреждане на претенции, назначени съгласно член 4 от Директива 2000/26/ЕО във всяка държава-членка, различна от тази, в която се иска издаването на лиценз, ако рисковете, които ще бъдат застраховани, са класифицирани към вид 10 от част А на приложение I към настоящата директива, с изключение на отговорност на превозвача.
2. От застрахователно предприятие, което иска лиценз за разширяване на дейността си, като включи други класове или за разширяване на лиценз, който обхваща някои от рисковете, отнасящи се към един клас, се изисква да представи програма за дейността съгласно член 23.
В допълнение от него се изисква да представи доказателство, че притежава допустимите собствени средства, покриващи капиталовото изискване за платежоспособност и минималното капиталовото изискване, предвидени в член 100, първа алинея и в член 128.
3. Без да се засяга параграф 2, застрахователно предприятие, упражняващо животозастрахователна дейност и искащо съгласно член 73 лиценз за разширяване на своята дейност, за да включи рисковете, изброени в класове 1 или 2 в част А от приложение I, удостоверява, че:
а)
разполага с допустимите основни собствени средства, покриващи абсолютната долна граница на минималното капиталово изискване за животозастрахователни предприятия и абсолютната долна граница на минималното капиталово изискване за общо застрахователни предприятия съгласно член 129 параграф 1, буква г);
б)
възнамерява за в бъдеще да покрие минималните финансови задължения съгласно член 74, параграф 3.
4. Без да се засяга параграф 2, застрахователно предприятие, извършващо общо застрахователна дейност, включваща рисковете, изложени в класове 1 или 2 в част А от приложение I, и искащо съгласно член 73 лиценз за разширяване на своята дейност, за да включи и животозастраховане, удостоверява, че:
а)
разполага с допустимите основни собствени средства, покриващи абсолютната долна граница на минималното капиталово изискване за животозастрахователни предприятия и абсолютната долна граница на минималното капиталово изискване за общо застрахователни предприятия съгласно член 129 параграф 1, буква г);
б)
възнамерява за в бъдеще да покрива минималните финансови задължения съгласно член 74, параграф 3.
Член 19
Тесни връзки
Когато са налице тесни връзки между застрахователно или презастрахователно предприятие и други физически или юридически лица, надзорните органи издават лиценз само ако тези връзки не възпрепятстват ефективното упражняване на техните надзорни функции.
Надзорните органи отказват лиценз, ако законовите, подзаконовите или административните разпоредби на трета държава, които регулират едно или повече физически или юридически лица, с които застрахователното или презастрахователното предприятие има тесни връзки, или ако затруднения при прилагането на тези мерки възпрепятстват ефективното упражняване на надзорните функции на тези органи.
Надзорните органи изискват от застрахователните или презастрахователните предприятия да им предоставят необходимата информация за постоянното наблюдаване на изпълнението на условията по параграф 1.
Член 20
Централно управление на застрахователно или презастрахователното предприятие
Държавите-членки изискват от застрахователните или презастрахователните предприятия, да установят своите централни управления в държавата-членка по вписването им.
Член 21
Договорни условия и размери на премиите
1. Държавите-членки не изискват предварителното одобрение или системно уведомяване за общите и специални условия по полиците, премиите, техническите бази, използвани по-специално за изчисляване на премиите и техническите резерви, или за формулярите и други печатни документи, които застрахователното предприятие възнамерява да използва в своята работа с титулярите на полици или с предприятия-цеденти или ретро цеденти.
При животозастраховането обаче и единствено с цел да се провери съответствието с националните разпоредби, засягащи актюерските принципи, държавата-членка по произход може да изисква регулярни уведомления относно техническите бази, използвани за изчисляване на премиите и техническите резерви. Това изискване не представлява предварително условие за издаване на лиценз на животозастрахователно предприятие.
2. Държавите-членки не поддържат или въвеждат предварително уведомяване или одобрение за предложени увеличения на ставките на премиите, освен като част от общите системи за контрол на цените.
3. Държавите-членки може да подлагат предприятията, които искат или са получили лиценз за клас 18 от част А от приложение I, на проверки на преките или непреки ресурси в персонал и оборудване, включително квалификацията на медицинския им екип и качеството на оборудването, което е на разположение на такива предприятия за поемане на техните задължения, произтичащи от този клас.
4. Държавите-членки може да поддържат действащите или да въвеждат законовите, подзаконови или административни разпоредби, изискващи одобрение на учредителния договор и устава и съобщаване на всякакви други документи, необходими за нормалното упражняване на надзор.
Член 22
Икономически изисквания на пазара
Държавите-членки не изискват искането за лиценз да се разглежда в светлината на икономическите изисквания на пазара.
Член 23
Програма за дейността
1. Програмата за дейността, посочена в член 18, параграф 1, буква в), включва подробности или доказателства за следното:
а)
естеството на рисковете или задълженията, които съответното застрахователно или презастрахователно предприятие предвижда да покрива;
б)
вида презастрахователни договори, които презастрахователното предприятие предвижда да сключва с цедиращи предприятия;
в)
водещите принципи за презастраховането и ретро-цедирането;
г)
съставните части на основните собствени средства, представляващи абсолютната долна граница на минималното капиталово изискване;
д)
разчети на разходи за създаване на административните служби и организацията за обезпечаване на дейността; финансовите средства, предвидени за посрещане на тези разходи и, ако рисковете, които ще бъдат покрити, са класифицирани в клас 18 на част А от приложение I, средствата, с които разполага застрахователното предприятие за осигуряване на обещаната помощ.
2. В допълнение към изискванията, посочени в параграф 1 за първите три финансови години, програмата за дейността включва следното:
а)
прогнозен баланс;
б)
прогнозни оценки на бъдещото капиталово изискване за платежоспособност съгласно глава VI, раздел 4, подраздел 1, изготвени въз основа на посочения в буква а) прогнозен баланс, а също така и метода на изчисляване, използван за извеждане на тези оценки;
в)
прогнозни оценки на бъдещото минимално капиталово изискване съгласно членове 128 и 129, изготвени въз основа на посочения в буква а) прогнозен баланс, а също така и метода на изчисляване, използван за извеждане на тези оценки;
г)
прогнозни оценки на финансовите средства, предназначени да покрият техническите резерви, минималното капиталово изискване и капиталовото изискване за платежоспособност;
д)
по отношение на общото застраховане и презастраховането също и следното:
i)
прогнозни оценки на управленските разходи, различни от разходите за учредяване, в частност текущите общи разходи и комисионни;
ii)
прогнозни оценки на премиите или вноските и претенциите;
е)
по отношение на животозастраховането също и план с подробни прогнозни оценки на приходите и разходите по отношение на пряката дейност, презастрахователните акцепти и презастрахователните цесии.
Член 24
Акционери и членове с квалифицирано участие
1. Надзорните органи на държавата-членка, по произход, не издават лиценз на предприятието за започване на застрахователна или презастрахователна дейност, без да са били информирани за идентичността на преките или косвени акционери или членове с квалифицирано участие в това предприятие, независимо от това дали са физически или юридически лица, както и за размера на тези участия.
Тези органи отказват лиценз, ако съобразявайки се с потребността от гарантиране на стабилно и благоразумно управление на застрахователното или презастрахователното предприятие, не са удовлетворени от качествата на акционерите или членовете.
2. За целите на параграф 1 се отчитат правата на глас, посочени в членове 9 и 10 от Директива 2004/109/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 декември 2004 г. относно хармонизиране изискванията за прозрачност по отношение на информацията за издателите, чиито ценни книжа са допуснати за търгуване на регулиран пазар (31), както и условията по отношение на тяхното сумиране, предвидени в член 12, параграфи 4 и 5 от посочената директива.
Държавите-членки не вземат предвид правата на глас или акциите, които инвестиционните посредници или кредитните институции могат да притежават в резултат от поемане на емисията на финансови инструменти и/или пласиране на финансови инструменти на базата на твърд ангажимент, предвидени съгласно раздел А, точка 6 от приложение I към Директива 2004/39/ЕО, при условие че тези права не се упражняват или използват по друг начин за намеса в управлението на емитента и доколкото те бъдат прехвърлени в срок една година след придобиването.
Член 25
Отказ на лиценз
Всяко решение за отказ на лиценз се придружава от подробни мотиви и се съобщава на съответното предприятие.
Всяка държава-членка предвижда право на обжалване пред съд, когато издаването на лиценз е било отказано.
Такава разпоредба се предвижда и по отношение на случаите, в които надзорните органи не са се произнесли по искане за лиценз в рамките на шест месеца от датата на неговото получаване.
Член 26
Предварителни консултации с органите на други държави-членки
1. С надзорните органи на други заинтересовани държави-членки се провеждат консултации преди издаването на лиценз на:
а)
дъщерно дружество на застрахователно или презастрахователно предприятие с лиценз в посочената държава-членка;
б)
дъщерно дружество на предприятието-майка на застрахователно или презастрахователно предприятие с лиценз в посочената държава-членка; или
в)
предприятие, контролирано от същото лице, независимо от това дали е физическо или юридическо лице, което контролира застрахователно или презастрахователно предприятие с лиценз в посочената държава-членка.
2. С органите на съответната държава-членка, които отговарят за надзора върху кредитни институции или инвестиционни посредници, се провеждат консултации преди издаването на лиценз на застрахователно или презастрахователно предприятие, което е:
а)
дъщерно дружество на кредитна институция или инвестиционен посредник с лиценз в Общността;
б)
дъщерно дружество на предприятието-майка на кредитна институция или инвестиционен посредник с лиценз в Общността; или
в)
предприятие, контролирано от същото лице, физическо или юридическо, което контролира кредитна институция или инвестиционен посредник с лиценз в рамките на Общността.
3. Съответните органи, посочени в параграфи 1 и 2, провеждат консултации помежду си, по-специално при оценката на пригодността на акционерите, както и на изискванията за квалификация и надеждност на всички лица, които действително управляват предприятието или изпълняват други ключови функции, като част от управлението на друг стопански субект от същата група.
Те обменят информация относно пригодността на акционерите, както и относно изискванията за квалификация и надеждност на всички лица, които действително управляват предприятието или изпълняват други ключови функции, които са относими за другите заинтересовани компетентни органи, за издаването на лиценз, както и за текущата оценка на съответствието с оперативните условия.
ГЛАВА III
Надзорни органи и общи правила
Член 27
Главна цел на надзора
Държавите-членки гарантират, че надзорните органи разполагат с необходимите средства и със съответните експертни познания, капацитет и правомощия за постигане на главната цел на надзора, а именно защитата на титулярите на полици и на бенефициерите.
Член 28
Финансова стабилност и процикличност
Без да се накърнява главната цел на надзора, както е определена в член 27, държавите-членки гарантират, че при изпълнението на общите си задължения надзорните органи надлежно отчитат потенциалното въздействие на своите решения върху стабилността на съответните финансови системи в Европейския съюз, по-специално в неотложни ситуации, като вземат предвид наличната в съответния момент информация.
В моменти на изключителни движения на финансовите пазари надзорните органи отчитат потенциалните проциклични ефекти на своите действия.
Член 29
Общи принципи на надзора
1. Надзорът се основава на насочен към бъдещето и рисково ориентиран подход. Той включва редовната проверка на правилното функциониране на застрахователната и презастрахователната дейност и спазването на надзорните правила от страна на застрахователните и презастрахователните предприятия.
2. Надзорът на застрахователни и презастрахователни предприятия включва подходяща комбинация от дейности от разстояние и проверки на място.
3. Държавите-членки гарантират, че изискванията, попадащи в приложното поле на настоящата директива, се прилагат по начин, отговарящ на естеството, мащаба и сложността на риска, характерен за дейността на застрахователното или презастрахователното предприятие.
4. Комисията гарантира, че тези мерки за прилагане вземат предвид принципа на пропорционалността, като по този начин се осигури пропорционалното прилагане на настоящата директива, по-конкретно за много малки застрахователни предприятия.
Член 30
Надзорни органи и обхват на надзора
1. Финансовият надзор на застрахователните и презастрахователните предприятия, включително този на дейността, която те извършват чрез клонове или по силата на свободата на предоставяне на услуги, е изцяло от отговорност на държавата-членка по произход.
2. Финансовият надзор съгласно параграф 1 включва проверка по отношение на цялостната дейност на застрахователното и презастрахователното предприятие, на състоянието на платежоспособността му, на създаването на технически резерви, на неговите активи и на допустимите собствени средства в съответствие с установените правила или практиките, прилагани от приемащата държава-членка по силата на разпоредбите, приети на общностно равнище.
Когато съответното застрахователно предприятие има лиценз да покрива рисковете, класифицирани в клас 18 на част А от приложение I, надзорът се разширява до наблюдение на техническите средства, които застрахователното предприятие има на разположение за целите на извършване на действия по предоставяне на помощ, които се е ангажирало на извършва, когато правото на държавата-членка по произход предвижда наблюдение на такива средства.
3. Ако надзорните органи на държавата-членка, в която е разположен рискът, или на държавата-членка на задължението, или, в случай на презастрахователно предприятие - надзорните органи на приемащата държава-членка имат основание да считат, че дейността на дадено застрахователно или презастрахователно предприятие може да застраши неговата финансова стабилност, те уведомяват надзорните органи на държавата-членка по произход на предприятието.
Надзорните органи на държавата-членка по произход определят дали предприятието отговаря на принципите за благоразумие, предвидени в настоящата директива.
Член 31
Прозрачност и отчетност
1. Надзорните органи изпълняват своите задачи в съответствие с принципите за прозрачност и отчетност при строго спазване на защитата на поверителната информация.
2. Държавите-членки гарантират оповестяването на следната информация:
а)
текстовете на законовите, подзаконовите и административните разпоредби и общите указания от законодателството в областта на застраховането;
б)
общите критерии и методи, включително инструментите, разработвани в съответствие с член 34, параграф 4, използвани в рамките на процеса на надзорен преглед съгласно член 36;
в)
агрегирани статистически данни за ключовите аспекти от прилагането на надзорната рамка;
г)
начина за използване на предвидените в настоящата директива възможности;
д)
целите на надзора и неговите главни функции и дейности.
Предвиденото в първата алинея оповестяване е достатъчно, за да даде възможност за сравнение на подходите на надзор, приети от надзорните органи на различните държави-членки.
Оповестяването се изготвя в обща форма и се актуализира редовно. Информацията, посочена в първа алинея, букви а) до д), е достъпна на един електронен адрес във всяка държава-членка.
3. Държавите-членки предвиждат прозрачни процедури за назначаване и освобождаване от длъжност на членовете на ръководните и управителните структури на техните надзорни органи.
4. Комисията приема мерки за прилагане във връзка с параграф 2, които определят за кои ключови аспекти трябва да бъдат оповестени агрегирани статистически данни, а също и формата, структурата, съдържанието и датата на публикуване на оповестяването.
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 301, параграф 3.
Член 32
Забрана за възражение срещу презастрахователни договори или договори за ретроцесия
1. Държавата-членка по произход на застрахователно предприятие не може да възрази срещу презастрахователен договор, сключен с презастрахователно предприятие или със застрахователно предприятие с лиценз в съответствие с член 14, по причини, които са пряко свързани с финансовата стабилност на това презастрахователно или застрахователно предприятие.
2. Държавата-членка по произход на презастрахователното предприятие не може да възрази срещу договор за ретроцесия, сключен от презастрахователно предприятие с презастрахователно предприятие или със застрахователно предприятие с лиценз в съответствие с член 14, по причини, пряко свързани с финансовата стабилност на това презастрахователно или застрахователно предприятие.
Член 33
Надзор на клонове, установени в друга държава-членка
Ако дадено застрахователно или презастрахователно предприятие с лиценз в друга държава-членка извършва дейност чрез клон, държавите-членки предвиждат възможност за надзорните органи на държавата-членка по произход да извършват, след като са информирали надзорните органи на съответната приемаща държава-членка, самостоятелно или чрез посредничеството на лица, назначени за тази цел, проверка на място на информацията, необходима за финансовия надзор върху предприятието.
Органите на съответната приемаща държава-членка може да участват в тези проверки.
Член 34
Общи надзорни правомощия
1. Държавите-членки гарантират, че надзорните органи притежават правомощия за вземане на превантивни и коригиращи мерки, с цел осигуряване на спазването на законовите, подзаконовите и административните разпоредби, с които трябва да се съобразяват застрахователните и презастрахователни предприятия във всяка една държава-членка.
2. Надзорните органи притежават правомощия да вземат всякакви необходими мерки, включително, ако е целесъобразно, и от административен и финансов характер, по отношение на застрахователните или презастрахователните предприятия, и на членовете на техния административен, управителен или надзорен орган.
3. Държавите-членки гарантират, че надзорните органи притежават правомощия да изискват цялата информация, необходима за провеждане на надзора съгласно член 35.
4. Държавите-членки гарантират, че в рамките на процеса на надзорен преглед надзорните органи притежават правомощия да разработват, ако е целесъобразно, в допълнение към изчисляването на капиталовото изискване за платежоспособност, и необходими количествени инструменти за оценка на способността на застрахователните или презастрахователните предприятия за справяне с възможни събития или бъдещи изменения на икономическите условия, които биха могли да имат неблагоприятен ефект върху цялостното им финансово състояние. Надзорните органи имат правомощието да изискват редовното провеждане на съответни тестове от страна на предприятията.
5. Надзорните органи притежават правомощията да провеждат разследвания на място в помещенията на застрахователните и презастрахователните предприятия.
6. Надзорните правомощия се прилагат навреме и по пропорционален начин.
7. Правомощията по отношение на застрахователните и презастрахователните предприятия съгласно параграфи 1-5 са също приложими и по отношение на дейностите на застрахователните и презастрахователните предприятия, възложени на външни изпълнители.
8. Правомощията, посочени в параграфи 1-5 и 7, се упражняват, ако е необходимо, принудително и, когато е целесъобразно, по съдебен път.
Член 35
Информация, която се предоставя за целите на надзора
1. Държавите-членки изискват от застрахователните и презастрахователните предприятия да представят на надзорните органи информацията, която е необходима за целите на надзора. При провеждане на посочения в член 36 процес тази информация включва най-малко необходимата информация за:
а)
оценка на системата на управление, прилагана от предприятията, на извършваната от тях дейност, на принципите на оценка, прилагани за целите на платежоспособността, на рисковете, пред които са изправени, и на системите за управление на риска, както и на тяхната капиталова структура, нужди и управление;
б)
вземане на целесъобразни решения вследствие на прилагането на техните надзорни права и задължения.
2. Държавите-членки гарантират, че надзорните органи притежават следните правомощия:
а)
да определят характера, обхвата и формата на посочената в параграф 1 информация, която те изискват да бъде представена от застрахователните и презастрахователните предприятия към следните времеви моменти:
i)
към предварително определени периоди;
ii)
при възникване на предварително определени събития;
iii)
по време на проучвания по отношение състоянието на застрахователното или презастрахователното предприятие;
б)
да получават цялата информация във връзка с договори, страни по които са посредници, или с договори, които са сключени с трети страни; и
в)
да изискват информация от външни експерти, като например одитори или актюери.
3. Информацията, предвидена в параграфи 1 и 2, обхваща следното:
а)
качествени и количествени елементи, или всяка подходяща комбинация от тях;
б)
исторически, текущи и бъдещи елементи, или всяка подходяща комбинация от тях; и
в)
информация от вътрешни или външни източници, или всяка подходяща комбинация от тях;
4. Информацията, предвидена в параграфи 1 и 2, съответства на следните принципи:
а)
трябва да отразява характера, обема и сложността на дейността на съответното предприятие, и по-конкретно рисковете, свързани с тази дейност;
б)
трябва да е достъпна, цялостна във всички съществени аспекти, съпоставима и последователна в дългосрочен план; и
в)
трябва да е уместна, надеждна и разбираема.
5. Държавите-членки изискват от застрахователните и презастрахователните предприятия да разполагат с подходящи системи и структури, за да изпълнят изложените в параграфи 1-4 изисквания, а също и със съставена в писмена форма политика, одобрена от административния, управителен или надзорен орган на застрахователното или презастрахователното предприятие, за да се гарантира постоянната надеждност на представената информация.
6. Комисията приема мерки за прилагане за определяне на посочената в параграфи 1 - 4 информация, с цел гарантиране на сближаването на надзорната отчетност в необходимата степен.
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива, чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 301, параграф 3.
Член 36
Процес на надзорен преглед
1. Държавите-членки гарантират, че надзорните органи разглеждат и оценяват стратегиите, процесите и отчетните процедури, които са установени от застрахователните и презастрахователните предприятия с цел осигуряване на спазването на приетите вследствие на настоящата директива законови, подзаконови и административни разпоредби.
Прегледът и оценяването обхващат оценката на качествените изисквания по отношение на системата на управление, оценката на рисковете, пред които съответното предприятие е изправено или може да се изправи, оценката на способността на тези предприятия да оценяват тези рискове, като се вземе предвид средата, в която предприятията оперират.
2. Надзорните органи разглеждат и оценяват по-специално спазването на изискванията по отношение на:
а)
системата на управление, включително собствената оценка на риска и платежоспособността, съгласно глава IV, раздел 2;
б)
техническите резерви съгласно глава IV, раздел 2;
в)
капиталовите изисквания съгласно глава VI, раздели 4 и 5;
г)
инвестиционните правила съгласно глава VI, раздел 6;
д)
качеството и количеството на собствените средства съгласно глава VI, раздел 3;
е)
текущото спазване на изискванията за цялостни или частични вътрешни модели съгласно глава VI, раздел 4, подраздел 3, когато застрахователното или презастрахователното предприятие използва цялостен или частичен вътрешен модел.
3. Надзорните органи разполагат с подходящи инструменти за наблюдение, които им позволяват да установят влошаващото се финансово състояние на застрахователното или презастрахователното предприятие и да проследят как това влошаване е преодоляно.
4. Надзорните органи оценяват адекватността на методите и практиките на застрахователните и презастрахователните предприятия, предназначени за установяване на възможните бъдещи изменения на икономическите условия, които биха могли да имат неблагоприятен ефект върху цялостната финансова позиция на съответното предприятие.
Надзорните органи оценяват способността на предприятията да издържат на тези възможни събития или бъдещи изменения на икономическите условия.
5. Надзорните органи разполагат с необходимите правомощия да изискат от застрахователните и презастрахователните предприятия да отстранят установените в рамките на процеса на надзорен преглед слабости или недостатъци.
6. Прегледите, оценяването и оценките, посочени в параграфи 1, 2 и 4, се извършват редовно.
Надзорните органи определят минималната честота и обхват на тези прегледи, оценяване и оценки, като вземат предвид характера, обема и сложността на дейностите на съответното застрахователно или презастрахователно предприятие.
Член 37
Добавяне на капитал
1. Вследствие на процеса на надзорен преглед надзорните органи могат при извънредни обстоятелства да изискат добавянето на капитал от застрахователното или презастрахователното предприятие посредством решение, в което се посочват причините. Тази възможност съществува само в следните случаи:
а)
надзорните органи стигнат до заключението, че рисковият профил на застрахователното или презастрахователното предприятие се отклонява значително от допусканията, стоящи в основата на капиталовото изискване за платежоспособност, изчислено посредством използване на стандартната формула съгласно глава VI, раздел 4, подраздел 2, и:
i)
изискването за използване на вътрешен модел съгласно член 119 е нецелесъобразно или се е оказало неефективно; или
ii)
докато по силата на член 119 се разработва цялостен или частичен вътрешен модел;
б)
надзорните органи стигнат до заключението, че рисковият профил на застрахователното или презастрахователното предприятие се отклонява значително от допусканията, стоящи в основата на капиталовото изискване за платежоспособност, изчислено посредством използване на цялостен или частичен вътрешен модел съгласно глава VI, раздел 4, подраздел 3, тъй като някои количествено измерими рискове са обхванати в незадоволителна степен и адаптирането на модела, за по-добро отразяване на дадения рисков профил, е било неуспешно в рамките на разумен срок; или
в)
надзорните органи стигнат до заключението, че системата на управление на застрахователното или презастрахователното предприятие се отклонява значително от стандартите, представени в глава VI, раздел 2, и тези отклонения възпрепятстват предприятието при подходящото определяне, измерване, наблюдение, управление и отчитане на рисковете, на които то е или би могло да бъде изложено, а прилагането на други мерки, само по себе си, е малко вероятно да доведе до необходимото отстраняване на недостатъците в рамките на разумен срок.
2. При предвидените в параграф 1, букви а) и б) от настоящия член обстоятелства добавеният капитал се изчислява по начин, гарантиращ спазването на изискванията от член 101, параграф 3 от страна на предприятието.
При предвидените в параграф 1, буква в) обстоятелства, изискването за добавяне на капитал е пропорционално на съществените рискове, произтичащи от недостатъците, които дават основание за решението на надзорния орган да изиска добавяне.
3. При предвидените в параграф 1, букви б) и в) обстоятелства надзорният орган гарантира, че застрахователното или презастрахователното предприятие полага всички усилия за отстраняване на недостатъците, довели до налагане на добавянето на капитал.
4. Добавеният капитал съгласно параграф 1 се преразглежда поне веднъж годишно от страна на надзорния орган и се отменя, когато предприятието е отстранило довелите до неговото налагане недостатъци.
5. Капиталовото изискване за платежоспособност, включващо наложения добавен капитал, заменя неадекватното капиталово изискване за платежоспособност.
Независимо от разпоредбите на първа алинея капиталовото изискване за платежоспособност не включва добавения капитал, наложен в съответствие с параграф 1, буква в) с цел да се изчисли добавката за риск, посочена в член 77, параграф 5.
6. Комисията приема мерки за прилагане, определящи допълнителните обстоятелства, при които може да бъде наложено изискване за добавяне на капитал и методологиите за неговото изчисляване.
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива, чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 301, параграф 3.
Член 38
Надзор на възложените на външни изпълнители функции и дейности
1. Без да се засяга член 49, държавите-членки гарантират, че застрахователните и презастрахователните предприятията, които възлагат функции или застрахователни или презастрахователни дейности на външни изпълнители, вземат необходимите мерки, за да гарантират спазването на следните условия:
а)
доставчикът на услуги трябва да сътрудничи на надзорните органи на застрахователното и презастрахователното предприятие по отношение на възложената му функция или дейност;
б)
застрахователните и презастрахователните предприятията, техните одитори и надзорните органи трябва да разполагат с ефективен достъп до информацията, свързана с възложените на външни изпълнители функции или дейности;
в)
надзорните органи трябва да имат ефективен достъп до работните помещения на доставчика на услуги и трябва да са в състояние да упражнят това право на достъп.
2. Държавата-членка, в която е разположен доставчикът на услуги, позволява на надзорните органи на застрахователното и презастрахователното предприятие да проведат самостоятелно или чрез посредничеството на назначени от тях за тази цел лица проверки на място в помещенията на доставчика на услуги. Надзорният орган на застрахователното или презастрахователното предприятие информира съответния орган на държавата-членка на доставчика на услуги, преди да проведе проверката на място. Ако предприятието не е предмет на надзор, подходящият орган е надзорният орган.
Надзорните органи на държавата-членка на застрахователното или презастрахователното предприятие, може да делегират изпълнението на такива проверки на място на надзорните органи на държавата-членка, в която се намира доставчикът на услуги.
Член 39
Прехвърляне на портфейл
1. В съответствие с условията, предвидени от националното право, държавите- членки издават разрешение на застрахователни и презастрахователни предприятия, чиито централни управления се намират на тяхна територия, да прехвърлят целите или част от своите портфейли с договори, сключени или съгласно правото на установяване, или свободното предоставяне на услуги на предприятие-цесионер, установено в Общността.
Такова прехвърляне може да бъде разрешено само ако надзорните органи на държавата-членка по произход на предприятието-цесионер удостоверят, че след прехвърлянето предприятието-цесионер има допустимите собствени средства, покриващи капиталовото изискване за платежоспособност съгласно член 100, първа алинея.
2. При застрахователни предприятия се прилагат параграфи 3- 6.
3. Когато клон предлага да прехвърли целия или част от портфейла си с договори, трябва да се направи запитване до държавата-членка, в която се намира клонът.
4. При посочените в параграфи 1 и 3 обстоятелства, надзорните органи в държавата-членка по произход на прехвърлящото застрахователно предприятие издават разрешение за прехвърлянето, след като получат съгласието на органите на държавите-членки, в които са сключени договорите съгласно правото на установяване, или в съответствие със свободата на предоставяне на услуги.
5. Органите на държавите-членки, с които е проведена консултация, дават своето мнение или съгласие на органите на държавата-членка по произход на прехвърлящото застрахователно предприятие в срок до три месеца след получаване на искането за запитване.
Липсата на отговор от органите, до които е отправено запитването през този период от време, се счита за мълчаливо съгласие.
6. Прехвърляне на портфейл, което е разрешено в съответствие с параграфи 1-5, се публикува или преди, или след разрешението, както е предвидено от националното право на държавата-членка по произход, в държавата-членка, в която е разположен рискът или в държавата-членка на задължението.
Такива прехвърляния автоматически стават валидни по отношение на титулярите на полица, застрахованите лица и всички други лица, които имат права или задължения, произтичащи от прехвърлените договори.
Първата и втората алинея на настоящия параграф не засягат правото на държавите-членки да предоставят на титулярите на полица възможност за анулиране на договори в рамките на определен срок след прехвърлянето.
ГЛАВА IV
Условия, уреждащи дейността
Раздел 1
Отговорност на административния, управителния или надзорния орган
Член 40
Отговорност на административния, управителния или надзорния орган
Държавите-членки гарантират, че административният, управителният или надзорният орган на застрахователното или презастрахователното предприятие е най-висшата отговорна инстанция на съответното предприятие по отношение на спазването на приетите вследствие на настоящата директива законови, подзаконови и административни разпоредби.
Раздел 2
Система на управление
Член 41
Общи изисквания към управлението
1. Държавите-членки изискват от всички застрахователни и презастрахователни предприятия да разполагат с ефективна система на управление, която осигурява стабилно и благоразумно управление на дейността.
Тази система включва, най-малко, подходящата обозрима организационна структура с ясно разпределение и целесъобразно разделение на отговорностите, както и ефективна система, осигуряваща предаването на информация. Тя включва спазване на изискванията, предвидени в членове 42-49.
Системата на управление е предмет на редовен вътрешен преглед.
2. Система на управление е пропорционална на естеството, мащаба и сложността на операциите на застрахователното или презастрахователното предприятие.
3. Застрахователните и презастрахователните предприятия разполагат със съставени в писмена форма политики най-малко по отношение на управлението на риска, вътрешния контрол, вътрешния одит и, когато е приложимо, на възлагането на дейности на външни изпълнители. Те гарантират прилагането на тези политики.
Тези съставени в писмена форма политики се преразглеждат най-малко веднъж годишно. Те са предмет на предварително одобрение от страна на административния, управителен или надзорен орган и биват адаптирани във връзка с всяка значителна промяна в системата или в съответната област на дейност.
4. Застрахователните и презастрахователни предприятия вземат уместните мерки, за да гарантират непрекъснатостта и редовността на извършване на техните дейности, включително разработване на планове за действие при извънредни ситуации. За тази цел предприятието използва подходящи и съизмерими системи, средства и процедури.
5. Надзорните органи разполагат с подходящи средства, методи и правомощия за проверка на системата на управление на застрахователните и презастрахователните предприятия, както и за оценка на определените от тези предприятия нововъзникващи рискове, които биха могли да застрашат тяхната финансова стабилност.
Държавите-членки гарантират, че надзорните органи разполагат с необходимите правомощия да изискат подобряването и подсилването на системата на управление, за да осигурят съответствието с предвидените в членове 42-49 изисквания.
Член 42
Изисквания за квалификация и надеждност на лицата, които действително ръководят предприятието или изпълняват други ключови функции
1. Застрахователните и презастрахователните предприятия гарантират, че лицата, които действително ръководят предприятието или изпълняват други ключови функции, във всеки един момент отговарят на следните изисквания:
а)
тяхната професионална квалификация, знания и опит са адекватни, за да позволят стабилно и благоразумно управление (квалификация); и
б)
имат добра репутация и са почтени (надеждност).
2. Застрахователните и презастрахователните предприятия уведомяват надзорния орган за всяка промяна на самоличността на лицата, които действително ръководят предприятието или са отговорни за други ключови функции, както и предоставят пълната информация, необходима за оценка на изпълнението на изискванията за квалификация и надеждност на новите лица, определени да управляват предприятието.
3. Застрахователните и презастрахователните предприятия уведомяват съответния им надзорен орган, ако някое от посочените в параграфи 1 и 2 лица е било сменено, тъй като вече не отговаря на посочените в параграф 1 изисквания.
Член 43
Доказателство за добра репутация
1. Когато държава - членка изисква от своите граждани доказателства за добра репутация и за липса на предишна несъстоятелност, или и за двете обстоятелства, тази държава-членка приема като достатъчно доказателство по отношение на гражданите на други държави - членки представянето на свидетелство за съдимост или, ако липсва такова, на равностоен документ, издаден от компетентен съдебен или административен орган в държавата - членка по произход или държавата - членка, от която идва чуждият гражданин, показващ че тези изисквания са изпълнени.
2. Когато държавата-членка по произход или държавата-членка, от която произхожда съответният чужд гражданин, не издава документ, посочен в параграф 1, той може да бъде заменен от клетвена декларация - или, в държави -членки, в които такава не е предвидена, от официална декларация, направена от чуждестранното лице пред компетентен съдебен или административен орган, нотариус в държавата-членка по произход или държавата-членка, от която идва чуждестранното лице.
Такъв орган или нотариус издава удостоверение, потвърждаващо истинността на клетвената декларация или на официалната декларация.
Посочената в първа алинея декларация за липса на предишна несъстоятелност също може да бъде направена пред компетентна професионална или търговска организация в съответната държава-членка.
3. Документите и удостоверенията, посочени в параграфи 1 и 2, се представят в срок до три месеца от датата на тяхното издаване.
4. Държавите-членки определят органите и организациите, които са компетентни да издават документите, посочени в параграфи 1 и 2 и незабавно информират за тях останалите държави-членки и Комисията.
Всяка държава-членка уведомява също така другите държави-членки и Комисията за органите и организациите, на които трябва да бъдат представени документите, посочени в параграфи 1 и 2, в подкрепа на молбата за провеждане на дейностите, посочени в член 2, на територията на тази държава-членка.
Член 44
Управление на риска
1. Застрахователните и презастрахователните предприятия разполагат с ефективна система за управление на риска, включваща стратегиите, процесите и отчетните процедури, необходими за непрекъснатото откриване, измерване, наблюдение, управление и отчитане, на индивидуално и на агрегирано ниво, на рисковете, на които те са или биха могли да бъдат изложени, както и тяхната взаимна зависимост.
Системата за управление на риска трябва да е ефективна и добре интегрирана в организационната структура и процеса на вземане на решение на застрахователното или презастрахователното предприятие, като ѝ се обръща съответното внимание от лицата, които ефективно управляват предприятието или имат други ключови функции.
2. Системата за управление на риска покрива рисковете, които се включват в изчисляването на капиталовото изискване за платежоспособност съгласно член 101, параграф 4, а също и рисковете, които не са или не са изцяло включени в това изчисление.
Системата за управление на риска покрива най-малко следните области:
а)
подписваческа дейност и формиране на резерви;
б)
управление на активите и пасивите;
в)
инвестиции, по-специално в деривати и сходни задължения;
г)
управление на ликвидни и концентрационни рискове;
д)
управление на операционния риск;
е)
презастраховане и други техники за намаляване на риска.
Съставената в писмена форма политика за управление на риска, посочена в член 41, параграф 3, обхваща политики, свързани с втора алинея, букви а) - д) от настоящия параграф.
3. По отношение на инвестиционния риск застрахователните и презастрахователните предприятия доказват, че отговарят на глава VI, раздел 6.
4. Застрахователните и презастрахователните предприятия създават функция за управление на риска, която е структурирана по начин, подпомагащ прилагането на системата за управление на риска.
5. При застрахователните и презастрахователните предприятия, които използват одобрен съгласно членове 112 и 113 цялостен или частичен вътрешен модел, функцията за управление на риска изпълнява следните допълнителни задачи:
а)
изготвяне и прилагане на вътрешния модел;
б)
тестване и валидиране на вътрешния модел;
в)
документиране на вътрешния модел, както и на всяка следваща промяна в него;
г)
анализ на работата на вътрешния модел и изготвяне на обобщени доклади за това;
д)
информиране на административния, управителния или надзорния орган относно резултатите от вътрешния модел, като предлага области, които имат нужда от подобрение, както и информиране на този орган относно действията за отстраняване на вече установените недостатъци.
Член 45
Собствена оценка на риска и платежоспособността
(1) Като част от своята система за управление на риска всяко застрахователно предприятие и презастрахователно предприятие изготвя своя собствена оценка на риска и платежоспособността.
Оценката включва най-малко следното:
а)
съвкупните нужди по отношение на платежоспособността, като се вземе предвид рисковият профил, одобрените лимити за поемане на риск и бизнес стратегията на предприятието;
б)
непрекъснатото спазване на посочените в глава VI, раздели 4 и 5 капиталови изисквания и на изложените в глава VI, раздел 2 изисквания във връзка с техническите резерви;
в)
значимостта, с която рисковият профил на предприятието се отклонява от допусканията, стоящи в основата на посоченото в член 101, параграф 3 капиталово изискване за платежоспособност, изчислено посредством използване на стандартната формула съгласно глава VI, раздел 4, подраздел 2, или посредством неговия цялостен или частичен вътрешен модел съгласно глава VI, раздел 4, подраздел 3.
2. За целите на параграф 1, буква а) предприятието разполага с процеси, които са пропорционални на естеството, мащаба и сложността на рисковете, свързани с неговата дейност и позволяващи му да определи и оцени риска, пред който то е изправено в краткосрочен и дългосрочен план и на който е или може да бъде изложено. Предприятието представя методите, използвани за тази оценка.
3. В посочения в параграф 1, буква в) случай, когато се използва вътрешен модел, оценката се изготвя заедно с рекалибриране, което преобразува вътрешните резултати за риска в размера на риска и калибрирането на капиталовото изискване за платежоспособност.
4. Собствената оценка на риска и платежоспособността е неделима част от бизнес стратегията и винаги се взема предвид при стратегически решения на предприятието.
5. Застрахователните и презастрахователните предприятия изготвят посочената в параграф 1 оценка редовно, както и незабавно след всяка значителна промяна в рисковия си профил.
6. Застрахователните и презастрахователните предприятия информират надзорните органи относно резултатите от всяка собствена оценка на риска и платежоспособността като част от информацията, представяна съгласно член 35.
7. Собствената оценка на риска и платежоспособността не се използват за изчисляване на капиталово изискване. Капиталовото изискване за платежоспособност може да се коригира само в съответствие с членове 37, 231 - 233 и 238.
Член 46
Вътрешен контрол
1. Застрахователните и презастрахователните предприятия разполагат с ефективна система за вътрешен контрол.
Тази система включва най-малко административни и счетоводни процедури, рамка на вътрешния контрол, подходящ ред за отчитане на всички нива на предприятието, както и функция, следяща за спазване на изискванията.
2. Функцията, следяща за спазване на изискванията, включва консултация на административния, управителния или надзорния орган относно спазването на законовите, подзаконовите и административните разпоредби приети в изпълнение на настоящата директива. Тя включва също така оценка на възможното въздействие на всяко изменение в правното статукво върху операциите на съответното предприятие, както и определянето и оценката на риска, свързан със спазването на изискванията.
Член 47
Вътрешен одит
1. Застрахователните и презастрахователните предприятия предвиждат ефективна функция по вътрешен одит.
Функцията по вътрешен одит включва оценка на адекватността и ефективността на системата за вътрешен контрол и други елементи от системата на управление.
2. Функцията по вътрешен одит е обективна и независима от оперативните функции.
3. Всички констатации и препоръки на вътрешния одит се докладват на административния, управителния или надзорния орган, който определя какви действия се предприемат по отношение на констатациите и препоръките на вътрешния одит и гарантира, че тези действия се извършват.
Член 48
Актюерска функция
1. Застрахователните и презастрахователните предприятия предвиждат ефективна актюерска функция, която:
а)
координира изчисляването на техническите резерви;
б)
гарантира пригодността на използваните методологии и базови модели, както и на допусканията, направени при изчисляване на техническите резерви;
в)
оценява достатъчността и качеството на данните, използвани при изчисляване на техническите резерви;
г)
сравнява най-добрите прогнозни оценки спрямо практическите резултати;
д)
информира административния, управителния или надзорния орган относно надеждността и адекватността на изчисляването на техническите резерви;
е)
контролира изчисляването на техническите резерви в случаите съгласно член 82;
ж)
изразява мнение относно общата подписваческа политика;
з)
изразява мнение относно адекватността на презастрахователните договорености; и
и)
подпомага ефективното прилагане на посочената в член 44 система за управление на риска, по-специално по отношение на създаването на модели за риска, стоящи в основата на изчисляването на капиталовите изисквания съгласно глава VI, раздели 4 и 5 и на посочената в член 45 оценка.
2. Актюерска дейност се извършва от лица, имащи достатъчно знания в областта на актюерската и финансовата математика, съизмерими с естеството, мащаба и сложността на рисковете, свързани с дейността на застрахователното или презастрахователно предприятие и които са способни да докажат съответния си опит в областта на приложимите професионални и други стандарти.
Член 49
Възлагане на дейности на външни изпълнители
1. Държавите-членки гарантират, че застрахователните и презастрахователните предприятия запазват цялата отговорност за изпълнението на всички свои задължения по настоящата директива когато възлагат функции или всякакви застрахователни и презастрахователни дейности на външни изпълнители.
2. Възлагането на критични или важни оперативни функции или дейности на външни изпълнители се извършва по начин, който не води до следното:
а)
съществено нарушаване на качеството на системата на управление на съответното предприятие;
б)
неоснователно нарастване на операционния риск;
в)
нарушаване на способността на надзорните органи да наблюдават спазването на съответните задълженията от страна на предприятието;
г)
нарушаване на непрекъснатото и удовлетворително обслужване на титулярите на полица.
3. Застрахователните и презастрахователните предприятия уведомяват своевременно надзорните органи преди да възложат критични или важни функции или дейности на външни изпълнители, а също относно всяко следващо значително изменение във връзка с тези функции или дейности.
Член 50
Мерки за прилагане
1. Комисията приема мерки за прилагане, допълнително определящи следното:
а)
елементите на посочените в членове 41, 44, 46 и 47 системи, по-специално областите, включени в обхвата на политиката по управление на активите и пасивите и на инвестиционната политика на застрахователните и презастрахователните предприятия съгласно член 44, параграф 2;
б)
функциите, посочени в членове 44 и 46 - 48;
в)
посочените в член 42 изисквания и свързаните с тях дейности;
г)
условията, при които могат да бъдат възлагани дейности на външни изпълнители, по-конкретно на доставчици на услуги, намиращи се в трети държави.
2. Когато е необходимо да се гарантира подходящо сближаване на оценката, посочена в член 45, параграф 1, буква а), Комисията може да приеме мерки за прилагане, за да уточни елементите на тази оценка.
3. Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива, чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 301, параграф 3.
Раздел 3
Публично оповестяване
Член 51
Отчет за платежоспособността и финансовото състояние: съдържание
1. Вземайки предвид информацията, изисквана съгласно параграф 3, и принципите, посочени в член 35, параграф 4, държавите-членки изискват от застрахователните и презастрахователните предприятия всяка година да оповестяват публично отчет за своята платежоспособност и финансово състояние.
Този отчет съдържа следната информация, представена или изцяло, или под формата на препратки към еквивалентна информация, както по естество, така и по обхват, публично оповестена по силата на други правни или регулаторни изисквания:
а)
описание на дейността и на резултатите от дейността на предприятието;
б)
описание на системата на управление и оценка на нейната адекватност спрямо рисковия профил на предприятието;
в)
отделно описание на рисковата експозиция, концентрация, намаляване и чувствителност за всяка категория риск;
г)
отделно описание по активи, технически резерви и други пасиви на основанията и методите, използвани при тяхното оценяване, заедно с обяснение за всяко значително несъответствие с използваните основания и методи за оценка във финансовите отчети;
д)
описание на управлението на капитала, включващо най-малко:
i)
структура и размер на собствените средства, както и тяхното качество;
ii)
размер на капиталовото изискване за платежоспособност и на минималното капиталово изискване;
iii)
възможността, посочена в член 304, използвана за изчисляване на капиталовото изискване за платежоспособност;
iv)
информация, която позволява правилното разбиране на основните разлики между допусканията, стоящи в основата на стандартната формула и тези в основата на всеки използван от предприятието вътрешен модел за изчисляване на неговото капиталово изискване за платежоспособност;
v)
размер на всяко, дори и впоследствие отстранено, нарушение на минималното капиталово изискване и на всяко значително нарушение на капиталовото изискване за платежоспособност в рамките на отчетния период, заедно с обяснение за неговия произход и последици, както и на предприетите корективни мерки.
2. Описанието съгласно параграф 1, буква д), подточка i) включва анализ на всяка значителна промяна спрямо предходния отчетен период и обяснение за всяко значително несъответствие във връзка със стойността на тези елементи във финансовите отчети, както и кратко описание на възможността за прехвърляне на капитал.
Оповестяването на капиталовото изискване за платежоспособност съгласно параграф 1, буква д), подточка ii) представя поотделно изчислената съгласно глава VI, раздел 4, подраздели 2 и 3 сума и добавения капитал, наложен в съответствие с член 37, или въздействието на специфичните параметри, които се изисква от застрахователното или презастрахователно предприятие да използва съгласно член 110, заедно с кратка информация относно неговата обосновка, направена от съответния надзорен орган.
Въпреки това, без да се засяга задължителното в рамките на други правни или регулаторни изисквания оповестяване, държавите-членки могат да предвидят, че въпреки че общото капиталово изискване за платежоспособност по параграф 1, буква д), подточка ii) е оповестено, не е необходимо отделното оповестяване на добавения капитал или въздействието на специфичните параметри, които се изисква от застрахователното или презастрахователно предприятие да използва съгласно член 110, в рамките на преходен период, който приключва най-късно на 31 октомври 2017 г.
Оповестяването на капиталовото изискване за платежоспособност е придружено, където е приложимо, от уточнението, че неговият краен размер е обект на надзорна оценка.
Член 52
Информация за и доклади на Комитета за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор
1. Държавите-членки изискват от надзорните органи да предоставят на Комитета за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор всяка година следната информация относно:
а)
средния размер добавен капитал на предприятие и разпределението на наложените изисквания за добавяне на капитал от страна на надзорните органи през предходната година, изчислено като процент от капиталовото изискване за платежоспособност и представени поотделно в следния вид:
i)
за всички застрахователни и презастрахователни предприятия;
ii)
за животозастрахователните предприятия;
iii)
за общо застрахователните предприятия;
iv)
за застрахователни предприятия, извършващи дейности както в областта на животозастраховането, така и в областта на общото застраховане;
v)
за презастрахователните предприятия;
б)
за всеки вид оповестяване съгласно буква а) - дял на добавения капитал, наложен по член 37, параграф 1, съответно по букви а), б) и в).
2. Комитетът за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор всяка година оповестява публично следната информация:
а)
общо за всички държави-членки съвкупното разпределение на добавен капитал, изчислено като процент от капиталовото изискване за платежоспособност, представено поотделно за:
i)
всички застрахователни и презастрахователни предприятия;
ii)
животозастрахователните предприятия;
iii)
общо застрахователните предприятия;
iv)
застрахователни предприятия, извършващи дейности както в областта на животозастраховането, така и в областта на общото застраховане;
v)
презастрахователните предприятия;
б)
за всяка държава-членка поотделно разпределението на добавен капитал, изчислено като процент от капиталовото изискване за платежоспособност, за всички застрахователни и презастрахователни предприятия в тази държава-членка;
в)
за всеки вид оповестяване съгласно букви а) и б) - дял на добавения капитал, наложен по член 37, параграф 1, съответно по букви а), б) и в).
3. Комитетът за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор предоставя посочената в параграф 2 информация на Европейския парламент, Съвета и Комисията заедно с доклад, представящ степента на сближаване в областта на надзора по отношение на използването на добавен капитал между надзорните органи в различните държави-членки.
Член 53
Отчет за платежоспособността и финансовото състояние: приложими принципи
1. Надзорните органи разрешават на застрахователните и презастрахователните предприятия да не оповестяват информация в следните случаи:
а)
ако в резултат на оповестяването на информация, конкурентите на предприятието необосновано получават значителни неоправдани предимства;
б)
ако съществуват задължения към титуляри на полица или правоотношения с контрагенти, обвързващи предприятието в спазване на тайна или поверителност.
2. Ако е налице разрешение за неоповестяване на информация от страна на надзорните органи, предприятията да представят декларация за тази цел в своя отчет за платежоспособността и финансовото състояние и посочват причините.
3. Надзорните органи разрешават на застрахователните и презастрахователните предприятия да се възползват от или позовават на публични оповестявания, направени по силата на други правни или регулаторни изисквания, доколкото тези оповестявания са еквивалентни на изискваната съгласно член 51 информация както по характер, така и по обхват.
4. Параграфи 1 и 2 не се прилагат за информацията, посочена в член 51, параграф 1, буква д).
Член 54
Отчет за платежоспособността и финансовото състояние: актуализиране и допълнителна доброволна информация
1. В случай на настъпване на значително събитие, влияещо съществено върху значението на оповестената съгласно членове 51 и 53 информация, застрахователните и презастрахователните предприятия оповестяват подходяща информация относно характера и последиците на това значително събитие.
За целите на първата алинея за значително събитие се считат най-малко следните:
а)
наблюдава се нарушение на минималното капиталово изискване и надзорните органи или смятат, че предприятието няма да е способно да представи реалистична краткосрочна финансова схема или в рамките на един месец от датата на наблюдаваното нарушение не са получили такава схема.
б)
наблюдава се значително нарушение на капиталовото изискване за платежоспособност и надзорните органи в рамките на два месеца от датата на наблюдаваното нарушение не са получили реалистична програма за възстановяване.
По отношение на втора алинея, буква а), надзорните органи изискват от съответното предприятие незабавно да оповести размера на нарушението заедно с обяснение на неговия произход и последици, включително предприетите корективни мерки. Ако въпреки прилагането на първоначално смятаната за реалистична краткосрочна финансова схема, нарушението на минималното капиталово изискване не е отстранено в рамките на три месеца от неговото разкриване, в края на този период то се оповестява заедно с обяснение на неговия произход и последици, включително всички предприети корективни мерки и всички запланувани по-нататъшни корективни мерки.
По отношение на втора алинея, буква б), надзорните органи изискват от съответното предприятие незабавно да оповести размера на нарушението заедно с обяснение на неговия произход и последици, включително предприетите корективни мерки. Ако въпреки прилагането на първоначално смятаната за реалистична програма за възстановяване, значителното нарушение на капиталовото изискване за платежоспособност не е отстранено в рамките на шест месеца от неговото разкриване, в края на този период то се оповестява заедно с обяснение на неговия произход и последици, включително всички предприети корективни мерки и всички запланувани по-нататъшни корективни мерки.
2. Застрахователни и презастрахователни предприятия могат да оповестяват доброволно всякаква информация или разяснения, свързани с тяхната платежоспособност и финансово състояние, които не са обект на задължително оповестяване съгласно член 51 и член 53, и параграф 1 от настоящия член.
Член 55
Отчет за платежоспособността и финансовото състояние: политика и приемане
1. Държавите-членки изискват от застрахователните и презастрахователните предприятия да разполагат с подходящи системи и структури, за да изпълнят предвидените в членове 51 и 53 и член 54, параграф 1 изисквания, а също и със съставена в писмена форма политика, за да се гарантира постоянната пригодност на всяка оповестена информация съгласно членове 51, 53 и 54.
2. Отчетът за платежоспособността и финансовото състояние се приема от административния, управителния или надзорния орган на застрахователното или презастрахователното предприятие и се публикува единствено след неговото одобрение.
Член 56
Отчет за платежоспособността и финансовото състояние: мерки за прилагане
Комисията приема мерки за прилагане, за да уточни допълнително информацията, която трябва да бъде оповестена, както и на начините за постигане на това.
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 301, параграф 3.
Раздел 4
Квалифицирано участие
Член 57
Придобивания
1. Държавите-членки изискват от всяко физическо или юридическо лице или такива лица, действащи съгласувано („предложил приобретател“), които са взели решение или да придобият, пряко или непряко, квалифицирано участие в застрахователно или презастрахователно предприятие, или пряко или непряко да увеличат такова квалифицирано участие, в резултат на което делът на правата на глас или капиталът, който държат, би достигнал или надвишил 20 %, 30 % или 50 %, или застрахователното или презастрахователно предприятие би станало тяхно дъщерно предприятие („предложено придобиване“), първо да уведомят писмено надзорните органи на застрахователното или презастрахователно предприятие, в което те се стремят да придобият квалифицирано участие или да увеличат подобно квалифицирано участие, като посочат размера на предвиденото участие и съответната информация по член 59, параграф 4. Държавите-членки не са длъжни да прилагат прага от 30 % в случаите, когато съгласно член 9, параграф 3, буква а) от Директива 2004/109/ЕО прилагат праг от една трета.
2. Държавите-членки изискват от всяко физическо или юридическо лице, което е взело решение да се разпореди, пряко или непряко, с квалифицираното си участие в застрахователно или презастрахователно предприятие, първо да уведоми писмено надзорните органи на държавата-членка по произход, като посочи размера на участието на това лице след планираното разпореждане. Такова лице също уведомява надзорните органи, ако е взело решение да намали квалифицираното си участие, така че делът на правата на глас или притежавания капитала би спаднал под 20 %, 30 % или 50 % или така че застрахователното или презастрахователното предприятие би престанало да бъде дъщерно предприятие на посоченото лице. Държавите-членки не са длъжни да прилагат прага от 30 % в случаите, когато съгласно член 9, параграф 3, буква а) от Директива 2004/109/ЕО прилагат праг от една трета.
Член 58
Срок за извършване на оценка
1. Своевременно и във всички случаи в рамките на два работни дни след получаване на уведомлението, изисквано по член 57, параграф 1, както и след евентуално последващо получаване на информацията по параграф 2, надзорните органи изпращат писмено потвърждение за получаването до предложилия приобретател.
Надзорните органи разполагат с максимален срок 60 работни дни от датата на писменото потвърждение за получаване на уведомлението и на всички документи, които държавата-членка изисква да се прилагат към това уведомление въз основа на списъка, посочен в член 59, параграф 4 („срок за извършване на оценка“), за да извършат оценката, предвидена в член 59, параграф 1 („оценка“).
Надзорните органи информират предложилия приобретател за датата, на която изтича срокът за извършване на оценка, при потвърждаване на получаването на уведомлението.
2. Ако е необходимо, по време на срока за извършване на оценка, но не по-късно от петдесетия работен ден от срока за извършване на оценка, надзорните органи могат да отправят искане за допълнителна информация, която е необходима за приключване на оценката. Това искане се отправя в писмена форма и уточнява необходимата допълнителна информация.
За периода между датата на изискване на информация от страна на надзорните органи и датата на получаване на отговор от предложилия приобретател срокът за извършване на оценка се прекъсва. Това прекъсване не може да надвишава 20 работни дни. Всяко допълнително искане от страна на надзорните органи за допълване или изясняване на информацията се отправя по преценка на компетентните органи, но то не може да води до прекъсване на срока за извършване на оценка.
3. Надзорните органи могат да удължат прекъсването, посочено в параграф 2, втора алинея, най-много до 30 работни дни, ако предложилият приобретател:
а)
се намира или е регулиран извън Общността; или
б)
е физическо или юридическо лице, което не подлежи на надзор съгласно настоящата директива или Директива 85/611/ЕИО на Съвета от 20 декември 1985 г. относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно предприятията за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа (ПКИПЦК) (32) или Директиви 2004/39/ЕО или 2006/48/ЕО.
4. Ако след извършване на оценката надзорните органи решат да се противопоставят на предложеното придобиване, те информират предложилия приобретател в писмена форма, като представят мотивите за това решение, в рамките на два работни дни, като не нахвърлят срока за извършване на оценка. При спазване на разпоредбите на националното право, по искане на предложилия приобретател може да бъде публично оповестено подходящо излагане на мотивите за решението. Това не възпрепятства държавите-членки да разрешат на надзорните органи да извършат подобно публично оповестяване, без това да е поискано от предложилия приобретател.
5. Ако надзорните органи не се противопоставят в писмена форма на предложеното придобиване в рамките на срока за извършване на оценката, то се счита за одобрено.
6. Надзорните органи могат да определят максимален срок за приключване на предложеното придобиване и по целесъобразност да удължат този срок.
7. Държавите-членки не могат да налагат по-строги от определените в настоящата директива изисквания за уведомяване и одобрение от надзорните органи на преки или непреки придобивания на права на глас или на капитал.
8. Комисията приема мерки за прилагане за допълнително определяне на корекции на критериите, установени в член 59, параграф 1, с цел да се отчете бъдещото развитие и да се гарантира еднообразно прилагане на членове 57-63.
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива, чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 301, параграф 3.
Член 59
Оценка
1. При оценяване на уведомлението, предвидено в член 57, параграф 1, и на информацията, посочена в член 58, параграф 2, надзорните органи, с оглед гарантиране на стабилно и благоразумно управление на застрахователното или презастрахователното предприятие, в което се предлага придобиване, и като отчитат възможното въздействие на предложилия приобретател върху застрахователното или презастрахователното предприятие, преценяват доколко предложилият приобретател е подходящ, както и финансовата стабилност на предложеното придобиване съгласно всеки един от следните критерии:
а)
репутацията на предложилия приобретател;
б)
репутацията и опита на всяко лице, което ще ръководи дейността на застрахователното или презастрахователното предприятие в резултат на предложеното придобиване;
в)
финансовата стабилност на предложилия приобретател, по-специално във връзка с вида дейност, която се провежда или предвижда в застрахователното или презастрахователното предприятие, в което се предлага придобиване;
г)
дали застрахователното или презастрахователното предприятие ще бъде в състояние да спазва и да продължава да спазва пруденциалните изисквания, които се основават на настоящата директива и, когато е приложимо, на други директиви, по-специално Директива 2002/87/ЕО, и по-специално дали групата, от която то ще стане част, има структура, която позволява упражняване на ефективен надзор, ефективен обмен на информация между надзорните органи и разпределяне на отговорностите между надзорните органи;
д)
дали съществуват разумни основания за подозрение, че във връзка с предложеното придобиване се извършва, било е извършено или е имало опит за извършване на изпиране на пари или финансиране на тероризъм по смисъла на член 1 от Директива 2005/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 октомври 2005 г. за предотвратяване използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризъм (33) или че предложеното придобиване би увеличило риска от това.
2. Надзорните органи могат да се противопоставят на предложеното придобиване само ако са налице сериозни основания за това съгласно критериите, посочени в параграф 1, или ако предоставената от предложилия приобретател информация е непълна.
3. Държавите-членки не могат да налагат предварителни условия във връзка с размера на участие, което следва да бъде придобито, нито да разрешават на надзорните си органи да разглеждат придобиването от позицията на икономическите нужди на пазара.
4. Държавите-членки оповестяват списък с информацията, която е необходима за извършване на оценката и която следва да бъде предоставена на надзорните органи при изпращане на уведомлението, посочено в член 57, параграф 1. Необходимата информация следва да съответства и да бъде приспособена към естеството на предложилия приобретател и предложеното придобиване. Държавите-членки не могат да изискват информация, която не е от значение за извършване на оценката за благоразумие.
5. Независимо от разпоредбите на член 58, параграфи 1, 2 и 3, когато на надзорния орган са изпратени уведомления за две или повече предложения за придобиване или увеличаване на квалифицираното участие в едно и също застрахователно или презастрахователно предприятие, този орган третира предложилите приобретатели по недискриминационен начин.
Член 60
Придобивания от регулирани финансови предприятия
1. Съответните надзорни органи работят в тясна консултация помежду си при извършване на оценката, ако предложилият приобретател е едно от следните:
а)
кредитна институция, застрахователно или презастрахователно предприятие, инвестиционен посредник или управляващо дружество по смисъла на член 1а, точка 2 от Директива 85/611/ЕИО („дружество, управляващо ПКИПЦК“), одобрено в друга държава-членка или в сектор, различен от този, в който се предлага придобиването;
б)
предприятие-майка на кредитна институция, застрахователно или презастрахователно предприятие, инвестиционен посредник или дружество, управляващо ПКИПЦК, одобрени в друга държава-членка или в сектор, различен от този, в който се предлага придобиването; или
в)
физическо или юридическо лице, контролиращо кредитна институция, застрахователно или презастрахователно предприятие, инвестиционен посредник или дружество, управляващо ПКИПЦК, одобрени в друга държава-членка или в сектор, различен от този, в който се предлага придобиването.
2. Надзорните органи си предоставят без необосновано забавяне всякаква информация, която е съществена или от значение за оценката. В тази връзка надзорните органи обменят помежду си при поискване всякаква информация, която е от значение, и по своя собствена инициатива съобщават цялата съществена информация. В решението на надзорния орган, лицензирал застрахователното или презастрахователното предприятие, за което е направено предложението за придобиване, се посочват всички становища или резерви, изразени от страна на надзорния орган, който отговаря за предложилия приобретател.
Член 61
Информация за надзорния орган от застрахователното или презастрахователното предприятие
Когато това му стане известно, застрахователното или презастрахователното предприятие информира надзорния орган на своята държава-членка по произход за всички придобивания на или разпореждания с участия в капитала си, в резултат на които участията превишават или се намаляват под някой от праговете, посочени в член 57 и член 58, параграфи 1 - 7.
Също така най-малко веднъж годишно застрахователните или презастрахователни предприятия информират надзорния орган на своята държава-членка по произход за имената на акционерите и членовете, които притежават квалифицирани участия, както и за размерите на тези участия, както е видно например от информацията, получавана на годишните общи събрания на акционерите и членовете, или от информацията в резултат на спазването на разпоредбите относно дружествата, които са листнати на фондови борси.
Член 62
Квалифицирани участия, правомощия на надзорния орган
Ако има вероятност влиянието, упражнявано от посочените в член 57 лица, да бъде в ущърб на стабилното и благоразумно управление на застрахователно или презастрахователно предприятие, държавите-членки изискват от надзорния орган на държавата-членка по произход на предприятието, в което се иска или увеличава квалифицираното участие да предприемат подходящи мерки за прекратяването на тази ситуация. Тези мерки могат да се изразяват, например в предписания, санкции на директори и ръководители или в забрана за упражняване на правата на глас въз основа на притежаваните акции от въпросните акционери или членове.
Подобни мерки се прилагат за физически или юридически лица, които не спазват задължението за уведомяване съгласно член 57.
Ако участието е придобито въпреки възражението на надзорните органи, държавите-членки, независимо от предприемането на други санкции, предвиждат следното:
(1)
забрана за упражняването на съответните права на глас; или
(2)
нищожност на гласуването или възможност за неговото анулиране.
Член 63
Права на глас
За целите на настоящия раздел се вземат предвид правата на глас, посочени в членове 9 и 10 от Директива 2004/109/ЕО, както и условията по отношение на тяхното сумиране, предвидени в член 12, параграфи 4 и 5 от същата директива.
Държавите-членки не вземат предвид правата на глас или акциите, които инвестиционните посредници или кредитните институции може да притежават в резултат от поемане на емисията на финансови инструменти и/или пласиране на финансови инструменти на базата на твърд ангажимент, предвидени в раздел А, точка 6 от приложение I към Директива 2004/39/ЕО, при условие че тези права не се упражняват или използват по друг начин за намеса в управлението на емитента и доколкото те бъдат прехвърлени в срок една година след придобиването.
Раздел 5
Професионална тайна, обмен на информация и насърчаване на сближаването в областта на надзора
Член 64
Професионална тайна
Държавите-членки предвиждат всички лица, които работят или са работили за надзорните органи, както и одиторите и експертите, които действат от името на тези органи, да са обвързани със задължението за спазване на професионална тайна.
Без да се засягат случаите, които са предмет на наказателното право, тези лица нямат право да предоставят никаква поверителна информация, получена при изпълнението на техните задълженията, на което и да е лице или орган, освен в обобщена форма, която не позволява идентифициране на отделните застрахователни или презастрахователни предприятия.
Независимо от това, когато дадено застрахователно или презастрахователно предприятие е обявено в несъстоятелност или се ликвидира принудително, поверителната информация, която не засяга трети страни, участвали в опити за оздравяването на това предприятие, може да бъде разкривана в граждански или търговски съдебни производства.
Член 65
Обмен на информация между надзорните органи на държавите-членки
Член 64 не препятства обмена на информация между надзорните органи на различните държави-членки. Тази информация е предмет на задълженията за спазване на професионална тайна, предвидени в член 64.
Член 66
Споразумения за сътрудничество с трети държави
Държавите-членки може да сключват споразумения за сътрудничество, които предвиждат обмен на информация с надзорните органи на трети държави или с властите или органите на трети държави по смисъла на член 68, параграфи 1 и 2, само ако информация, която се оповестява, е предмет на гаранции за професионална тайна, поне еквивалентни на посочените в настоящия раздел. Този обмен на информация трябва да е предназначен за изпълнението на надзорните задачи на тези власти или органи.
Когато информацията, която се оповестява от държава-членка на трета държава е с произход от друга държава-членка, тя не може да бъде разкривана без изричното съгласие на надзорния орган на тази държава-членка и, когато е уместно, се разкрива единствено за целите, за които този орган е дал съгласието си.
Член 67
Използване на поверителна информация
Надзорните органи, които получават поверителна информация по силата на членове 64 или 65, може да я използват само при изпълнението на задълженията си, за следните цели:
(1)
за да проверят дали условията, които регулират започването на застрахователна или презастрахователна дейност, са изпълнени, както и да улеснят надзора върху тази дейност, особено по отношение на надзора върху техническите резерви, капиталовото изискване за платежоспособност, минималното капиталово изискване и системата на управление;
(2)
за да налагат санкции;
(3)
при административни обжалвания срещу решения на надзорните органи;
(4)
в съдебни производства, предвидени в настоящата директива.
Член 68
Обмен на информация с други органи
1. Членове 64 и 67 не изключват възможността за следното:
а)
обмен на информация между няколко надзорни органа в една и съща държава-членка при изпълнението на техните надзорни функции;
б)
обмен на информация при изпълнението на техните надзорни функции; между надзорните органи и намиращите се в същата държава-членка:
i)
органи, отговорни за надзора върху кредитни институции и други финансови организации, както и органите, отговорни за надзора на финансовите пазари;
ii)
органи, участващи в ликвидацията и несъстоятелността на застрахователни предприятия или презастрахователни предприятия, както и в други подобни процедури;
iii)
лица, отговорни за извършването на законоустановени проверки на счетоводните отчети на застрахователни предприятия, презастрахователни предприятия и други финансови институции;
в)
разкриването на информация, необходима за изпълнението на техните задължения, пред органи, които администрират принудителни ликвидационни производства или гаранционни фондове.
Обменът на информация съгласно букви б) и в) може да се извършва и между различни държави членки.
Информацията, получена от тези власти, органи и лица, е предмет на задълженията за спазване на професионална тайна, определени в член 64.
2. Членове 64 - 67 не изключват възможността държавите-членки да разрешават обмен на информация между надзорните органи и някои от следните:
а)
властите, отговорни за надзора на органите, участващи в ликвидацията и несъстоятелността на застрахователни предприятия, презастрахователни предприятия, както и в други подобни процедури;
б)
органите, отговорни за надзора на лицата, натоварени с извършването на законоустановени одити на счетоводните отчети на застрахователни предприятия, презастрахователни предприятия, кредитни институции, инвестиционни посредници и други финансови институции;
в)
независими актюери на застрахователни или презастрахователни предприятия, които извършват правен надзор върху тези предприятия, и органите, отговорни за надзора върху тези актюери.
Държавите-членки, които прилагат първата алинея, изискват да бъдат спазени най-малко следните условия:
а)
информацията трябва да е за целите на извършването на правния надзор, посочен в първата алинея;
б)
получената информация трябва да е предмет на определеното в член 64 задължение за спазване на професионална тайна;
в)
когато информацията е с произход от друга държава-членка, тя не може да бъде разкривана без изричното съгласие на надзорния орган, от който тя произхожда, и когато е уместно, се разкрива единствено за целите, за които този орган е дал съгласието си.
Държавите-членки съобщават на Комисията и на другите държави-членки наименованията на властите, лицата и органите, които могат да получават информация съгласно първа и втора алинея.
3. Членове 64 - 67 не изключват възможността, държавите-членки да разрешават, с цел засилване на стабилността и интегритета (почтеността) на финансовата система, обмен на информация между надзорните органи и властите или органите, отговорни за разкриването и разследването на нарушения на дружественото право.
Държавите-членки, които прилагат първа алинея, изискват да бъдат спазвани най-малко следните условия:
а)
информацията трябва да е предназначена за целите на разкриването и разследването, посочено в първа алинея.
б)
информацията трябва да е предмет на определените в член 64 задължения за спазване на професионална тайна;
в)
когато информацията произхожда от друга държава-членка, тя не може да бъде разкривана без изричното съгласие на надзорния орган, от който тя произхожда, и когато е уместно, се разкрива единствено за целите, за които този орган е дал съгласието си.
Когато посочените в първата алинея власти или органи в държава-членка изпълняват задачите си за разкриване или разследване с помощта на лица, които са назначени за тази цел, предвид на тяхната специфична компетентност, и които не са заети в публичния сектор, предвидената в първата алинея възможност за обмен на информация може да бъде разширена до тези лица при условията по втора алинея.
За да се приложи втора алинея, буква в), посочените в първа алинея власти или органи съобщават на надзорните органи, от които информацията произхожда, наименованията и точните отговорности на лицата, на които тя следва да се предоставя.
4. Държавите-членки съобщават на Комисията и на другите държави-членки наименованията на властите, лицата или органите, които могат да получават информация съгласно параграф 3.
Член 69
Разкриване на информация пред държавните администрации, отговорни за финансовото законодателство
Членове 64 и 67 не изключват възможността, държавите-членки да разрешават, по силата на законоустановени разпоредби, разкриването на определена информация пред други структури в техните централни държавни администрации, които отговарят за законодателството в областта на надзора над кредитни институции, финансови институции, инвестиционни услуги и застрахователни или презастрахователни предприятия, както и пред инспекторите, които действат от името на тези структури.
Такова разкриване може да бъде направено само когато е необходимо за целите на контрола за благоразумие. Независимо от това държавите-членки предвиждат, че получената съгласно член 65 и член 68, параграф 1 информация и информацията, получена посредством проверка на място, посочена в член 32, може да бъде разкривана само с изричното съгласие на надзорния орган, от който информацията произхожда, или на надзорния орган на държавата-членка, в която е извършена проверката на място.
Член 70
Предаване на информация на централните банки и монетарните органи
Без да се засяга настоящият раздел даден надзорен орган може да предава информация, предназначена за изпълнението на техните задачи, на:
(1)
централни банки или други органи с подобна функция в качеството им на монетарни органи;
(2)
когато е уместно, на други публични власти, отговорни за надзора на платежните системи.
Тези власти или органи може също да съобщават на надзорните органи такава информация, от каквато те може да се нуждаят за целите на член 67. Информацията, получена в този контекст, е предмет на разпоредбите относно професионалната тайна, установени в настоящия раздел.
Член 71
Сближаване в областта на надзора
1. Държавите-членки гарантират, че при формулирането на правомощията на надзорните органи се взема предвид по подходящ начин измерението на Европейския съюз.
2. Държавите-членки гарантират, че при изпълнение на задълженията си надзорните органи вземат предвид сближаването по отношение на надзорните механизми и практики в приложение на законовите, подзаконовите и административните разпоредби, приети съгласно настоящата директива. За тази цел държавите-членки осигуряват участието на надзорните органи в дейностите на Комитета за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор в съответствие с Решение 2009/79/ЕО и вземат надлежно предвид неговите насоки и препоръки, както е посочено в параграф 3 от настоящия член.
3. Комитетът за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор предоставя при необходимост правно необвързващи насоки и препоръки относно прилагането на разпоредбите на настоящата директива и на мерките за нейното прилагане с оглед увеличаване на сближаването на надзорните практики. В допълнение Комитетът за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор докладва редовно и най-малко на всеки две години на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията за напредъка в сближаването на надзорните практики в Общността.
Раздел 6
Задължения на одиторите
Член 72
Задължения на одиторите
1. Държавите-членки предвиждат най-малко лицата, оправомощени по смисъла на Осма Директива 84/253/ЕИО на Съвета от 10 април 1984 г., приета на основание член 54, параграф 3, буква ж) от Договора относно одобряването на лицата, натоварени с извършването на задължителни проверки на счетоводни документи (34), които изпълняват в застрахователно или презастрахователно предприятие законоустановените одити, посочени в член 51 от Директива 78/660/ЕИО на Съвета, член 37 от Директива 83/349/ЕИО или член 31 от Директива 85/611/ЕИО, или всички други законоустановени задачи, да са задължени да докладват незабавно пред надзорните органи всички факти или решения относно това предприятие, които са им станали известни при изпълнението на тези задачи, и които водят до:
а)
съществено нарушение на законовите, подзаконовите или административните разпоредби, които определят условията за издаването на лицензи или които специално регулират извършването на дейността на застрахователните и презастрахователните предприятия;
б)
нарушаване на непрекъснатата дейност на застрахователното или презастрахователното предприятие;
в)
отказ за заверяване на счетоводните отчети или до изразяване на резерви;
г)
нарушение на капиталовото изискване за платежоспособност;
д)
нарушение на минималното капиталово изискване.
Също така посочените в първата алинея лица докладват всички факти или решения, които са им станали известни при изпълнението на задача, описана в първата алинея, в предприятие, което има тесни връзки посредством контрол със застрахователното или презастрахователното предприятие, в рамките на което те извършват тази задача.
2. Добросъвестното оповестяване на надзорните органи от страна на лицата, които са получили лиценз по смисъла на Директива 84/253/ЕИО на всеки факт или решение, посочени в параграф 1, не представлява нарушение на каквото и да е ограничение за оповестяването на информация, наложено с договор или по силата на някоя законодателна, подзаконова или административна разпоредба и не води до каквато и да е отговорност за такива лица.
ГЛАВА V
Упражняване на животозастрахователна и общо застрахователна дейност
Член 73
Упражняване на животозастрахователна и общо застрахователна дейност
1. Застрахователните предприятия не може да бъдат лицензирани за едновременното извършване на животозастрахователна и общо застрахователна дейност.
2. Чрез дерогация от параграф 1 държавите-членки може да предвидят, че:
а)
предприятията, получили лиценз за извършване на животозастрахователна дейност, могат също така да получат лиценз за общо застрахователна дейност за рисковете, включени в класове 1 и 2, в част А от приложение I;
б)
предприятията, получили лиценз единствено за рисковете, включени в класове 1 и 2, в част А от приложение I, могат да получат лиценз за упражняване на животозастрахователна дейност.
Всяка дейност обаче се управлява разделно в съответствие с член 74.
3. Държавите-членки може да постановят предприятия, посочени в параграф 2, да спазват правилата за отчетност, уреждащи животозастрахователните предприятия за всички техни дейности. В очакване на координация в това отношение държавите-членки може също така да предвидят, що се отнася до правилата за ликвидация, дейностите, свързани с рисковете, записани в класове 1 и 2, в част А от приложение I, упражнявани от тези предприятия, да бъдат регулирани от правила, приложими към дейностите по животозастраховане.
4. Когато общо застрахователно предприятие има финансови, търговски или административни връзки с животозастрахователно предприятие, надзорните органи на държавите-членки по произход гарантират, че коректността на отчетите на съответните предприятия не се нарушава от споразумения между тези предприятия или от договореност, която би могла да засегне разпределението на разходите и приходите.
5. Предприятията, които на долупосочените дати са упражнявали едновременно животозастрахователна и общо застрахователна дейност по смисъла на настоящата директива, може да продължат да упражняват тези дейности едновременно, при условие че всяка дейност се управлява разделно в съответствие с член 74:
а)
1 януари 1981 г. - за предприятия, получили лиценз в Гърция;
б)
1 януари 1986 г. - за предприятия, получили лиценз в Испания и Португалия;
в)
1 януари 1995 г. - за предприятия, получили лиценз в Австрия, Финландия и Швеция;
г)
1 май 2004 г. - за предприятия, получили лиценз в Чешката република, Естония, Кипър, Латвия, Литва, Унгария, Малта, Полша, Словакия и Словения;
д)
1 януари 2007 г. - за предприятия, получили лиценз в България и Румъния;
е)
15 март 1979 г. - за всички останали предприятия.
Държавата-членка по произход може да изисква от застрахователните предприятия да прекратят в срок, определен от тази държава-членка, едновременното извършване на животозастрахователни и общо застрахователни дейности, в които те участват на датите, посочени в първата алинея.
Член 74
Разделяне на управлението по животозастраховане и общо застраховане
1. Разделното управление, посочено в член 73 е организирано по такъв начин, че дейностите по животозастраховане се разграничават от дейностите по общо застраховане.
Интересите съответно на титулярите на животозастрахователна и на общо застрахователна полица не може да бъдат засегнати, и особено, печалбите от животозастраховането облагодетелстват титулярите на животозастрахователна полица все едно, че животозастрахователното предприятие извършва само дейността „животозастраховане“.
2. Без да се засягат членове 100 и 128, посочените в член 73, параграфи 2 и 5 застрахователни предприятия изчисляват:
а)
абстрактно минимално капиталово изискване по отношение на тяхната животозастрахователна или презастрахователна дейност, изчислено, все едно че съответното предприятие извършва само тази дейност, въз основа на посочените в параграф 6 разделни счетоводни отчети; и
б)
абстрактно минимално капиталово изискване по отношение на тяхната общо застрахователна или презастрахователна дейност, изчислено, все едно че съответното предприятие извършва само тази дейност, въз основа на посочените в параграф 6 разделни счетоводни отчети;
3. Посочените в член 73, параграфи 2 и 5 предприятия покриват чрез еквивалентни по размер позиции на допустими основни собствени средства най-малко следните изисквания:
а)
абстрактното минимално капиталово изискване по отношение на животозастрахователната дейност;
б)
абстрактното минимално капиталово изискване по отношение на общо застрахователната дейност;
Минималните финансови задължения, посочени в първата алинея, по отношение на животозастрахователната и общо застрахователната дейност не могат да се покриват от другата дейност.
4. Доколкото минималните финансови задължения, посочени в параграф 3, са изпълнени, и при условие че надзорният орган е информиран, предприятието може, за да покрие посоченото в член 100 капиталово изискване за платежоспособност, да използва изрични позиции на допустими собствени средства, с които разполага за която и да е от дейностите.
5. Надзорните органи анализират резултатите от животозастрахователните и общо застрахователните дейности, за да гарантират, че изискванията на параграфи 1 - 4 са изпълнени.
6. Отчетите се изготвят така че да бъдат показани източниците на печалба за животозастраховане и общо застраховане. Всички приходи, особено премиите, плащанията от презастрахователи и инвестиционния доход, и разходи, особено застрахователни разплащания, добавки към техническите резерви, презастрахователни премии и разходи за издръжка на дейността, се разбиват по произход. Позиции, общи за двете дейности, се записват в отчетите в съответствие с методите на разпределение, одобрени от надзорния орган.
Въз основа на отчетите застрахователните предприятия изготвят доклад, в който позициите на допустимите основни собствени средства, покриващи всяко абстрактно минимално капиталово изискване съгласно параграф 2, са ясно определени в съответствие с член 98, параграф 4.
7. Ако размерът на позициите на допустимите основни собствени средства по отношение на една от дейностите е недостатъчен да покрие посочените в параграф 3, първа алинея минимални финансови задължения, надзорните органи прилагат към дейността с по-лоши резултати мерките, предвидени в настоящата директива, независимо от резултатите за другата дейност.
Чрез дерогация от параграф 3, втора алинея тези мерки може да включват разрешение за прехвърляне на определени позиции на допустимите основни собствени средства от едната дейност в другата.
ГЛАВА VI
Правила за оценка на активи и пасиви, технически резерви, собствени средства, капиталово изискване за платежоспособност, минимално капиталово изискване и инвестиционни правила
Раздел 1
Оценка на активи и пасиви
Член 75
Оценка на активи и пасиви
1. Държавите-членки гарантират, че застрахователните и презастрахователните предприятия, освен ако не е предвидено друго, оценяват активите и пасивите по следния начин:
а)
активите се оценяват на стойност, за която те могат да бъдат заменени в сделка при справедливи пазарни условия между независими, осведомени и желаещи страни;
б)
пасивите се оценяват на стойност, за която те могат да бъдат прехвърлени или уредени в сделка при справедливи пазарни условия между независими, осведомени и желаещи страни;
При оценяването на пасивите, предвидено в буква б), не се извършва преоценка с цел да се вземе предвид собствената кредитна позиция на застрахователното или презастрахователното предприятие.
2. Комисията приема мерки за прилагане, предвиждащи методите и допусканията, които да се използват при посочената в параграф 1 оценка на активите и пасивите.
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива, чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 301, параграф 3.
Раздел 2
Правила за техническите резерви
Член 76
Общи разпоредби
1. Държавите-членки гарантират, че застрахователните и презастрахователните предприятия поддържат технически резерви за всичките си застрахователни и презастрахователни задължения към титулярите на полица и бенефициерите по застрахователни и презастрахователни договори.
2. Стойността на техническите резерви отговаря на настоящата сума, която застрахователните и презастрахователни предприятия би трябвало да заплатят, ако прехвърляха своите застрахователни и презастрахователни задължения непосредствено на друго застрахователно и презастрахователно предприятие.
3. Изчисляването на техническите резерви се основава и съответства на информацията, получена от финансовите пазари и общо достъпните данни за подписваческите рискове (пазарна съгласуваност).
4. Техническите резерви се изчисляват по благоразумен, надежден и обективен начин.
5. Съгласно принципите, определени в параграфи 2, 3 и 4, и като се вземат предвид принципите, определени в член 75, параграф 1, изчисляването на техническите резерви се извършва съгласно членове 77-82 и 86.
Член 77
Изчисляване на техническите резерви
1. Стойността на техническите резерви е равна на сумата на най-добрата прогнозна оценка и добавка за риск съгласно параграфи 2 и 3.
2. Най-добрата прогнозна оценка съответства на вероятностно претеглената средна стойност на бъдещите парични потоци, като се вземе предвид стойността на парите във времето (очаквана настояща стойност на бъдещи парични потоци) при прилагане на съответната срочна структура на безрисковия лихвен процент.
Изчисляването на най-добрата прогнозна оценка се основава на актуална и достоверна информация и на реалистични допускания, и се извършва посредством адекватни, приложими и подходящи актюерски и статистически методи.
Проектирането на паричния поток, използван за изчисляването на най-добрата прогнозна оценка, взема предвид всички входящи и изходящи парични потоци, необходими за покриване на застрахователните и презастрахователните задължения за периода на тяхното съществуване.
Най-добрата прогнозна оценка се изчислява бруто, т.е. без да се приспадат сумите, възстановими от презастрахователни договори и на схемите със специална цел за алтернативно прехвърляне на застрахователен риск. Тези суми се изчисляват самостоятелно в съответствие с член 81.
3. Добавката за риск е такава, че да гарантира равностойността на техническите резерви на сумата, която се очаква да е необходима на застрахователните и презастрахователните предприятия за поемане и посрещане на застрахователните и презастрахователните задължения.
4. Застрахователните и презастрахователните предприятия определят поотделно най-добрата прогнозна оценка и добавката за риск.
Когато обаче свързаните със застрахователни и презастрахователни задължения бъдещи парични потоци могат да бъдат възпроизведени по надежден начин чрез финансови инструменти, чиято достоверна пазарна стойност е наблюдавана, стойността на техническите резерви, свързани с тези бъдещи парични потоци, се определя на базата на пазарната цена на тези финансови инструменти. В тези случаи не се изисква поотделното определяне на най-добрата прогнозна оценка и на добавката за риск.
5. Когато застрахователните и презастрахователните предприятия определят поотделно най-добрата прогнозна оценка и добавката за риск, добавката за риск се изчислява посредством разходите за осигуряване на допустими собствени средства, равни по размер на капиталовото изискване за платежоспособност, необходимо за гарантиране на застрахователните и презастрахователните задължения за периода на тяхното съществуване.
Ставката, използвана за определяне на цената на тези допустими собствени средства (ставка на цената на капитала), е еднаква за всички застрахователни и презастрахователни предприятия и се преразглежда периодично.
Използваната ставка на цената на капитала е равна на допълнителната ставка, надхвърляща съответния безрисков лихвен процент, който би се приложил за застрахователно или презастрахователно предприятие, ако държи средства, равни по размер на предвидените в раздел 3 допустими собствени средства, равни на капиталовото изискване за платежоспособност, необходими за подкрепяне на застрахователните и презастрахователните задължения за срока на валидност на тези задължения.
Член 78
Други елементи, които да бъдат взети предвид при изчисляване на техническите резерви
В допълнение към член 77, при изчисляване на техническите резерви застрахователните и презастрахователните предприятия вземат предвид следното:
(1)
всички разходи, възникващи по време на обслужването на застрахователните и презастрахователните задължения;
(2)
инфлацията, включително и върху разходите и претенциите;
(3)
всички плащания на титуляри на полица и бенефициери, включително бъдещи доброволни бонуси, които застрахователните и презастрахователните предприятия очакват да направят, независимо дали тези плащания са договорно гарантирани, освен ако тези плащания не попадат в приложното поле на член 91, параграф 2.
Член 79
Оценка на финансовите гаранции и договорните опции, представляващи част от застрахователните и презастрахователните договори
При изчисляването на техническите резерви застрахователните и презастрахователните предприятия вземат предвид стойността на финансовите гаранции и договорните опции, представляващи част от застрахователните и презастрахователните договори.
Всяко допускане, направено от застрахователните и презастрахователните предприятия, по отношение на вероятността титулярите на полици да упражнят договорни опции, включително предсрочно прекратяване и откупуване, трябва да е реалистично и да се основава на текуща и достоверна информация. Допусканията пряко или косвено вземат предвид въздействието на бъдещите промени във финансовите и нефинансовите условия върху упражняването на тези опции.
Член 80
Сегментиране
При изчисляване на своите технически резерви застрахователните и презастрахователните предприятия сегментират своите застрахователни и презастрахователни задължения в хомогенни рискови групи, най-малко по видове дейност.
Член 81
Вземания по презастрахователни договори и към схеми със специална цел за алтернативно прехвърляне на застрахователен риск
Застрахователните и презастрахователните предприятия изчисляват вземанията по презастрахователни договори и към схеми със специална цел за алтернативно прехвърляне на застрахователен риск в съответствие с членове 76-80.
При изчисляване на вземанията по презастрахователни договори и към схеми със специална цел за алтернативно прехвърляне на застрахователен риск, застрахователните и презастрахователните предприятия вземат предвид периода от време между вземанията и преките плащания.
Резултатът от изчислението се коригира, за да се вземат предвид очакваните загуби в резултат на неизпълнение от страна на контрагента. Тази корекция се основава на оценка на вероятността от неизпълнение от страна на контрагента и средния размер на загубата в резултат на това (загуба от неизпълнение).
Член 82
Качество на данните и прилагане на приблизителни стойности, включително подходи към всеки отделен случай за определяне на техническите резерви
Държавите-членки гарантират, че застрахователните и презастрахователните предприятия разполагат с вътрешни процеси и процедури, за да гарантират пригодността, пълнотата и точността на данните, използвани при изчисляване на техните технически резерви.
Ако при специфични обстоятелства застрахователните и презастрахователните предприятия разполагат с недостатъчно количество данни от подходящо качество, за да приложат надежден актюерски метод по отношение на група или подгрупа от техни застрахователни и презастрахователни задължения, или на вземания по презастрахователни договори и към схеми със специална цел за алтернативно прехвърляне на застрахователен риск, то те могат да приложат приблизителни стойности, включително подходи към всеки отделен случай за изчисляване на най-добрата прогнозна оценка.
Член 83
Сравнение спрямо практическите резултати
Застрахователните и презастрахователните предприятия разполагат с процеси и процедури, за да гарантират редовното сравнение на най-добрите прогнозни оценки и допусканията, върху които се основава изчисляването на тези най-добри прогнозни оценки, спрямо практическите резултати.
Когато в резултат на сравнението се установи систематично отклонение между практическите резултати и най-добрите прогнозни оценки на застрахователните или презастрахователните предприятия, предприятието извършва подходящите корекции на използваните актюерски методи и/или на направените допускания.
Член 84
Достатъчен размер на техническите резерви
Застрахователните и презастрахователните предприятия удостоверяват, при поискване от страна на надзорните органи, че размерът на техните технически резерви е достатъчен, че използваните методи са приложими и относими, както че използваните като основа статистически данни са адекватни.
Член 85
Увеличаване на техническите резерви
Доколкото изчисляването на техническите резерви на застрахователните и презастрахователните предприятия не спазва изискванията на членове 76-83, надзорните органи могат да изискат от застрахователните и презастрахователните предприятия да увеличат размера на техническите резерви, за да отговарят на определения съгласно тези членове размер.
Член 86
Мерки за прилагане
Комисията приема мерки за прилагане, определящи следното:
а)
актюерските и статистическите методологии за изчисляване на най-добрата прогнозна оценка съгласно член 77, параграф 2;
б)
съответната срочна структура на безрисковия лихвен процент, която да се използва за изчисляване на най-добрата прогнозна оценка съгласно член 77, параграф 2;
в)
обстоятелствата, при които техническите резерви се изчисляват съвкупно или като сума на най-добрата прогнозна оценка и на добавката за риск, както и методите, които се използват в случай на съвкупно изчисляване на техническите резерви;
г)
методите и допусканията, които да се използват при изчисляването на добавката за риск, включително определянето на размера на допустимите собствени средства, необходими за гарантиране на застрахователните и презастрахователните задължения, и калибрирането на ставката на цената на капитала;
д)
видовете дейности, въз основа на които застрахователните и презастрахователните задължения да се сегментират, за да се изчислят техническите резерви;
е)
стандартите, които трябва да бъдат изпълнени, във връзка с гарантиране на пригодността, пълнотата и точността на данните, използвани при изчисляване на техническите резерви, както и специфичните обстоятелства, при които би било подходящо прилагането на приблизителни стойности, включително подходи към всеки отделен случай за изчисляване на най-добрата прогнозна оценка;
ж)
методологиите, които да се използват за изчисляване на корекцията за неизпълнение от страна на контрагента съгласно член 81, предназначена да обхване очакваните загуби в резултат на неизпълнение от страна на контрагента;
з)
ако е необходимо, опростени методи и техники за изчисляване на техническите резерви, за да се гарантира, че актюерските и статистически методи съгласно букви а) и г) са пропорционални на естеството, мащаба и сложността на рисковете, поети от застрахователното и презастрахователното предприятие, в това число каптивните застрахователни и каптивните презастрахователни предприятия.
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива, чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 301, параграф 3.
Раздел 3
Собствени средства
Подраздел 1
Определяне на собствените средства
Член 87
Собствени средства
Собствените средства обхващат сумата на посочените в член 88 основни собствени средства и на посочените в член 89 допълнителни собствени средства.
Член 88
Основни собствени средства
Основните собствени средства включват следните позиции:
(1)
превишението на активите над пасивите, оценени съгласно член 75 и раздел 2;
(2)
подчинени задължения.
Посоченото в точка 1 превишение се намалява със сумата на собствените акции, държани от застрахователното или презастрахователното предприятие.
Член 89
Допълнителни собствени средства
1. Допълнителните собствени средства включват позиции, различни от основните собствени средства, които могат да бъдат изискани за покриване на загуби.
Допълнителните собствени средства могат да обхващат следните позиции, доколкото те не формират основни собствени средства:
а)
невнесен дялов капитал или първоначален капитал, чието внасяне не е било изискано;
б)
акредитиви и гаранции;
в)
всякакви други правно обвързващи ангажименти, получени в полза на застрахователните или презастрахователните предприятия.
При взаимозастрахователните асоциации или асоциациите от взаимозастрахователен тип с променливи вноски допълнителните собствени средства може също да обхващат и бъдещите претенции, които асоциацията би могла да има срещу своите членове по силата на покана за допълнителни вноски в рамките на следващите 12 месеца.
2. Ако допълнителните собствени средства са били внесени или тяхното внасяне е било изискано, то те се третират като активи и престават да бъдат част от позиции от допълнителни собствени средства.
Член 90
Надзорно одобрение на допълнителните собствени средства
1. Размерът на допълнителните собствени средства, които да се вземат предвид при определяне на собствените средства, подлежи на предварително надзорно одобрение.
2. Стойността, приписана на всяка позиция от допълнителните собствени средства отразява способността за покриване на загубите на позицията и се основава на благоразумни и реалистични допускания. Когато позиция на допълнителни собствени средства има фиксирана номинална стойност, сумата на тази позиция е равна на нейната номинална стойност, когато тя отразява по подходящ начин способността ѝ за покриване на загубите.
3. Надзорните органи одобряват всяко едно от следните:
а)
парична стойност за всяка позиция от допълнителни собствени средства;
б)
метод за определяне на стойността на всяка позиция от допълнителни собствени средства, в който случай надзорното одобрение на стойността, определена според съответния метод, се предоставя за определен период от време.
4. За всяка позиция от допълнителни собствени средства надзорните органи дават своето одобрение въз основа на оценка на следните елементи:
а)
положението на съответните контрагенти по отношение на тяхната способност и готовност за плащане;
б)
събираемостта на средствата, като се вземе предвид правната форма на позицията, а също и условията, които биха попречили на успешното внасяне или изискване на позицията;
в)
всякаква информация относно резултата от отминали искания за внасяне на такива допълнителни собствени средства, които застрахователните и презастрахователните предприятия са отправили, до степента, до която тази информация може да бъде надеждно използвана за оценка на очаквания резултат от бъдещи искания.
Член 91
Излишък от средства
1. Излишъците от средства се считат за натрупани печалби, които не са били предоставени за разпределяне на титулярите на полица и бенефициерите.
2. Доколкото е разрешено съгласно националните правни разпоредби, излишъкът от средства не се счита за застрахователен или презастрахователен пасив, доколкото отговаря на критериите, определени в член 94, параграф 1.
Член 92
Мерки за прилагане
1. Комисията приема мерки за прилагане, определящи следното:
а)
критерии за предоставяне на надзорно одобрение съгласно член 90;
б)
третирането на участията по смисъла на член 212, параграф 2, трета алинея във финансови и кредитни институции, във връзка с определяне на собствените средства.
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива, чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 301, параграф 3.
2. Участията във финансови и кредитни институции съгласно параграф 1, буква б) обхващат следното:
а)
участия, които застрахователните и презастрахователните предприятия имат в:
i)
кредитни институции и финансови институции по смисъла на член 4, параграфи 1 и 5 от Директива 2006/48/ЕО;
ii)
инвестиционни посредници по смисъла на член 4, параграф 1, точка 1 от Директива 2004/39/ЕО;
б)
подчинени вземания и инструменти, посочени в член 63 и член 64, параграф 3 от Директива 2006/48/ЕО, които застрахователните и презастрахователните предприятия имат по отношение на определените в буква a) от настоящия параграф предприятия, в които те имат участие.
Подраздел 2
Класификация на собствените средства
Член 93
Характеристики и белези за класификация на собствените средства по редове
1. Собствените средства се класифицират в три реда. Класифицирането на тези позиции зависи от това дали са позиции на основни собствени средства или на допълнителни собствени средства и степента, в която те притежават следните характеристики:
а)
позицията е налична или при необходимост нейното внасяне може да бъде изискано за пълното покриване на загубите както при действащо предприятие, така и в случай на ликвидация (постоянна наличност);
б)
в случай на ликвидация - общата стойност на позицията е на разположение за покриване на загубите и се отказва изплащането на позицията на нейния притежател до удовлетворяване на всички други задължения, включително застрахователни и презастрахователни задължения към титулярите на полица и бенефициерите по застрахователни и презастрахователни договори (подчиняване).
2. При оценяването на размера, до който позициите от собствени средства притежават характеристиките, определени в букви а) и б) на параграф 1, понастоящем и за в бъдеще, трябва да се обърне подобаващо внимание на продължителността на позицията, по-специално на това дали позицията е датирана или не. Когато позиция от собствени средства е датирана, се взема предвид относителната продължителност на позицията, сравнена с продължителността на застрахователните и презастрахователни задължения на предприятието (достатъчна продължителност).
Освен това се вземат предвид следните белези:
а)
дали позицията е обременена от изисквания или стимули за погасяване на номинала (липса на стимули за погасяване);
б)
дали позицията е обременена от задължителни фиксирани такси (отсъствие на задължителни разходи за обслужване);
в)
дали позицията е обременена от тежести (липса на тежести).
Член 94
Главни критерии за класификация по редове
1. Основните собствени средства се класифицират като капитал от ред 1, когато притежават в достатъчна степен предвидените в член 93, параграф 1, букви а) и б) характеристики, като се вземат предвид белезите, определени в член 93, параграф 2.
2. Основните собствени средства се класифицират като капитал от ред 2, когато притежават в достатъчна степен предвидената в член 93, параграф 1, буква б) характеристика, като се вземат предвид белезите, определени в член 93, параграф 2.
Допълнителните собствени средства се класифицират като капитал от ред 2, когато притежават в достатъчна степен предвидените в член 93, параграф 1, букви а) и б) характеристики, като се вземат предвид белезите, определени в член 93, параграф 2.
3. Всички основни и допълнителни собствени средства, които не попадат в приложното поле на параграфи 1 и 2, се класифицират като капитал от ред 3.
Член 95
Класификация на собствените средства по редове
Държавите-членки гарантират, че застрахователните и презастрахователните предприятия класифицират позициите си от собствени средства въз основа на посочените в член 94 критерии.
За тази цел когато е приложимо застрахователните и презастрахователните предприятия, ползват списъка на собствените средства, посочен в член 97, параграф 1, буква a).
В случай че позиция от собствени средства не се съдържа в този списък, то тя се оценява и класифицира от застрахователните и презастрахователните предприятия в съответствие с първа алинея. Тази класификация подлежи на одобрение от страна на надзорния орган.
Член 96
Класификация на позициите от собствени средства, специфични за застраховането
Без да се засягат член 95 и член 97, параграф 1, буква a), за целите на настоящата директива се прилагат следните класификации:
(1)
излишък от средства, попадащи в обхвата на член 91, параграф 2, се класифицира като капитал от ред 1;
(2)
акредитиви и гаранции, поверени на независим доверител за управление в полза на застрахователните кредитори и предоставени от кредитни институции, получили разрешение съгласно Директива 2006/48/ЕО, се класифицират като капитал от ред 2;
(3)
всякакви бъдещи претенции, които взаимоспомагателни асоциации или асоциации от взаимоспомагателен тип на корабособственици с променливи вноски, застраховащи единствено рисковете, изброени в класове 6, 12 и 17 на част А от приложение I, може да имат срещу техните членове по силата на покана за допълнителни вноски в рамките на следващите 12 месеца, се класифицират като капитал от ред 2.
В съответствие с член 94, параграф 2, втора алинея, всички бъдещи претенции, които взаимозастрахователните асоциации и асоциациите от взаимозастрахователен тип с променливи вноски може да имат срещу своите членове по силата на покана за допълнителни вноски в рамките на следващите 12 месеца и не попадат в обхвата на първа алинея, точка 3, се класифицират като капитал от ред 2, когато притежават в достатъчна степен предвидените в член 93, параграф 1, букви а) и б) характеристики, като се вземат предвид белезите, определени в член 93, параграф 2.
Член 97
Мерки за прилагане
1. Комисията приема мерки за прилагане, определящи следното:
а)
списък на позиции от собствени средства, включително онези, посочени в член 96, за които се счита, че отговарят изложените в член 94 критерии, съдържащ за всяка позиция точното описание на белезите, които определят нейната класификация;
б)
методите, които надзорните органи да използват при одобряване на оценката и класификацията на позициите от собствени средства, които не са включени в посочения в буква а) списък.
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива, чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 301, параграф 3.
2. Комисията редовно преразглежда и, при необходимост, актуализира посочения в параграф 1, буква а) списък в светлината на развитието на пазара.
Подраздел 3
Допустимост на собствените средства
Член 98
Допустимост и ограничения по отношение на капитала по редове 1, 2 и 3
1. По отношение на спазването на капиталовото изискване за платежоспособност размерът на допустимите позиции на капитала от редове 2 и 3 е обект на следните количествени ограничения. Тези ограничения трябва да бъдат такива, че да гарантират спазването най-малко на следните условия:
а)
делът на позициите от допустими собствени средства от ред 1, е по-висок от една трета от общия размер на допустимите собствени средства;
б)
допустимият размер на позициите от ред 3, е по-нисък от една трета от общия размер на допустимите собствени средства.
2. По отношение спазването минималното капиталово изискване, размерът на позициите от основни собствени средства, допустими за покриване на минималното капиталово изискване, които са класифицирани като капитал от ред 2, трябва да подлежи на количествени ограничения. Тези ограничения трябва да бъдат такива, че да гарантират поне, че делът на позициите от ред 1 в допустимите основни собствени средства е по-висок от половината от общия размер на допустимите основни собствени средства.
3. Допустимият размер на собствените средства за покриване на капиталовото изискване за платежоспособност съгласно член 100 е равен на сумата на общия размер на капитала от ред 1, допустимия размер на капитала от ред 2 и допустимия размер на капитала от ред 3.
4. Допустимият размер на основните собствени средства за покриване на минималното капиталово изискване съгласно член 128 е равен на сумата на общия размер на капитала от ред 1 и допустимия размер на позициите от основни собствени средства, класифицирани като капитал от ред 2.
Член 99
Мерки за прилагане
Комисията приема мерки за прилагане, определящи:
а)
количествените ограничения, посочени в член 98, параграфи 1 и 2;
б)
корекциите, които следва да бъдат направени за да се отрази на липсата на прехвърлимост на тези позиции от собствени средства, които могат да бъдат използвани само за покриването на загуби, възникнали от конкретен сегмент от пасиви или от конкретен риск (обособени средства).
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива, чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 301, параграф 3.
Раздел 4
Капиталово изискване за платежоспособност
Подраздел 1
Общи разпоредби за капиталовото изискване за платежоспособност при използване на стандартната формула или на вътрешен модел
Член 100
Общи разпоредби
Държавите-членки изискват застрахователните и презастрахователните предприятия да разполагат с допустими собствени средства, покриващи капиталовото изискване за платежоспособност.
Капиталовото изискване за платежоспособност се изчислява или съгласно стандартната формула от подраздел 2, или посредством вътрешен модел в съответствие с подраздел 3.
Член 101
Изчисляване на капиталовото изискване за платежоспособност
1. Капиталовото изискване за платежоспособност се изчислява в съответствие с параграфи 2-5.
2. Капиталовото изискване за платежоспособност се изчислява въз основа на презумпцията, че предприятието ще упражнява своята дейност като действащо предприятие.
3. Капиталовото изискване за платежоспособност се калибрира, за да се гарантира вземането предвид на всички количествено измерими рискове, на които застрахователното или презастрахователното предприятие е изложено. То обхваща съществуващите дейности, както и новите дейности, които се очаква да бъдат записани през следващите дванадесет месеца. По отношение на съществуващата дейност, то покрива само неочакваните загуби.
То отговаря на стойността под риск („Value-at-Risk“) на основните собствени средства на застрахователно или презастрахователно предприятие при спазване на доверителен интервал от 99,5 % за период от една година.
4. Капиталовото изискване за платежоспособност покрива най-малко следните рискове:
а)
общо застрахователен подписвачески риск;
б)
животозастрахователен подписвачески риск;
в)
здравно застрахователен подписвачески риск;
г)
пазарен риск;
д)
кредитен риск;
е)
операционен риск.
Посоченият в параграф 1, буква е) операционен риск обхваща правния риск, но изключва риска, произхождащ от стратегически решения, както и репутационния риск.
5. При изчисляване на капиталовото изискване за платежоспособност застрахователните и презастрахователните предприятия вземат предвид влиянието на техниките за намаляване на риска, при условие че кредитният риск и другите рискове, произхождащи от използването на такива техники, намират подходящо отражение в капиталовото изискване за платежоспособност.
Член 102
Честота на изчисляване
1. Застрахователните и презастрахователните предприятия изчисляват капиталовото изискване за платежоспособност най-малко веднъж в година и отчитат резултата от изчислението пред надзорните органи.
Застрахователните и презастрахователните предприятия разполагат с допустими собствени средства, покриващи последното отчетено капиталово изискване за платежоспособност.
Застрахователните и презастрахователните предприятия наблюдават постоянно размера на допустимите собствени средства и капиталовото изискване за платежоспособност.
Ако рисковият профил на застрахователното или презастрахователното предприятие се отклонява значително от допусканията, стоящи в основата на последното отчетено капиталово изискване за платежоспособност, съответното предприятие преизчислява незабавно капиталовото изискване за платежоспособност и го отчита пред надзорните органи.
2. Когато съществува доказателство, посочващо че рисковият профил на застрахователното или презастрахователното предприятие се е променил значително от датата на последно отчитане на капиталово изискване за платежоспособност, надзорните органи биха могли да изискат въпросното предприятие да преизчисли капиталовото изискване за платежоспособност.
Подраздел 2
Капиталово изискване за платежоспособност стандартна формула
Член 103
Структура на стандартната формула
Капиталовото изискване за платежоспособност, изчислявано въз основа на стандартната формула, е сумата на следните позиции:
а)
основното капиталово изискване за платежоспособност съгласно член 104;
б)
капиталовото изискване за операционен риск съгласно член 107;
в)
корекцията за способността за покриване на загуби на техническите резерви и на отложените данъци съгласно член 108.
Член 104
Структура на основното капиталово изискване за платежоспособност
1. Основното капиталово изискване за платежоспособност обхваща индивидуалните рискови модули, агрегирани съгласно точка 1 от приложение IV.
То съдържа най-малко следните рискови модули:
а)
общо застрахователен подписвачески риск;
б)
животозастрахователен подписвачески риск;
в)
здравно застрахователен подписвачески риск;
г)
пазарен риск;
д)
риск от неизпълнение от страна на контрагента.
2. За целите на параграф 1, букви а), б) и в) застрахователните и презастрахователните операции се групират към подписвачески рисков модул, който най-добре отразява техническия характер на базовите рискове.
3. Корелационните коефициенти за агрегиране на посочените в параграф 1 рискови модули, а също и калибрирането на капиталовите изисквания за всеки рисков модул водят до съвкупно капиталово изискване за платежоспособност, отговарящо на предвидените в член 101 принципи.
4. Всеки един от посочените в параграф 1 рискови модули се калибрира посредством метод, базиран върху стойност под риск („Value-at-Risk“) при спазване на доверителен интервал от 99,5 % за период от една година.
Когато е приложимо, диверсификационните ефекти се вземат предвид при структурирането на всеки рисков модул.
5. За всички застрахователни и презастрахователни предприятия се използват структура и спецификации, идентични на използваните за рисковите модули, както по отношение на основното капиталово изискване за платежоспособност, така и за всяко опростено изчисление съгласно член 109.
6. По отношение на рисковете, произтичащи от катастрофи, когато е подходящо, може да бъдат използвани географски спецификации при изчисляването на животозастрахователните, общо застрахователните и здравно застрахователни подписвачески рискови модули.
7. В процеса на изчисляване на животозастрахователните, общо застрахователните и здравно застрахователни подписвачески рискови модули, при структурирането на стандартната формула застрахователните и презастрахователните предприятия може да заместят подгрупа от нейните параметри с параметри, които са специфични за съответното предприятие, след одобрение от страна на надзорните органи.
Тези параметри се калибрират въз основа на вътрешни данни на съответното предприятие или на данни, които имат пряко отношение към операциите на това предприятие, като се използват стандартизирани методи.
При предоставяне на надзорно одобрение надзорните органи проверяват пълнотата, точността и пригодността на използваните данни.
Член 105
Изчисляване на основното капиталово изискване за платежоспособност
1. Основното капиталово изискване за платежоспособност се изчислява в съответствие с параграфи 2-6.
2. Общо застрахователният подписвачески рисков модул отразява риска, произтичащ от общо застрахователни задължения, по отношение на покритите застрахователни рискове и използваните процеси при упражняването на дейността.
Той взема предвид несигурността в резултатите на застрахователните и презастрахователните предприятия по отношение на съществуващите застрахователни и презастрахователни задължения, както и на новите дейности, които се очаква да бъдат записани през следващите 12 месеца.
Той се изчислява съгласно точка 2 от приложение IV, като комбинация между капиталовите изисквания най-малко за следните под-модули:
а)
риск от загуба или от неблагоприятна промяна в стойността на застрахователните задължения в резултат на колебания в настъпването, честота и сериозността на застрахователните събития, както и на разпределението във времето и размера на уредените претенции (риск в общото застраховане, свързан с определянето на премии и резерви);
б)
риск от загуба или от неблагоприятна промяна в стойността на застрахователните задължения в резултат на значителна несигурност, свързана с допускания при формирането на цена и резерви, по отношение на екстремни или извънредни събития (катастрофичен риск в общото застраховане);
3. Животозастрахователният подписвачески рисков модул отразява риска, произтичащ от животозастрахователни задължения, по отношение на покритите застрахователни рискове и използваните процеси при упражняването на дейността.
Той се изчислява съгласно точка 3 от приложение IV, като комбинация между капиталовите изисквания най-малко за следните под-модули:
а)
риск от загуба или от неблагоприятна промяна в стойността на застрахователните задължения в резултат на промени на нивото, тренда или волатилността на смъртността, когато увеличаването на равнището на смъртност води до нарастване на стойността на застрахователните задължения (риск от смърт);
б)
риск от загуба или от неблагоприятна промяна в стойността на застрахователните задължения в резултат на промени на нивото, тренда или волатилността на смъртността, когато намаляването на равнището на смъртност води до нарастване на стойността на застрахователните задължения (риск от дълголетие);
в)
риск от загуба или от неблагоприятна промяна в стойността на застрахователните задължения в резултат на промени на нивото, тренда или волатилността на инвалидността, заболяванията и заболеваемостта (риск от инвалидност/заболяване);
г)
риск от загуба или от неблагоприятна промяна в стойността на застрахователните задължения в резултат на промени на нивото, тренда или волатилността на разходите, възникнали при обслужването на застрахователните и презастрахователните договори (риск, свързан с разходи в животозастраховането);
д)
риск от загуба или от неблагоприятна промяна в стойността на застрахователните задължения в резултат на промени на нивото, тренда или волатилността на актуализационните ставки, прилагани при анюитети, в резултат на промяна на правното статукво или на здравното състояние на застрахованите лица (актуализационен риск);
е)
риск от загуба или от неблагоприятна промяна в стойността на застрахователните задължения в резултат на промени на нивото или волатилността на равнището на изтичане на валидността, прекратяване, подновяване и откупуване на полици (риск от прекратяване);
ж)
риск от загуба или от неблагоприятна промяна в стойността на застрахователните задължения в резултат на значителна несигурност, свързана с допускания при формирането на цена и резерви, по отношение на екстремни или необичайни събития (катастрофичен риск в животозастраховането).
4. Здравно застрахователният подписвачески рисков модул отразява риска, произтичащ от подписването на здравно застрахователни задължения, независимо дали е осъществявано на техническа база, близка до тази на животозастраховането или не, по отношение както на покритите застрахователни рискове, така и на използваните процеси при упражняването на дейността.
Той покрива най-малко следните рискове:
а)
риск от загуба или от неблагоприятна промяна в стойността на застрахователните задължения в резултат на промени на нивото, тренда или волатилността на разходите, възникнали при обслужването на застрахователните и презастрахователните договори;
б)
риск от загуба или от неблагоприятна промяна в стойността на застрахователните задължения в резултат на колебания при настъпването, честота и сериозността на застрахователните събития, както и на разпределението във времето и размера на уредените претенции към момента на формирането на резерви;
в)
риск от загуба или от неблагоприятна промяна в стойността на застрахователните задължения в резултат на значителна несигурност, свързана с допускания при формирането на цена и резерви, по отношение на зарази и големи епидемии, а също и на необичайното натрупване на рискове в резултат на тези екстремни обстоятелства.
5. Пазарният рисков модул отразява риска, произтичащ от нивото или волатилността на пазарните цени на финансовите инструменти, които оказват влияние върху стойността на активите и пасивите на предприятието. Той отразява надлежно структурния дисбаланс между активите и пасивите, по-специално по отношение на тяхната дюрация.
Той се изчислява съгласно точка 4 от приложение IV, като комбинация между капиталовите изисквания най-малко за следните под-модули:
а)
чувствителността на стойността на активите, пасивите и финансовите инструменти към промяна в срочната структура на лихвените проценти или на волатилността на лихвените проценти (лихвен риск);
б)
чувствителността на стойността на активите, пасивите и финансовите инструменти към промяната в нивото или волатилността на пазарните цени на акциите (риск, свързан с акции);
в)
чувствителността на стойността на активите, пасивите и финансовите инструменти към промяната в нивото или волатилността на пазарните цени на недвижимата собственост (риск, свързан с недвижима собственост);
г)
чувствителността на стойността на активите, пасивите и финансовите инструменти към промяната в нивото или волатилността на кредитните спредове над срочната структура на безрисковия лихвен процент (риск, свързан с лихвения спред);
д)
чувствителността на стойността на активите, пасивите и финансовите инструменти към промяната в нивото или волатилността на валутните обменни курсове (валутен риск);
е)
допълнителни рискове за застрахователното или презастрахователното предприятие, произтичащи или от липса на диверсификация в портфейла от активи, или от голяма рискова експозиция, свързана с неизпълнение от страна на един емитент на ценни книжа или на група от свързани емитенти (риск, свързан с пазарна концентрация).
6. Рисковият модул във връзка с неизпълнение от страна на контрагента отразява възможните загуби в резултат на неочаквано неизпълнение или влошаване на кредитната позиция на контрагентите или длъжниците на застрахователните и презастрахователните предприятия през следващите 12 месеца. Рисковият модул във връзка с неизпълнение от страна на контрагента покрива договорите за намаляване на риска, като например презастрахователни споразумения, секюритизация и деривати, вземания от посредници, а също и други кредитни експозиции, които не са покрити в рисковия под-модул, свързан с лихвения спред. Той отчита надлежно допълнителното или друго обезпечение, държано от или за сметка на застрахователното или презастрахователно предприятие, и свързаните с това рискове.
Рисковият модул във връзка с неизпълнение от страна на контрагента взема под внимание, за всеки отделен контрагент, съвкупната рискова експозиция на застрахователното или презастрахователното предприятие към въпросния контрагент, независимо от правната форма или договорните задължения към това предприятие.
Член 106
Изчисляване на под-модула на риска, свързан с акции: симетричен механизъм за корекция
1. Под-модулът на риска, свързан с акции се изчислява в съответствие със стандартната формула и включва симетричен механизъм за корекция на капиталовата такса върху ценните книжа, прилагана за покриване на риска, който се поражда от промени в равнището на цените на ценните книжа.
2. Симетричната корекция, която се извършва по отношение на стандартната капиталова такса върху ценните книжа, калибрирана в съответствие с член 104, параграф 4 за покриване на риска, който се поражда от промени в равнището на цените на ценните книжа, се основава върху функция от текущото равнище на съответен капиталов индекс и среднопретегленото равнище на този индекс. Среднопретегленото равнище се изчислява за съответен период от време, който е един и същ за всички застрахователни и презастрахователни предприятия.
3. Симетричната корекция, която се извършва спрямо стандартната капиталова такса върху ценни книжа, прилагана за покриване на риска, който се поражда от промени в равнището на цените на ценните книжа, не може да води до прилагане на капиталова такса върху ценни книжа, която да е с повече от 10 процентни пункта по-ниска или с 10 процентни пункта по-висока от стандартната капиталова такса върху ценните книжа.
Член 107
Капиталово изискване за операционен риск
1. Капиталово изискване за операционен риск отразява операционните рискове, доколкото те не са отразени в посочените в член 104 рискови модули. Това изискване се калибрира в съответствие с член 101, параграф 3.
2. По отношение на животозастрахователните договори, при които инвестиционният риск се носи от титулярите на полица, изчисляването на капиталово изискване за операционен риск взема предвид сумата на годишните разходи, възникнали във връзка с тези застрахователни задължения.
3. По отношение на застрахователни и презастрахователни операции, различни от посочените в параграф 2, изчисляването на капиталовото изискване за операционен риск взема предвид обема на тези операции, изразен в получени премии и технически резерви, образувани във връзка с тези застрахователни и презастрахователни задължения. В този случай капиталово изискване за операционни рискове не превишава 30 % от основното капиталово изискване за платежоспособност за тези застрахователни и презастрахователни операции.
Член 108
Корекция за способността за покриване на загуби на техническите резерви и на отложените данъци
Посочената в член 103, буква в) корекция за способността за покриване на загуби на техническите резерви и на отложените данъци отразява потенциалната компенсация на неочакваните загуби чрез намаляване на техническите резерви или на отложените данъци или комбинация от двете.
Корекцията взема предвид ефекта от намаляване на риска, предоставен от бъдещите дискреционни плащания по застрахователните договори, доколкото застрахователните или презастрахователните предприятия могат да демонстрират, че сумите от намаляването на тези плащания могат да бъдат използвани за компенсиране на неочаквани загуби, ако такива възникнат. Ефектът от намаляване на риска, предоставен от бъдещите дискреционни плащания, не може да бъде по-висок от сумата на техническите резерви и отложените данъци, свързани с тези бъдещи дискреционни плащания.
За целите на параграф 2 при неблагоприятни обстоятелства стойността на бъдещите дискреционни плащания се сравнява със сумата на тези плащания при допускането, стоящо в основата на изчисляване на най-добрата прогнозна оценка.
Член 109
Опростяване на стандартната формула
Застрахователните и презастрахователните предприятия може да използват опростено изчисление за специфични рискови модули или под-модули, когато естеството, мащабът и сложността на рисковете, пред които те са изправени, го оправдават и когато изискването всички застрахователни и презастрахователни предприятия да прилагат стандартното изчисление не би било пропорционално.
Опростеното изчисление се калибрира в съответствие с член 101, параграф 3.
Член 110
Значителни отклонения от допусканията, стоящи в основата на изчислението на стандартната формула
Когато е неподходящо капиталовото изискване за платежоспособност да бъде изчислено в съответствие със стандартната формула, както е определено в подраздел 2, понеже рисковият профил на заинтересованото застрахователно или презастрахователно предприятие се отклонява значително от допусканията, стоящи в основата на изчисляването на стандартната формула, надзорните органи може с решение, посочващо причините, да изискват от заинтересованото предприятие да замести подгрупа от параметрите, използвани при изчисляването на стандартната формула, с параметри, специфични за това предприятие, в процеса на изчисляването на животозастрахователните, общо застрахователни и здравно застрахователни подписвачески рискови модули, както се определят в член 104, параграф 7. Тези специфични параметри се изчисляват така че да гарантират, че предприятието спазва член 101, параграф 3.
Член 111
Мерки за прилагане
1. За да гарантира еднаквото третиране на всички застрахователни и презастрахователни предприятия, изчисляващи капиталовото изискване за платежоспособност въз основа на стандартната формула, или за да отчете развитието на пазара, Комисията приема мерки за прилагане, предвиждащи следното:
а)
стандартна формула в съответствие с разпоредбите на членове 101 и 103-109;
б)
всички под-модули, които са необходими или които по-точно покриват рисковете, попадащи в съответните модули, посочени в член 104, а също и всички последващи актуализации;
в)
методите, допусканията и стандартните параметри, които да се използват при изчисляване на всеки от рисковите модули или под-модули на посоченото в членове 104, 105 и 304 основно капиталово изискване за платежоспособност, симетричният механизъм за корекция и съответния срок, изразен в брой месеци, както е посочено в член 106, както и подходящия подход за интегриране на метода, посочен в член 304, в капиталовото изискване за платежоспособност, изчислен в съответствие със стандартната формула;
г)
корелационните параметри, включително, при необходимост, определените в приложение IV, и процедурите за актуализиране на тези параметри;
д)
когато застрахователните и презастрахователните предприятия използват техники за намаляване на риска - методите и допусканията, които се използват за оценка на промените на рисковия профил на съответното предприятие и за корекция на изчисляването на капиталово изискване за платежоспособност;
е)
качествените критерии, които посочените в буква д) техники за намаляване на риска трябва да изпълняват, за да се гарантира ефективното прехвърляне на риска на трети страни;
ж)
методите и параметрите, които да бъдат използвани при оценка на капиталово изискване за операционен риск, предвидено в член 107, включително процента, посочен в член 107, параграф 3;
з)
методът и корекциите, които да бъдат използвани за отразяване на ограничените възможности за диверсификация на риска на застрахователните и презастрахователните предприятия, свързан с обособени средства;
и)
методът, който да бъде използван при изчисляване на корекцията за способността за покриване на загуби на техническите резерви или за отложени данъци съгласно член 108;
й)
подгрупата на стандартните параметри в животозастрахователните, общо застрахователните и здравно застрахователни подписвачески рискови модули, които могат да бъдат заменени от специфични параметри за предприятието съгласно член 104, параграф 7;
к)
стандартните методи, които да бъдат използвани от застрахователното или презастрахователното предприятие за изчисляване на посочените в буква ѝ) специфични параметри за предприятието, и всички критерии във връзка с пълнотата, точността и пригодността на използваните данни, които трябва да бъдат изпълнени преди получаване на надзорно одобрение;
л)
опростените изчисления, предвидени за специфични под-модули и рискови модули, както и критериите, които застрахователните или презастрахователните предприятия, включително каптивните застрахователни и презастрахователни предприятия, трябва да изпълнят, за да имат право да използват всяко от тези опростявания съгласно член 109;
м)
подходът, който да се прилага по отношение на свързаните предприятия по смисъла на член 212 при изчисляването на капиталовото изискване за платежоспособност, по-конкретно изчисляването на под-модула на риска, свързан с акции, посочен в член 105, параграф 5, като се отчита вероятното намаляване на волатилността на стойността на тези свързани предприятия, произтичаща от стратегическото естество на тези инвестиции и влиянието, упражнявано от предприятието, притежаващо участие, върху свързаните предприятия.
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива, чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 301, параграф 3.
2. Комисията може да приема мерки за прилагане, определящи количествени ограничения и критерии за допустимост на активите, за да бъдат обхванати рискове, които не са покрити адекватно от даден под-модул. Такива мерки за прилагане се отнасят за активите, покриващи техническите резерви, като се изключват активите, държани във връзка с животозастрахователни договори, при които инвестиционният риск се носи от титулярите на полица. Тези мерки се преразглеждат от Комисията в светлината на развитията на стандартната формула и на финансовите пазари.
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива, чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 301, параграф 3.
Подраздел 3
Капиталово изискване за платежоспособност цялостни или частични вътрешни модели
Член 112
Общи разпоредби за одобряването на цялостни или частични вътрешни модели
1. Държавите-членки гарантират, че застрахователните или презастрахователните предприятия може да изчисляват капиталовото изискване за платежоспособност, използвайки одобрен от надзорните органи цялостен или частичен вътрешен модел.
2. Застрахователните и презастрахователните предприятия може да използват частичен вътрешен модел за изчисляване на един или повече от следните елементи:
а)
един или повече рискови модули или под-модули на основното капиталово изискване за платежоспособност съгласно членове 104 и 105;
б)
капиталово изискване за операционен риск съгласно член 107;
в)
корекцията съгласно член 108.
Освен това, частично моделиране може да се прилага за съвкупната дейност на застрахователните и презастрахователните предприятия или само за едно, или повече търговски поделения.
3. Във всяко заявление за одобрение застрахователните и презастрахователните предприятия посочват най-малкото писмени доказателства, че вътрешният модел отговаря на предвидените в членове 120-125 изисквания.
Когато заявлението за одобрение се отнася за частичен вътрешен модел, предвидените в членове 120-125 изисквания се адаптират, за да се вземе предвид ограниченото приложно поле на модела.
4. Надзорните органи се произнасят по заявлението в рамките на период от шест месеца от получаване на пълното заявление.
5. Надзорните органи одобряват заявлението, само ако те са уверени, че системите за определяне, измерване, наблюдение, управление и отчитане на риска на застрахователното или презастрахователно предприятие са адекватни и по-специално, че вътрешният модел отговаря на посочените в параграф 3 изисквания.
6. Всяко решение на надзорните органи за отхвърляне на заявлението за използване на вътрешен модел трябва да бъде придружено от съответните мотиви за това.
7. След получаването на одобрение за използване на вътрешен модел от надзорните органи, от застрахователните и презастрахователните предприятия може с решение, посочващо мотивите за това, да се изиска да предоставят на надзорните органи прогнозна оценка на капиталово изискване за платежоспособност, определена съгласно предвидената в под-раздел 2 стандартна формула.
Член 113
Специфични разпоредби за одобряването на частични вътрешни модели
1. По отношение на частичен вътрешен модел надзорно одобрение се предоставя само когато този модел отговаря на предвидените в член 112 изисквания, както и на следните допълнителни условия:
а)
причината за ограниченото приложно поле на модела е надлежно обоснована от предприятието;
б)
полученото капиталово изискване за платежоспособност отразява по-точно рисковия профил на предприятието и, по-специално, спазва предвидените в подраздел 1 принципи;
в)
неговата концепция съответства на предвидените в подраздел 1 принципи, позволявайки частичният вътрешен модел да бъде изцяло интегриран в стандартната формула на капиталовото изискване за платежоспособност.
2. Когато оценяват заявлението за използване на частичен вътрешен модел, покриващ само определени под-модули на специфичен рисков модул, или някои от търговските поделения на застрахователно или презастрахователно предприятие във връзка със специфичен рисков модул, или части от двете, надзорните органи могат да изискат от съответните застрахователни и презастрахователни предприятия да представят реалистичен преходен план за разширяване на приложното поле на този модел.
Преходният план представя начина, по който застрахователните и презастрахователните предприятия планират да разширят приложното поле на модела върху други под-модули или търговски поделения, за да се гарантира, че моделът покрива преобладаващата част от техните застрахователни операции по отношение на специфичния рисков модул.
Член 114
Мерки за прилагане
Комисията приема мерки за прилагане, определящи следното:
(1)
процедурите, които да бъдат спазени, с цел одобряване на вътрешния модел;
(2)
адаптациите, които да бъдат извършени на предвидените в членове 120-125 стандарти, за да бъде взето предвид ограниченото приложно поле на частичния вътрешен модел.
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива, чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 301, параграф 3.
Член 115
Политика за промяна на цялостни или частични вътрешни модели
Като част от първоначалния процес на одобряване на вътрешен модел, надзорните органи одобряват политика за промяна на модела на застрахователното или презастрахователно предприятие. Застрахователните и презастрахователните предприятия може да променят своя вътрешен модел съгласно тази политика.
Политиката съдържа спецификация на незначителните и съществените промени на вътрешния модел.
Съществените промени на вътрешния модел, както и промените на тази политика, винаги подлежат на предварително надзорно одобрение съгласно член 112.
Незначителните промени на вътрешния модел не подлежат на предварително надзорно одобрение, доколкото те са разработени в съответствие с тази политика.
Член 116
Отговорност на административните, управителните или надзорните органи
Административните, управителните или надзорните органи на застрахователните и презастрахователните предприятия одобряват заявлението, представено пред надзорните органи за одобрение на вътрешния модел съгласно член 112, а също така и заявлението за одобрение на всяка следваща съществена промяна на този модел.
Административният, управителен или надзорен орган е отговорен за внедряването на системи, гарантиращи правилното и непрекъснато функциониране на вътрешния модел.
Член 117
Връщане към стандартната формула
След получаване на одобрение съгласно член 112 застрахователните и презастрахователните предприятия не може да използват отново стандартната формула за изчисляване изцяло или на някоя от частите на капиталовото изискване за платежоспособност съгласно подраздел 2, освен при надлежно обосновани обстоятелства и след одобрение от страна на надзорните органи.
Член 118
Неспазване на вътрешния модел
1. Ако след получаване на одобрение за използване на вътрешен модел от надзорните органи застрахователните и презастрахователните предприятия престанат да спазват предвидените в членове 120-125 изисквания, те незабавно представят на надзорните органи план за възстановяване на съответствието в рамките на разумен срок, или удостоверяват, че последиците от неспазването са несъществени.
2. В случай че застрахователните и презастрахователните предприятия не успеят да приложат посочения в параграф 1 план, надзорните органи може да изискат от застрахователните и презастрахователните предприятия да се върнат към стандартната формула за изчисляване на капиталовото изискване за платежоспособност съгласно подраздел 2.
Член 119
Значителни отклонения от допусканията, стоящи в основата на изчислението на стандартната формула
Когато не е целесъобразно капиталовото изискване за платежоспособност да се изчислява в съответствие със стандартната формула съгласно подраздел 2, тъй като рисковият профил на съответното застрахователно и презастрахователно предприятие се отклонява значително от допусканията, стоящи в основата на изчислението на стандартната формула, надзорните органи може посредством решение, посочващо мотивите, да изискат от съответното предприятие да използва вътрешен модел за изчисляване на капиталово изискване за платежоспособност или на съответните рискови модули.
Член 120
Приложен тест
Застрахователните и презастрахователните предприятия удостоверяват, че вътрешният модел е широко използван и има важна роля а в тяхната система на управление съгласно членове 41-50, и по-специално:
а)
тяхната системата за управление на риска съгласно член 44 и техния процес за вземане на решения;
б)
техните процеси за оценка и разпределение на икономическия им капитал и капитала, свързан с платежоспособността им, включително посочената в член 45 оценка.
Освен това застрахователните и презастрахователните предприятия удостоверяват, че честотата на изчисляване на капиталово изискване за платежоспособност чрез вътрешния модел съответства на честота, с която те използват своя вътрешен модел за другите цели, обхванати от параграф 1.
Административният, управителен или надзорен орган е отговорен за постоянната пригодност на концепцията и функционирането на вътрешния модел и за продължаващото надлежно отразяване на рисковия профил на съответните застрахователни или презастрахователни предприятия посредством вътрешния модел.
Член 121
Статистически стандарти за качество
1. Вътрешният модел и по-специално изчисляването на прогнозата на вероятностното разпределение, върху което той се основава, отговарят на критериите, предвидени в параграфи 2-9.
2. Методите, използвани за изчисляване на прогнозата на вероятностното разпределение, се основават на адекватни, приложими и подходящи актюерски и статистически техники, както и съответстват на методите, използвани за изчисляване на техническите резерви.
Методите, използвани за изчисляване на прогнозата на вероятностното разпределение, се основават на текуща и достоверна информация, както и на реалистични допускания.
Застрахователните и презастрахователните предприятия са в състояние да обосноват допусканията, стоящи в основата на техния вътрешен модел, пред надзорните органи.
3. Използваните за вътрешния модел данни са точни, пълни и пригодни.
Най-малко веднъж годишно застрахователните и презастрахователните предприятия актуализират масивите от данни, използвани за изчисляване на прогнозата на вероятностното разпределение.
4. Не може да се предвижда конкретен метод за изчисляване на прогнозата на вероятностното разпределение.
Независимо от избрания метод за изчисляване, способността на вътрешния модел да класира риска трябва да е достатъчна да гарантира, че той е широко използван и има важна роля в системата за управление на застрахователните и презастрахователните предприятия и по-специално в тяхната системата за управление на риска и процесите за вземане на решения, както и при разпределение на капитала съгласно член 120.
Вътрешният модел покрива всички значителни рискове, на които застрахователните и презастрахователните предприятия са изложени. Вътрешните модели покриват най-малко рисковете, предвидени в член 101, параграф 4.
5. По отношение на диверсификационните ефекти във вътрешния си модел застрахователните и презастрахователните предприятия може да вземат предвид зависимости както в рамките на рисковите категории, така и между тях, при условие че надзорните органи са удовлетворени от адекватността на използваната система за оценка на тези диверсификационни ефекти.
6. Във вътрешния си модел застрахователните и презастрахователните предприятия може изцяло да вземат предвид влиянието на техниките за намаляване на риска, при условие че кредитният риск и другите рискове, произхождащи от използването на такива техники, намират подходящо отражение във вътрешния модел.
7. Застрахователните и презастрахователните предприятия оценяват точно във вътрешния си модел съответните рискове, свързани с финансови гаранции и договорни опции, когато те са съществени. Те оценяват също рисковете, свързани както с опциите на титулярите на полици, така и с договорните опции за застрахователните и презастрахователните предприятия. За тази цел те вземат под внимание въздействието на бъдещите промени във финансовите и нефинансовите условия върху упражняването на тези опции.
8. Във вътрешния си модел застрахователните и презастрахователните предприятия може да вземат под внимание бъдещите действия на управителните органи, които е логично да бъдат предприети при специфични обстоятелства.
В посочения в първа алинея случай съответното предприятие взема под внимание времето, необходимо за предприемане на такива действия.
9. В своя вътрешен модел застрахователните и презастрахователните предприятия вземат под внимание всички плащания на титуляри на полица и бенефициери, които те очакват да извършат, независимо дали тези плащания са договорно гарантирани, или не.
Член 122
Стандарти за калибриране
1. Застрахователните и презастрахователните предприятия може да използват различен времеви период или рискова мярка от посочените в член 101, параграф 3 за целите на вътрешното моделиране, доколкото резултатите, получени чрез вътрешния модел, могат да бъдат използвани от тези предприятия за изчисляване на капиталовото изискване за платежоспособност по начин, предоставящ на титулярите на полица и бенефициерите ниво на защита, еквивалентно на посоченото в член 101.
2. Ако е осъществимо, застрахователните и презастрахователните предприятия извеждат капиталовото изискване за платежоспособност директно от прогнозата на вероятностното разпределение, генерирана от вътрешния модел на тези предприятия, посредством метод, базиран върху стойност под риск („Value-at-Risk“), съгласно член 101, параграф 3.
3. Когато застрахователните и презастрахователните предприятия не могат да изведат капиталовото изискване за платежоспособност директно от прогнозата на вероятностното разпределение, генерирана от вътрешния модел, надзорните органи може да разрешат използването на приблизителни стойности в процеса на изчисляване на капиталовото изискване за платежоспособност, доколкото тези предприятия могат да удостоверят пред надзорните органи, че на титулярите на полици е предоставено ниво на защита, еквивалентно на предвиденото в член 101.
4. Надзорните органи може да изискат от застрахователните и презастрахователните предприятия да прилагат своите вътрешни модели върху относими сравнителни портфейли и да използват допускания въз основа по-скоро на външни, а не вътрешни данни, за да проверят калибрирането на вътрешния модел и да проверят дали неговите спецификации отговарят на общо приетата пазарна практика.
Член 123
Разпределение на печалба и загуба
Най-малко веднъж годишно застрахователните и презастрахователните предприятия преразглеждат причините и източниците на печалби и загуби за всяко основно търговско поделение.
Те удостоверяват по какъв начин избраната във вътрешния модел категоризация на риска обяснява причините и източниците на печалби и загуби. Категоризацията на риска и разпределението на печалба и загуба отразяват рисковия профил на застрахователните и презастрахователните предприятия.
Член 124
Стандарти за валидиране
Застрахователните и презастрахователните предприятия разполагат с редовен цикличен процес за валидиране на модела, който включва наблюдение на резултатите от прилагането на вътрешния модел, отчитане на постоянната пригодност на неговите спецификации и тестване на резултатите от него спрямо практическите резултати.
Процесът на валидиране на модела включва ефективен статистически процес за валидиране на вътрешния модел, която позволява на застрахователните и презастрахователните предприятия да докажат пред техните надзорни органи, че получените капиталови изисквания са подходящи.
Прилаганите статистически методи не само проверяват пригодността на прогнозата на вероятностно разпределение спрямо претърпени загуби, но също и спрямо всички съществени нови данни и информация, свързани с него.
Процесът на валидиране на модела включва анализ на стабилността на вътрешния модел и по-специално тестване на чувствителността на резултатите на вътрешния модел към промени на стоящите в основата му допускания. Той включва също и оценка на пълнотата, точността и пригодността на използваните от вътрешния модел данни.
Член 125
Стандарти за документиране
Застрахователните и презастрахователните предприятия документират концепцията и операционните детайли на вътрешния модел.
Документацията трябва да удостоверява съответствие с членове 120-124.
Документацията предоставя подробен преглед на теорията, допусканията, математическата и емпирична основа, върху които се основава вътрешният модел.
Документацията включва всички обстоятелства, при които вътрешният модел не функционира ефективно.
Застрахователните и презастрахователните предприятия документират всички значителни промени в техните вътрешни модели съгласно член 115.
Член 126
Външни модели и данни
Използването на модели или данни, получени от трети страни, не се приема като основание за освобождаване, от което и да било от изискванията по отношение на вътрешния модел, посочени в членове 120-125.
Член 127
Мерки за прилагане
Комисията приема мерки за прилагане по отношение на членове 120-126, за да гарантира хармонизиран подход при употребата на вътрешни модели в Общността и стимулира по-доброто оценяване на рисковия профил и на управлението на дейността на застрахователните и презастрахователните предприятия.
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива, чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 301, параграф 3.
Раздел 5
Минимално капиталово изискване
Член 128
Общи разпоредби
Държавите-членки изискват застрахователните и презастрахователните предприятия да разполагат с допустими основни собствени средства, покриващи минималното капиталово изискване.
Член 129
Изчисляване на минималното капиталово изискване
1. Минималното капиталово изискване се изчислява в съответствие със следните принципи:
а)
то се изчислява по ясен и разбираем начин, за да се гарантира възможността за одит на изчисленията;
б)
то отговаря на размера на допустимите основни собствени средства, под който титулярите на полица и бенефициерите са изложени на неприемливо ниво на риск, ако на застрахователните и презастрахователните предприятия бъде позволено да продължат своите операции;
в)
посочената в параграф 2 линейна функция, която се използва за изчисляване на минималното капиталово изискване, се калибрира спрямо стойността под риск („Value-at-Risk“) на основните собствени средства на застрахователното или презастрахователно предприятие, при спазване на доверителен интервал от 85 % за период от една година;
г)
неговата абсолютна долна граница е:
i)
2 200 000 EUR при общо застрахователните предприятия, включително каптивните застрахователни предприятия, освен в случаи, при които са покрити всички или някои от рисковете, попадащи в един от класовете 10-15, изброени в част А на приложение I, в който случай то е не по-малко от 3 200 000 EUR,
ii)
3 200 000 EUR при животозастрахователните предприятия, включително каптивните застрахователни предприятия,
iii)
3 200 000 EUR за презастрахователните предприятия, освен при каптивните презастрахователни предприятия, в който случай минималното капиталово изискване е не по-малко от 1 000 000 EUR,
iv)
сбора от сумите, посочени в подточки (i) и (ii) за застрахователните дружества по член 73, параграф 5.
2. При спазване на параграф 3, минималното капиталово изискване се изчислява като линейна функция на всички или част от следните променливи: технически резерви, записани премии, рисков капитал, отложени данъци и административни разходи на предприятието. Използваните променливи се измерват като се приспада делът на презастрахователите.
3. Без да се засягат разпоредбите на параграф 1, буква г), минималното капиталово изискване не може да бъде по ниско 25 % и не може да надвишава 45 % от капиталовото изискване за платежоспособност, изчислено в съответствие с глава VI, раздел 4, подраздели 2 или 3, и включващо всякакво добавяне на капитал, наложено по член 37.
Държавите-членки разрешават на надзорните си органи за срок, който завършва не по-късно от 31 октомври 2014 г., да изискват застрахователните и презастрахователни дружества да прилагат посочените в първа алинея проценти изключително към капиталовото изискване за платежоспособност на дружеството, изчислено в съответствие с глава VI, раздел 4, подраздел 2.
4. Застрахователните и презастрахователните предприятия изчисляват минималното капиталово изискване най-малко на тримесечие и отчитат резултата от изчислението пред надзорните органи.
Когато минималното капиталово изискване на дадено предприятие се определя от някоя от посочените в параграф 3 граници, това предприятие предоставя на надзорния орган информация, даваща възможност причините за това да станат ясни.
5. Комисията представя на Европейския парламент и на Европейския комитет по застрахователно и професионално пенсионно осигуряване, създаден с Решение 2004/9/ЕО (35) на Комисията, в срок до 31 октомври 2017 г. доклад относно правилата и практиките на надзорните органи, приети в държавите-членки съгласно параграфи 1-4.
Този доклад разглежда по-специално използването и равнището на горната и долната граница, предвидени в параграф 3, както и проблемите, пред които надзорните органи и предприятията се изправят при прилагането на настоящия член.
Член 130
Мерки за прилагане
Комисията приема мерки за прилагане, уточняващи изчисляването на минималното капиталово изискване, посочено в членове 128 и 129.
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива, чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 301, параграф 3.
Член 131
Преходни разпоредби във връзка със спазването на минималното капиталово изискване
Чрез дерогация от членове 139 и 144, когато застрахователните и презастрахователните предприятия на 31 октомври 2012 г., спазват изискваната граница на платежоспособност, посочена в съответно член 28 от Директива 2002/83/ЕО, член 16 от Директива 73/239/ЕО или членове 37, 38 или 39 от Директива 2005/68/ЕО, но не разполагат с достатъчни по размер допустими основни собствени средства, покриващи минималното капиталово изискване, съответните предприятия трябва да спазят член 128 до 31 октомври 2013 г.
Когато предприятие не спази член 128 в рамките на посочения в първа алинея срок, лицензът на предприятието се отнема в съответствие с приложимите процедури, предвидени в националното законодателство.
Раздел 6
Инвестиции
Член 132
Принцип на „благоразумния инвеститор“
1. Държавите-членки гарантират, че застрахователните и презастрахователните предприятия инвестират всички свои активи в съответствие с уредения в параграфи 2, 3 и 4 принцип на „благоразумния инвеститор“.
2. По отношение на съвкупния портфейл от активи застрахователните и презастрахователните предприятия инвестират единствено в активи и инструменти, чиито рискове могат да бъдат надлежно определяни, измервани, наблюдавани, управлявани, контролирани и отчитани, и по подходящ начин отчитат оценката на общите потребности по отношение на платежоспособността в съответствие с член 45, параграф 1, втора алинея, буква а).
Всички активи и по-специално тези, покриващи минималното капиталово изискване и капиталовото изискване за платежоспособност, се инвестират по начин, който гарантира сигурността, качеството, ликвидността и доходността на съвкупния портфейл. Освен това локализирането на тези активи се извършва така че да гарантира тяхната наличност
Активите, държани с цел покриване на техническите резерви, също се инвестират по подходящ начин според естеството и дюрацията на застрахователните и презастрахователните задължения. Тези активи се инвестират изцяло в интерес на всички титуляри на полица и бенефициери, като се взема предвид всяка публично оповестена политическа цел.
В случай на конфликт на интереси застрахователните предприятия или образуванието, управляващо техния портфейл от активи, гарантират, че инвестицията е извършена изцяло в интерес на титулярите на полица и бенефициерите.
3. Без да се засяга параграф 2, по отношение на активите, държани във връзка с животозастрахователни договори, при които инвестиционният риск се носи от титулярите на полица, се прилагат втора, трета и четвърта алинеи от настоящия параграф.
Когато плащанията, предвидени по договор, са пряко свързани със стойността на дялове в ПКИПЦК по смисъла на Директива 85/611/ЕИО или със стойността на активи, включени във вътрешен фонд, притежаван от застрахователни предприятия, разделен обикновено на дялове, техническите резерви по отношение на тези плащания трябва да бъдат представени във възможно най-голяма степен от тези дялове или, когато дяловете не са определени, от тези активи.
Когато плащанията, предвидени по договор, са пряко свързани с индекс на акции или друга референтна стойност, различна от тези по втора алинея, техническите резерви по отношение на тези плащания трябва да бъдат представени във възможно най-голяма степен или от дяловете, за които се счита, че представляват референтната стойност или, когато дяловете не са определени, от активи с подходяща сигурност и пазарна реализируемост, съответстващи във възможно най-голяма степен на онези, които служат за основа на референтната стойност.
Когато плащанията, посочени във втора и трета алинеи, включват гаранция за инвестиционна доходност или друга гарантирана печалба, активите, държани с цел покриване на съответстващите допълнителни технически резерви, подлежат на разпоредбите на параграф 4.
4. Без да се засяга параграф 2, по отношение на активи, различни от тези, посочени в параграф 3, се прилагат втора до пета алинеи от настоящия параграф.
Използването на деривативни инструменти е възможно, доколкото допринася за намаляването на рисковете или улеснява ефективното управление на портфейла.
Инвестициите и активите, които не са допуснати до търговия на регулиран финансов пазар, се придържат към благоразумни нива.
Активите се диверсифицират надлежно, така че да се избегне прекомерната зависимост от определен актив, емитент или група предприятия, или географска област, както и прекомерното акумулиране на риск в съвкупния портфейл.
Инвестициите в активи, емитирани от един и същ емитент или емитенти, които принадлежат към една и съща група, не трябва да излагат застрахователното предприятие на прекомерна концентрация на риск.
Член 133
Свобода на инвестиране
1. Държавите-членки не изискват от застрахователните и презастрахователните предприятия да инвестират в конкретни категории активи.
2. Държавите-членки не изискват инвестиционните решения на застрахователно или презастрахователно предприятие, или на съответното лице, ръководещо инвестиционната дейност, да бъдат подложени на каквито и да било изисквания за предварително одобрение или системно уведомяване.
3. Настоящият член не засяга изискванията на държавите-членки, ограничаващи видовете активи или референтни стойности, с които може да са свързани плащанията по полици. Всички подобни правила се прилагат само в случай, че инвестиционният риск се носи от титуляр на полица, който е физическо лице, и не са по-ограничителни от правилата, определени с Директива 85/611/ЕИО.
Член 134
Локализиране на активите и забрана на залог на активи
1. По отношение на разположените се в рамките на Общността застрахователни рискове, държавите-членки не изискват активи, държани за покриване на техническите резерви, свързани с тези рискове, да са локализирани в рамките на Общността или в конкретна държава-членка.
Наред с това, по отношение на вземания по презастрахователни договори към предприятия, лицензирани съгласно настоящата директива, или чието централно управление се намира в рамките на трета държава, чийто режим на платежоспособност се счита за еквивалентен съгласно член 172, държавите-членки също така не изискват активите, представляващи тези вземания да са локализирани в рамките на Общността.
2. Във връзка с формирането на техническите резерви държавите-членки не запазват нито въвеждат система на брутни резерви, която изисква даването в залог на активи за покритие на пренос-премийния резерв и на резерва за неудовлетворени претенции, когато презастраховател е застрахователно или презастрахователно предприятие с лиценз, издаден в съответствие с настоящата директива.
Член 135
Мерки за прилагане
1. За да гарантира еднообразното прилагане на настоящата директива, Комисията може да приема мерки за прилагане, определящи качествени изисквания в следните области:
а)
определянето, измерването, наблюдението, управлението и отчитането на рисковете, възникващи от инвестиции във връзка с член 132, параграф 2, първа алинея;
б)
определянето, измерването, наблюдението, управлението и отчитането на специфичните рискове, възникващи от инвестиции в деривативни инструменти и активи, посочени в член 132, параграф 4, втора алинея;
2. За да се гарантира междусекторна съгласуваност и да се отстранят несъответствия между интересите на дружества, които „преопаковат“ заеми като търгуеми ценни книжа и други финансови инструменти (издаващи дружества), и интересите на застрахователни или презастрахователни предприятия, които инвестират в такива ценни книжа или инструменти, Комисията приема мерки за прилагане, определящи:
а)
изискванията, които издаващото дружество трябва да спази, така че на застрахователно или презастрахователно предприятие да бъде разрешено да инвестира в такива книжа или инструменти, издадени след 1 януари 2011 г., включително изисквания, гарантиращи, че издаващото дружество запазва нетен икономически интерес в размер на най-малко 5 %;
б)
качествени изисквания, които застрахователното или презастрахователното предприятие, инвестиращо в такива ценни книжа или инструменти, трябва да спази.
3. Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива, чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 301, параграф 3.
ГЛАВА VII
Застрахователни и презастрахователни предприятия в затруднено или неизправно положение
Член 136
Определяне и уведомяване от застрахователното и презастрахователното предприятие за влошаване на финансовото състояние
Застрахователните и презастрахователните предприятия трябва да разполагат с действащи процедури за установяване на влошаване на финансовите условия и незабавно да уведомят надзорните органи при настъпването на такова влошаване.
Член 137
Нарушение на изискванията за размера на техническите резерви
Когато застрахователно или презастрахователно предприятие не спазва изискванията на глава VI, раздел 2, надзорните органи на неговата държава-членка по произход може да забранят свободното разпореждане с активите, след като са съобщили своите намерения на надзорните органи на приемащите държави-членки. Надзорните органи на държавата-членка по произход определят кои активи да бъдат обхванати от такива мерки.
Член 138
Нарушение на капиталовото изискване за платежоспособност
1. Застрахователните и презастрахователните предприятия информират надзорния орган незабавно, след като установят, че вече не спазват капиталовото изискване за платежоспособност или че съществува риск от нарушаване през следващите три месеца.
2. В рамките на два месеца от установяване на нарушението на капиталовото изискване за платежоспособност съответното застрахователно или презастрахователно предприятие предоставя за одобрение от страна на надзорния орган реалистичен план за възстановяване.
3. Надзорният орган изисква от съответното застрахователно или презастрахователно предприятие да предприеме необходимите мерки за постигане на - в рамките на шест месеца от установяване на нарушението на капиталовото изискване за платежоспособност - възстановяване на нивото от допустими собствени средства, покриващи капиталовото изискване за платежоспособност, или ограничаване на рисковия профил, за да се гарантира спазването на капиталовото изискване за платежоспособност.
Надзорният орган може, ако е целесъобразно, да удължи този срок с три месеца.
4. В случай на изключителен срив на финансовите пазари надзорният орган може да удължи срока, определен в параграф 3, втора алинея, с друг подходящ срок, отчитащ всички съответни фактори.
Застрахователното или презастрахователно предприятие представя на надзорния орган на всеки три месеца доклад за напредъка, посочващ предприетите мерки и отбелязания напредък за възстановяване на равнището на допустими собствени средства за покриване на капиталовото изискване за платежоспособност или за намаляване на рисковия профил за гарантиране на спазване на капиталовото изискване за платежоспособност.
Удължаването по първа алинея се отменя, когато докладът за напредъка показва, че между датата на установяване на неспазване на капиталовото изискване за платежоспособност и датата на представяне на доклада за напредък няма съществен напредък в постигането на възстановяване на равнището на допустими собствени средства за покриване на капиталовото изискване за платежоспособност или за намаляване на рисковия профил за гарантиране на спазване на капиталовото изискване за платежоспособност.
5. При извънредни обстоятелства, когато надзорният орган счита, че финансовото състояние на съответното предприятие ще се влошава още, той може да ограничи или забрани на предприятието да се разпорежда свободно със собствените си активи. Този надзорен орган информира надзорните органи на приемащите държави-членки за всички мерки, които е предприел. Тези органи вземат същите мерки по искане на надзорните органи на държавата-членка по произход. Надзорният орган на държавата-членка по произход определя кои активи да бъдат обхванати от такива мерки.
Член 139
Нарушение на минималното капиталовото изискване
1. Застрахователните и презастрахователните предприятия информират надзорния орган незабавно, когато установят, че не спазват минималното капиталовото изискване или че съществува риск от нарушаване през следващите три месеца.
2. В рамките на един месец от установяване на нарушението на минималното капиталово изискване съответното застрахователно или презастрахователно предприятие предоставя за одобрение от страна на надзорния орган краткосрочна реалистична финансова схема за възстановяване - в рамките на три месеца от установяването - на допустими основни собствени средства, покриващи най-малко нивото на минималното капиталово изискване, или за ограничаване на рисковия профил, за да се гарантира спазването на минималното капиталово изискване.
3. Надзорният орган на държавата-членка по произход може също така да ограничи или забрани свободното разпореждане с активите на застрахователното или презастрахователното предприятие. Той информира съответно надзорните органи на приемащите държави-членки. По искане на надзорните органи на държавата-членка по произход тези органи вземат същите мерки. Надзорният орган на държавата-членка по произход определя кои активи да бъдат обхванати от такива мерки.
Член 140
Забрана за свободното разпореждане с активи, разположени на територията на държава-членка
Държавите-членки вземат необходимите мерки, за да са в състояние, в съответствие с националното законодателство, да забраняват свободното разпореждане с активи, намиращи се на тяхна територия, по искане в случаите, предвидени в членове 137 - 139, и член 144, параграф 2 на държавата-членка по произход на застрахователното предприятие, която определя кои активи да бъдат обхванати от такива мерки.
Член 141
Надзорни правомощия при влошаване на финансовото състояние
Независимо от членове 138 и 139, когато платежоспособността на предприятието продължи да се влошава, надзорните органи трябва да разполагат с правомощия да вземат всички необходими мерки за защита на интересите на титулярите на полица при застрахователните договори или на задълженията, възникващи от презастрахователни договори.
Тези мерки трябва да са пропорционални, тоест да отразяват степента и продължителността на влошаването на платежоспособността на съответното застрахователно или презастрахователно предприятие.
Член 142
План за възстановяване и финансова схема
1. Планът за възстановяване, посочен в член 138, параграф 2, и посочената в член 139, параграф 2 финансова схема, включват най-малко данни или доказателства за следното:
а)
прогнозни оценки на управленските разходи, особено на общите текущи разходи и комисиони;
б)
прогнозни оценки на приходите и разходите по отношение на пряката дейност, презастрахователните акцепти и презастрахователните цесии;
в)
прогнозен баланс;
г)
прогнозни оценки на финансовите средства, предназначени да покрият техническите резерви, капиталовото изискване за платежоспособност и минималното капиталово изискване.
д)
цялостната политика в областта на презастраховането.
2. Когато надзорните органи са изискали план за възстановяване съгласно член 138, параграф 2 или финансова схема съгласно член 139, параграф 2, в съответствие с параграф 1 от настоящия член, те се въздържат от издаването на сертификат в съответствие с член 39, доколкото смятат, че правата на титулярите на полица или договорните задължения, на презастрахователното предприятие са застрашени.
Член 143
Мерки за прилагане
Комисията приема мерки за прилагане, които уточняват факторите, които да се отчитат за целите на прилагането на член 138, параграф 4, включително максималния подходящ срок, изразен в общ брой месеци, който е еднакъв за всички застрахователни и презастрахователни предприятия, както са посочени в член 138, параграф 4, първа алинея.
Когато е необходимо за засилване на сближаването, Комисията може да приема мерки за прилагане, определящи допълнителните обстоятелства във връзка с плана за възстановяване, посочен в член 138, параграф 2, финансовата схема, посочена в член 139, параграф 2 и по отношение на член 141, като полага надлежно усилия за избягване на проциклични ефекти.
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива, чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 301, параграф 3.
Член 144
Отнемане на лиценз
1. Надзорният орган на държавата-членка по произход може да отнеме издадения на застрахователно или презастрахователно предприятие лиценз в следните случаи:
а)
съответното предприятие не използва лиценза в рамките на 12 месеца, изрично се отказва от него или спира упражняването на дейност за повече от шест месеца, освен ако съответната държава - членка е предвидила, че в такива случаи лицензът губи сила;
б)
съответното предприятие престава да отговаря на условията за лицензиране;
в)
съответното предприятие грубо не спазва задълженията си по разпоредбите, на които е предмет.
Надзорният орган на държавата-членка по произход отнема лиценза, издаден на застрахователно или презастрахователно предприятие, ако предприятието не спазва минималното капиталово изискване и надзорният орган прецени, че представената финансова схема е очевидно неадекватна, или съответното предприятие не изпълнява одобрената схема в рамките на три месеца от установяване на нарушението на минималното капиталово изискване;
2. В случай на отнемане или обезсилване на лиценза, надзорните органи на държавата-членка по произход уведомяват съответно надзорните органи на другите държави-членки и тези органи вземат подходящи мерки за възпрепятстване започването на нови операции от застрахователното или презастрахователното предприятие на тяхна територия
Надзорните органи на държавата-членка по произход, съвместно с тези органи, вземат всички необходими мерки за защита на интересите на застрахованите лица, и по-специално ограничават свободното разпореждане с активите на застрахователното предприятие съгласно член 140.
3. Всяко решение за отнемане на лиценз съдържа подробни мотиви и се съобщава на съответното застрахователно или презастрахователно предприятие.
ГЛАВА VIII
Право на установяване и свобода за предоставяне на услуги
Раздел 1
Установяване на застрахователни предприятия
Член 145
Условия за установяване на клон
1. Държавите-членки гарантират, че застрахователно предприятие, което предлага да установи клон на територията на друга държава-членка, уведомява надзорните органи на държавата-членка по произход.
Всяко постоянно присъствие на предприятие на територията на държава-членка се третира по същия начин като клон, дори когато това присъствие не приеме формата на клон, а се състои само от офис, управляван от собствен персонал на предприятието или от лице, което е независимо, но е упълномощено да действа постоянно от името на предприятието, както би правила една агенция.
2. Държавите-членки изискват от всяко застрахователно предприятие, което възнамерява да установи клон на територията на друга държава-членка, да предостави следната информация, когато отправя уведомлението, предвидено в параграф 1:
а)
държавата-членка, на чиято територия иска да установи клон;
б)
програма за дейността, посочваща най-малко предвидените видове дейност и структурната организация на клона;
в)
името на лицето, което има достатъчно правомощия да задължава по отношение на трети лица, застрахователното предприятие или при Lloyd’s засегнатите подписвачи и да го/ги представлява по отношение на органите и съдилищата на държавата-членка по произход (наричан по-долу „упълномощен агент“);
г)
адреса в приемащата държава-членка, от който могат да се получат документи и на който те могат да бъдат изпратени, включително всички съобщения до упълномощения агент;
Що се отнася до Lloyd’s, в случай на съдебен спор в приемащата държава-членка, произтичащ от подписвачески задължения, застрахованите лица не трябва да бъдат третирани по-малко благоприятно, отколкото ако съдебният спор е бил започнат срещу предприятия от конвенционален тип.
3. Когато общо застрахователно предприятие възнамерява негов клон да покрива рискове в клас 10 от част А от приложение I, с изключение на отговорност на превозвача, то трябва да представи декларация, че е станало член на националното бюро и на националния гаранционен фонд на приемащата държава-членка.
4. В случай на промяна в данните, съдържащи се в параграф 2, буква б), в) или г), застрахователно предприятие праща писмено съобщение за промяната до надзорните органи на държавата-членка по произход и на държавата-членка, в която е установен клонът, най-малко един месец преди да направи промените, така че надзорните органи на държавата-членка по произход и надзорните органи на държавата-членка, в която е установен клонът, да могат да изпълнят съответните си задължения съгласно член 146.
Член 146
Съобщаване на информация
1. Освен когато надзорните органи на държавата-членка по произход имат причини да се съмняват в адекватността на системата на управление или финансовото състояние на застрахователното предприятие, или на изискванията за квалификация и надеждност в съответствие с член 42 на упълномощения агент, предвид планираните дейности, те в срок от три месеца след получаване на цялата информация, посочена в член 145, параграф 2, съобщават тази информация на надзорните органи на приемащата държава-членка и съответно уведомяват въпросното застрахователно предприятие.
Надзорните органи на държавата-членка по произход също така удостоверяват, че застрахователното предприятие покрива капиталовото изискване за платежоспособност и минималното капиталовото изискване, изчислени съгласно членове 100 и 129.
2. Когато надзорните органи на държавата-членка по произход отказват да предоставят информацията по член 145, параграф 2 на надзорните органи на приемащата държава-членка, те посочват мотиви за своя отказ на засегнатото застрахователно предприятие в срок от три месеца след получаването на въпросната информация.
Този отказ или бездействие трябва да подлежи на обжалване пред съдилищата в държавата-членка по произход.
3. Преди клон на застрахователно предприятие да започне дейност, надзорните органи на приемащата държава-членка, когато е приложимо, в рамките на два месеца след получаване на информацията, посочена в параграф 1, информират надзорните органи на държавата-членка по произход за условията при които, в защита на обществения интерес, тази дейност трябва да бъде упражнявана в приемащата държава-членка. Надзорният орган на държавата-членка по произход съобщава тази информация на съответното застрахователно предприятие.
Застрахователното предприятие може да създаде клон и започне дейност от датата, на която надзорният орган на държавата-членка по произход е получил такова съобщение или, ако не е получено съобщение, след изтичане на срока, предвиден в първата алинея.
Раздел 2
Свобода за предоставяне на услуги: от застрахователни предприятия
Подраздел 1
Общи разпоредби
Член 147
Предварително уведомяване на държавата-членка по произход
Застрахователно предприятие, което възнамерява да упражнява дейност за първи път в една или повече държави-членки съгласно свободата за предоставяне на услуги, първо уведомява надзорните органи на държавата-членка по произход, като посочва характера на рисковете или задълженията, които възнамерява да покрива.
Член 148
Уведомяване от държавата-членка по произход
1. В срок от един месец след уведомлението, предвидено в член 147, надзорните органи на държавата-членка по произход съобщават следната информация на държавата-членка или държавите-членки, на чиито територии застрахователното предприятие възнамерява да упражнява дейност по силата на свободата за предоставяне на услуги:
а)
удостоверение, което потвърждава, че застрахователното предприятие покрива капиталовото изискване за платежоспособност и минималното капиталовото изискване, изчислени в съответствие с членове 100 и 129;
б)
класовете застраховки, които застрахователното предприятие е лицензирано да предлага;
в)
естеството на рисковете или задълженията, които застрахователното предприятие предлага да покрива в приемащата държава-членка.
Същевременно надзорните органи на държавата-членка по произход информират заинтересованото застрахователно предприятие за това съобщение.
2. Държавите- членки, на чиято територия едно общо застрахователно предприятие възнамерява, по силата на свободата за предоставяне на услуги, да покрива рискове от клас 10, в част А от приложение I, с изключение на отговорност на превозвача, може да изисква застрахователното предприятие да представи следното:
а)
името и адреса на представителя, посочен в член 18, параграф 1, буква з;
б)
декларация, че то е станало член на националното бюро и националния гаранционен фонд на приемащата държава-членка.
3. Когато надзорните органи на държавата-членка по произход не съобщят информацията, посочена в параграф 1, в рамките на установения там период, те посочват причините за техния отказ на застрахователното предприятието в рамките на същия период.
Отказът или бездействието подлежат на обжалване в съдилищата на държавата-членка по произход.
4. Застрахователното предприятие може да започне дейност към датата, на която то е информирано за съобщението, предвидено в параграф 1, първа алинея.
Член 149
Промени в характера на рисковете или задълженията
Всяка промяна, която застрахователното предприятие възнамерява да направи в информацията по член 145, подлежи на процедурата, предвидена в членове 147 и 148.
Подраздел 2
Застраховане на отговорността, свързана с моторните превозни средства
Член 150
Задължително застраховане на отговорността спрямо трети лица, свързана с моторните превозни средства
1. Когато общо застрахователно предприятие, посредством установяване в държава-членка, покрива риск, класифициран към клас 10 в част А от приложение I, с изключение на отговорност на превозвача, разположен в друга държава-членка, приемащата държава-членка изисква от това предприятие да стане член на нейното национално бюро и на нейния национален гаранционен фонд и да участва в тяхното финансиране.
2. Финансовите вноски, посочени в параграф 1, може да се правят единствено във връзка с рискове, различни от отговорност на превозвача, класифицирани в клас 10 в част А от приложение I, покрити по силата на предоставянето на услуги. Основата за изчисляване на тази вноска е същата като за общо застрахователните предприятия, покриващи тези рискове, чрез установяване в тази държава-членка.
Изчислението се извършва в зависимост от премийния приход на застрахователното предприятие от този вид застраховки в приемащата държава-членка или от броя на покритите рискове от този клас.
3. Приемащата държава-членка може да изиска от застрахователно предприятие, което предоставя услуги, да спазва правилата на тази държава-членка във връзка с покриването на утежнени рискове, доколкото те се прилагат към общо застрахователни предприятия, установени в тази държава.
Член 151
Недискриминация на лицата, предявяващи претенции
Приемащата държава-членка изисква от общо застрахователното предприятие да гарантира, че лицата, които предявяват претенции на основание на събития, настъпили на нейна територия, няма да бъдат поставяни в по-неблагоприятно положение поради обстоятелството, че предприятието покрива риск, с изключение на отговорност на превозвача, класифицирани в клас 10 в част А от приложение I при режим на предоставяне на услуги, а не чрез установяване в тази държава-членка.
Член 152
Представител
1. За посочена в член 151 цел приемащата държава-членка изисква от общо застрахователното предприятие да назначи представител, живеещ или установил се на нейна територия, който да събира цялата необходима информация във връзка с претенциите и да притежава достатъчно правомощия, за да представлява предприятието пред лица, които са претърпели вреди, и които биха могли да предявят претенции, включително да извърши плащане по тези претенции, и да го представлява или, ако е необходимо, да организира представителството на предприятието пред съдилищата и органите на държавата-членка във връзка с тези претенции.
От представителя може също да се изисква да представлява общо застрахователното предприятие пред надзорните органи на приемащата държава-членка с оглед проверката за съществуването и действителността на застрахователните полици за застраховка на отговорността, свързана с моторните превозни средства.
2. Приемащата държава-членка не може да изисква от представителя да извършва за сметка на назначилото го общо застрахователно предприятие други дейности, освен посочените в параграф 1.
3. Самото назначаване на представителя не съставлява само по себе си откриване на клон по смисъла на член 145.
4. Ако застрахователното предприятие не е назначило представител, държавите-членки може да дадат съгласие назначеният съобразно член 4 от Директива 2000/26/ЕО представител за уреждане на претенциите да изпълнява функциите на представител в съответствие с параграф 1 от настоящия член.
Раздел 3
Компетенции на надзорните органи на приемащата държава-членка
Подраздел 1
Застраховане
Член 153
Език
Надзорните органи на приемащата държава-членка може да изискват информацията, която са оправомощени да изискват по отношение на дейността на застрахователните предприятия, работещи на територията на тази държава -членка, да им бъде представяна на официалния език или езици на тази държава.
Член 154
Предварително уведомяване и предварително одобрение
1. Приемащата държава-членка не приема разпоредби, изискващи предварително одобрение или системно съобщаване на общите и специални условия на полицата, ставките на премии или при животозастраховането техническите бази, използвани по-специално за изчисляване на премиите и техническите резерви, или формите и други документи, които едно застрахователно предприятие възнамерява да използва в сделките си с титулярите на полица.
2. Приемащата държава-членка може единствено да изисква от застрахователно предприятие, което възнамерява да извършва застрахователна дейност на нейна територия, да извършва несистемно уведомяване за условията на полицата и други документи за целите на проверката за съблюдаване на националните разпоредби, отнасящи се до застрахователните договори и това изискване не може да представлява предварително условие за застрахователното предприятие да извършва дейността си.
3. Приемащата държава-членка не може да поддържа или да въвежда предварително уведомяване или одобрение за предложено увеличение на ставките на премиите, освен като част от общите системи за контрол на цените.
Член 155
Застрахователни предприятия, неспазващи правните разпоредби
1. Когато надзорните органи на приемаща държава-членка установят, че застрахователно предприятие с клон или извършващо дейност съгласно свободата за предоставяне на услуги на нейна територия, не спазва правните разпоредби, приложими към нея в тази държава-членка, изисква съответното застрахователно предприятие да отстрани тази нередност.
2. Когато съответното застрахователно предприятие не предприеме необходимото действие, надзорните органи на заинтересованата държава-членка уведомяват съответно надзорните органи на държавата-членка по произход.
Надзорните органи на държавата-членка по произход при първия възможен случай предприемат всички необходими мерки, за да гарантират, че съответното застрахователно предприятие отстранява нередностите.
Надзорните органи на държавата-членка по произход информират надзорните органи на приемащата държава-членка за предприетите мерки.
3. Когато независимо от мерките, предприети от държавата-членка по произход, или поради установена неадекватност или липса на мерки в тази държава-членка, застрахователното предприятие продължава да нарушава правните разпоредби, които са в сила в приемащата държава-членка, надзорните органи на приемащата държава-членка могат, след като уведомят надзорните органи на държавата-членка по произход, да предприемат съответните мерки, които да предотвратят или да накажат по-нататъшни нередности, включително, доколкото това е строго необходимо, да попречат на сключването от това предприятие на нови застрахователни договори на територията на приемащата държава-членка.
Държавите-членки гарантират, че на тяхна територия е възможно да се връчват необходимите правни документи за прилагане на такива мерки срещу застрахователни предприятия.
4. Параграфи 1, 2 и 3 не засягат правомощията на заинтересованите държави-членки да предприемат съответните спешни мерки за предотвратяване или наказване на нарушенията в рамките на техните територии. Тези правомощия включват възможността да се попречи на застрахователните предприятия да продължават да сключват нови застрахователни договори на техните територии.
5. Параграфи 1, 2 и 3 не засягат правомощията на държавите-членки да наказват нарушенията, извършени на техните територии.
6. Когато застрахователно предприятие, което е извършило нарушение, има установяване или притежава собственост в засегнатата държава-членка, надзорните органи на тази държава-членка могат в съответствие с националното право да прилагат национални административните наказания, предвидени за това нарушение, посредством принудително действие срещу това установяване или собственост.
7. Всички мерки, предприети съгласно параграфи 2 - 6, включващи ограничения по отношение на управлението на застрахователна дейност, трябва да бъдат добре обосновани и за тях трябва да бъде съобщено на засегнатото застрахователно предприятие.
8. Застрахователните предприятия представят на надзорните органи на приемащата държава-членка при поискване от тяхна страна, всички документи, изискани от тях за целите на параграфи 1-7, доколкото застрахователните предприятия, чието централно управление е в тази държава-членка, също са задължени да го правят.
9. Държавите-членки информират Комисията за броя и вида на случаите, довели до откази съгласно членове 146 и 148, при които са взети мерки съгласно параграф 4 от настоящия член.
Въз основа на тази информация Комисията информира Европейския комитет по застрахователно и професионално пенсионно осигуряване, на всеки две години.
Член 156
Реклама
Застрахователните предприятия с централни управления в държави-членки могат да рекламират своите услуги чрез всички налични средства за съобщение в приемащата държава-членка съгласно всички правила, уреждащи формата и съдържанието на такава реклама, приети в обществен интерес.
Член 157
Данък върху премиите
1. Без да се засяга последващата хармонизация, всеки застрахователен договор подлежи единствено на косвените данъци и парафискални такси върху застрахователните премии в държавата-членка, в която е разположен рискът или в държавата-членка, в която е покрито задължението.
За целите на първа алинея, движимо имущество, намиращо се в сграда, разположена на територията на държава-членка, с изключение на стоки в търговски транзит, се счита за риск, разположен в тази държава-членка, дори когато сградата и нейното съдържание не са покрити от същата застрахователна полица.
В случая на Испания застрахователен договор подлежи също на облагане със законоустановените допълнителни такси в полза на испанския Consorcio de Compensación de Seguros за изпълнение на неговите функции, свързани с компенсирането на загуби, произтичащи от извънредни събития, настъпващи в тази държава-членка.
2. Приложимото към договора право според член 178 от настоящата директива и съгласно Регламент (ЕО) № 593/2008 не засяга приложимия данъчен режим.
3. Всяка държава-членка прилага националните си разпоредби спрямо застрахователните предприятия, които покриват рискове или задължения, разположени на нейна територия за мерки, които да гарантират събирането на дължимите косвени данъци и парафискални такси съгласно параграф 1.
Подраздел 2
Презастраховане
Член 158
Презастрахователни предприятия, които не спазват законовите разпоредби
1. Когато надзорните органи на държава-членка установят, че дадено презастрахователно предприятие с клон или което упражнява дейност по силата на свободата на предоставяне на услуги на нейната територия не изпълнява приложимите в тази държава -членка законови разпоредби, те изискват от презастрахователното предприятие да отстрани тези нередности. Същевременно тези органи предават констатациите на надзорния орган на държавата-членка по произход.
2. Когато въпреки мерките, взети от страна на държавата-членка по произход или защото тези мерки се оказват неподходящи, презастрахователното предприятие продължава да нарушава законовите разпоредби, приложими за него в приемащата държава-членка, надзорните органи на приемащата държава-членка може, след като информират надзорните органи на държавата-членка по произход, да вземат подходящи мерки за предотвратяване или санкциониране на по-нататъшни нередности, включително и доколкото е строго необходимо, за предотвратяване сключването на нови презастрахователни договори от това презастрахователно предприятие на територията на приемащата държава-членка.
Държавите-членки гарантират, че в рамките на техните територии е възможно връчването на презастрахователните предприятия на правните документи, необходими за такива мерки.
3. Всяка мярка, приета съгласно параграфи 1 и 2, която включва санкции или ограничения упражняване на дейността, се мотивира надлежно и се съобщава на съответното презастрахователно предприятие.
Раздел 4
Статистическа информация
Член 159
Статистическа информация относно презграничните дейности
Поотделно по отношение на транзакции, осъществявани съгласно правото на установяване или съгласно свободата за предоставяне на услуги всяко застрахователно предприятие информира надзорния орган на своята държава-членка по произход за размера на премиите, претенциите и комисионните, без да се приспада делът на презастраховането, по държава-членка и както следва:
а)
при общото застраховане - по група класове съгласно приложение V;
б)
при животозастраховането - по всеки един от класовете I - IX, предвидени в приложение II.
По отношение на клас 10, в част А от приложение I, с изключение на отговорността на превозвача, съответното предприятие информира надзорния орган относно честотата и средната стойност на претенциите.
Надзорният орган на държавата-членка по произход изпраща информацията съгласно първата и втората алинеи в разумен срок и в обобщена форма на надзорните органи на всяка от засегнатите държави-членки при поискване от тяхна страна.
Раздел 5
Третиране на договори, сключени чрез клонове, при процедури по ликвидация
Член 160
Ликвидация на застрахователни предприятия
При ликвидация на застрахователно предприятие, задълженията, произтичащи от договори, сключени чрез клон или съгласно свободата за предоставяне на услуги, се изпълняват по същия начин като тези, произтичащи от другите застрахователни договори на това застрахователно предприятие, без да се прави разграничение по националност, що се отнася до застрахованите лица и до бенефициерите.
Член 161
Ликвидация на презастрахователни предприятия
При ликвидация на презастрахователно предприятие, задълженията, които произтичат от договори, сключени чрез клон или съгласно свободата за предоставяне на услуги, се изпълняват по същия начин, както тези, които произтичат от другите презастрахователни договори на това предприятие.
ГЛАВА IX
Клонове, установени в общността и принадлежащи към застрахователни и презастрахователни предприятия с централни управления извън общността
Раздел 1
Започване на дейност
Член 162
Принцип на лицензиране и условия
1. Държавите-членки предвиждат, че започването на дейностите по член 2, параграф 1, първа алинея от предприятие с централно управление извън Общността, подлежи на лицензиране.
2. Държава-членка може да даде лиценз, когато предприятието изпълнява най-малко следните условия:
а)
предприятието има право да упражнява застрахователна дейност по своето национално право;
б)
то установява клон на територията на държавата-членка, в която се иска лиценз;
в)
предприятието се задължава да формира на мястото на управление на клона, сметки, специално предназначени за дейността, която то упражнява там, и да пази всички архиви, свързани със сключените сделки;
г)
предприятието определя генерален представител, който подлежи на одобрение от надзорните органи;
д)
в държавата-членка, в която се иска лиценз, то притежава активи, равни на поне половината от абсолютната долна граница, предвидена в член 129, параграф 1, буква г), по отношение на минималното капиталово изискване, и депозира една четвърт от тази абсолютната долна граница като обезпечение;
е)
предприятието се задължава да покрива капиталовото изискване за платежоспособност и минималното капиталово изискване в съответствие с изискванията, посочени в членове 100 и 128;
ж)
то съобщава името и адреса на представителя за уреждане на претенции, назначен във всяка държава-членка, различна от тази, в която се иска издаването на лиценз, когато рисковете, които ще бъдат застраховани са класифицирани в клас 10 в част А от приложение I, с изключение на отговорност на превозвача.
з)
предприятието представи програма за дейността в съответствие с член 163;
и)
то изпълнява изисквания към управлението съгласно глава IV, раздел 2.
3. За целите на настоящата глава „клон“ означава всяко постоянно присъствие на територията на държава-членка на предприятие съгласно параграф 1, което получава лиценз в държавата-членка и което упражнява застрахователна дейност.
Член 163
Програма за дейността на клона
1. Програмата за дейността на клона, посочена в член 162, параграф 2, буква з), определя:
а)
естеството на рисковете или задълженията, които предприятието възнамерява да покрива;
б)
ръководните принципи що се отнася до презастраховането;
в)
прогнозни оценки на бъдещото капиталово изискване за платежоспособност съгласно глава VI, раздел 4, изготвени въз основа на прогнозен баланс, а също така и метода на изчисляване, използван за извеждане на тези оценки;
г)
прогнозни оценки на бъдещото минимално капиталово изискване съгласно глава VI, раздел 5, изготвени въз основа на прогнозен баланс, а също така и метода на изчисляване, използван за извеждане на тези оценки;
д)
състоянието на допустимите собствени средства и допустимите основни собствени средства на предприятието по отношение на капиталовото изискване за платежоспособност и минималното капиталово изискване съгласно глава VI, раздели 4 и 5;
е)
разчети на разходите по въвеждане на административните услуги и организацията за осигуряване на дейността, финансовите средства, определени да посрещнат тези разходи и, когато рисковете, които ще бъдат покривани, са класифицирани в клас 18 в част А от приложението I, наличните ресурси за осигуряване на помощта;
ж)
информация за структурата на системата на управление.
2. Освен предвидените в параграф 1 изисквания, за първите три финансови години програмата за дейността, включва и следното:
а)
прогнозен баланс;
б)
прогнозни оценки на финансовите средства, предназначени да покрият техническите резерви, минималното капиталово изискване и капиталовото изискване за платежоспособност.
в)
при общото застраховане:
i)
прогнозни оценки на управленските разходи, различни от разходите за учредяване, в частност текущите общи разходи и комисионни;
ii)
разчети на премиите или вноските и претенциите;
г)
при животозастраховането - план с подробни прогнозни оценки на приходите и разходите по отношение на пряката дейност, презастрахователните акцепти и презастрахователните цесии.
3. По отношение на животозастраховането, държавите-членки може да изискват от застрахователните предприятия да представят систематично уведомление за техническата база, използвана за изчисляване на премийните ставки и техническите резерви, без това изискване да представлява предварително условие животозастрахователното предприятие да упражнява своята дейност.
Член 164
Прехвърляне на портфейл
1. Съгласно условията, предвидени от националното право, държавите-членки разрешават на клонове, учредени на тяхна територия и обхванати от настоящата глава, да прехвърлят целите или част от своите портфейли от договори на поемащо предприятие, установено в същата държава-членка, когато надзорните органи на тази държава-членка или, когато е уместно, на държавата-членка, посочена в член 167, удостоверят, че след прехвърлянето, поемащото предприятие притежава необходимите допустими собствени средства за покриване на капиталовото изискване за платежоспособност съгласно член 100, първа алинея.
2. Съгласно условията, предвидени в националното право, държавите-членки разрешават на клонове, учредени на тяхна територия и обхванати от настоящата глава, да прехвърлят всички или част от своите портфейли от договори на застрахователно предприятие с централно управление в друга държава-членка, когато надзорните органи на тази държава-членка удостоверят, че след като прехвърлянето бъде взето предвид, предприятието притежава необходимите допустими собствени средства за покриване на капиталовото изискване за платежоспособност съгласно член 100, първа алинея.
3. Когато съгласно условията, предвидени във вътрешното право, държава-членка разреши на клонове, учредени на нейна територия и обхванати от настоящата глава, да прехвърлят всички или част от своите портфейли от договори на клон, обхванат от настоящата глава и учреден на територията на друга държава-членка, тя гарантира, че надзорните органи на държавата-членка на поемащото предприятие или, ако е целесъобразно, на държавата-членка, посочена в член 167, удостоверят, че:
а)
след като прехвърлянето бъде взето предвид, предприятието притежава необходимите допустими собствени средства за покриване на капиталовото изискване за платежоспособност;
б)
правото на държавата-членка на предприятието позволява такова прехвърляне; и
в)
тази държава -членка се е съгласила с прехвърлянето.
4. При обстоятелствата, посочени в параграфи 1 - 3, държавата-членка, в която е разположен прехвърлящият клон, разрешава прехвърлянето след получаване на съгласието на надзорните органи на държавата-членка, в която са разположени рисковете, или държавата-членка на задължението, когато е различна от държавата-членка, в която е разположен прехвърлящият клон.
5. Надзорните органи на държавите-членки, с които е проведена консултация, дават своето мнение или съгласие на надзорните органи на държавата-членка по произход на прехвърлящия клон в срок до три месеца след получаване на запитването. Отсъствието на отговор от органите в рамките на този период се счита за равнозначно на благоприятно мнение или мълчаливо съгласие.
6. Прехвърляне, разрешено съгласно параграфи 1-5, се публикува според предвидено във вътрешното право на държавата-членка, в която е разположен рискът или в държавата-членка на задължението.
Такива прехвърляния са автоматично валидни спрямо титуляри на полица, застраховани лица и всякакви друг лица, имащи права или задължения по прехвърляните договори.
Член 165
Технически резерви
Държавите-членки изискват от предприятията да формират адекватни технически резерви за покриване на застрахователните и презастрахователните задължения, поети на техните територии, изчислени съгласно глава VI, раздел 2. Държавите-членки изискват от предприятията да оценяват активите и пасивите съгласно глава VI, раздел 1 и да определят собствените средства съгласно глава VI, раздел 3.
Член 166
Капиталово изискване за платежоспособност и минимално капиталово изискване
1. Всяка държава-членка изисква от клоновете, които са учредени на нейна територия, размер на допустими собствени средства, които се състоят от позициите съгласно член 98, параграф 3.
Капиталовото изискване за платежоспособност и минималното капиталово изискване се изчисляват в съответствие с разпоредбите на глава VI, раздели 4 и 5.
Въпреки това, за целите на изчисляването на капиталовото изискване за платежоспособност и минималното капиталово изискване и при животозастраховането и при общото застраховане, се вземат предвид само операциите, осъществявани от въпросния клон;
2. Допустимият размер на основните собствени средства, необходими за покриване на минималното капиталово изискване и абсолютната долна граница на минималното капиталово изискване се формират в съответствие с член 98, параграф 4.
3. Допустимият размер на основните собствени средства не може да бъде по-малък от половината от изискваната съгласно член 129, параграф 1, буква г) абсолютна долна граница.
В допустимите основни собствени средства, необходими за покриване на минималното капиталово изискване, се включва внесения в съответствие с член 162, параграф 2, буква д) депозит.
4. До размера на минималното капиталово изискване активите, представляващи капиталовото изискване за платежоспособност, трябва да се намират в държавата-членка, където се упражняват дейностите, а над нея - в Общността.
Член 167
Предимства за предприятията, лицензирани в повече от една държава-членка
1. Всяко предприятие, което е поискало или получило лиценз от повече от една държава - членка, може да кандидатства за следните предимства, които могат да се предоставят само заедно:
а)
капиталовото изискване за платежоспособност, посочено в член 166, се изчислява по отношение на цялата дейност, която то извършва в рамките на Общността;
б)
депозитът, изискван съгласно член 162, параграф 2, буква д) се прави в само една от тези държави-членки;
в)
активите, представляващи минималното капиталово изискване, се локализират съгласно член 134, в която и да е от държавите-членки, в която то упражнява дейността си.
За целите на това изчисление, в посочените в първа алинея, буква а) случаи се вземат предвид само операциите, извършени от клоновете, установени в рамките на Общността.
2. Заявлението за ползване на предимствата, предвидени в параграф 1, се подава до надзорните органи на заинтересованите държави-членки. В заявлението се посочва органа на държавата-членка, който за в бъдеще ще осъществява надзор над платежоспособността на цялата дейност на клоновете, установени в Общността. За направения от предприятието избор на орган трябва да бъдат представени основания.
Депозитът съгласно член 162, параграф 2, буква д) се внася в тази държава-членка.
3. Предвидените в параграф 1 предимства може да се предоставят само със съгласието на надзорните органи на всички държави-членки, в които е подадено заявление.
Тези предимства пораждат действие от момента, в който избраният надзорен орган информира другите надзорни органи, че ще осъществява надзор на платежоспособността на цялостната икономическа дейност на клоновете в Общността.
Избраният надзорен орган получава от другите държави-членки информацията, която е необходима за упражняването на надзор на цялостната платежоспособност на установените на тяхна територия клонове.
4. При поискване от страна на една или повече от заинтересованите държави-членки, предоставените съгласно параграфи 1, 2 и 3 предимства се отнемат едновременно от всички заинтересовани държави-членки.
Член 168
Счетоводство, пруденциална и статистическа информация и предприятия в затруднено положение
За целите на настоящия раздел се прилагат член 34, член 139, параграф 3 и членове 140 и 141.
По отношение на прилагането на членове 137-139, когато дадено предприятие има право на предвидените в член 167, параграфи 1, 2 и 3 предимства, надзорният орган, който отговаря за извършването на проверки на платежоспособността на установените в Общността клонове по отношение на цялостната им икономическа дейност, се третира по същия начин, както и надзорния орган в държавата -членка, на чиято територия се намира централното управление на предприятието, установено в Общността.
Член 169
Разделяне на дейностите по животозастраховане и общо застраховане
1. Посочените в настоящия раздел клонове, не може едновременно да упражняват дейности по животозастраховане и общо застраховане в една и съща държава-членка.
2. Чрез дерогация от параграф 1 държавите-членки може да предвидят, че посочените в настоящия раздел клонове, които на съответната дата, посочена в член 73, параграф 5, първа алинея извършват едновременно и двете дейности в държава-членка, може да продължат да го правят, ако всяка дейност се управлява разделно в съответствие с член 74.
3. Всяка държава-членка, която съгласно член 73, параграф 5, втора алинея изисква предприятия, установени на нейна територия, да прекратят едновременното изпълнение на дейностите, с които са били ангажирани на съответната дата, посочена в член 73, параграф 5, първа алинея, трябва също така да наложат това изискване на клоновете, посочени в настоящия раздел, които са установени на нейна територия и едновременно упражняват и двете дейности там.
Държавите-членки могат да предвидят, че клонове, посочени в настоящия раздел, чието централно управление едновременно упражнява и двете дейности и, които на датите, посочени в член 73, параграф 5, първа алинея, са упражнявали на територията на държава-членка единствено животозастрахователна дейност може да продължат своята дейност там. Когато предприятието желае да упражнява общо застрахователна дейност на тази територия, то може да извършва животозастрахователна дейност чрез дъщерно предприятие.
Член 170
Отнемане на лиценз на предприятията, получили лиценз в повече от една държава-членка
При отнемане на лиценз от органа по член 167, параграф 2, този орган уведомява надзорните органи на другите държави-членки, в които предприятието извършва дейност, а тези органи предприемат подходящи мерки.
Когато причината за отнемането е неадекватност на цялостното състояние на платежоспособност, определено от държавите-членки, които са одобрили искането, посочено в член 167, държавите-членки, които са дали одобрение, също отнемат издадените от тях лицензи.
Член 171
Споразумения с трети държави
Чрез споразумения, сключени с една или няколко държави страни в съответствие с Договора, Общността може да приеме разпоредби, различни от предвидените в настоящия раздел, с цел да се гарантира достатъчна защита на застрахованите лица и титулярите на полица в държавите-членки при условия на реципрочност.
Раздел 2
Презастраховане
Член 172
Еквивалентност
1. Комисията приема мерки за прилагане, уточняващи критериите за оценка дали режимът на платежоспособност на трета държава, приложим по отношение на презастрахователната дейност на предприятия с централно управление в рамките на тази трета държава, е еквивалентен на предвиденото в дял I.
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 301, параграф 3.
2. Комисията, в съответствие с посочената в член 301, параграф 2 процедура по консултиране и като взема предвид критериите, приети в съответствие с параграф 1, може да приема решения за това дали режимът на платежоспособност на трета държава, приложим по отношение на презастрахователната дейност на предприятия с централно управление в рамките на тази трета държава, е еквивалентен на предвиденото в дял I.
Тези решения се преразглеждат редовно.
3. Ако съгласно параграф 2 режимът на платежоспособност на трета държава се счита за еквивалентен на предвидения в настоящата директива, презастрахователните договори, сключени с предприятия с централно управление в рамките на тези трети държави, биват третирани по същия начин както презастрахователни договори, сключени с предприятие, лицензирано в съответствие с настоящата директива.
Член 173
Забрана на залог на активи
Във връзка с формирането на техническите резерви държавите-членки не запазват или не въвеждат система на брутни резерви, която изисква даването в залог на активи за покритие на пренос-премийния резерв и на резерва за неудовлетворени претенции, когато презастрахователят е застрахователно или презастрахователно предприятие от трета държава, установено в държава, чийто режим на платежоспособност се счита за еквивалентен на предвиденото в настоящата директива съгласно член 172.
Член 174
Принцип и условия за упражняване на презастрахователна дейност
По отношение на презастрахователни предприятия от трети държави, които започват или упражняват презастрахователна дейност на територията на държавите-членки, последните не може да прилагат разпоредби, които имат за резултат по-благоприятно третиране от това, предоставено на презастрахователните предприятия с централно управление в съответната държава-членка.
Член 175
Споразумения с трети държави
1. Комисията може да представя на Съвета предложения за договаряне на споразумения с една или повече трети държави относно начините на упражняване на надзор върху:
а)
презастрахователни предприятия от трети държави, извършващи презастрахователна дейност в Общността;
б)
презастрахователни предприятия от Общността, извършващи презастрахователна дейност на територията на трета държава.
2. Посочените в параграф 1 споразумения целят по-специално да гарантират ефективния пазарен достъп за презастрахователните предприятия на територията на всяка договаряща се страна, на при условията на еквивалентност на пруденциалното регулиране, както и да предвидят взаимно признаване на правилата и практиките за надзор върху презастраховането. Също така те имат за цел да гарантират че:
а)
надзорните органи на държавите-членки могат да получават необходимата информация за надзора върху презастрахователни предприятия, които имат централно управление в Общността и извършват презастрахователна дейност на територията на съответните трети държави;
б)
надзорните органи на съответните трети държави могат да получават необходимата информация за надзора върху презастрахователни предприятия, чийто централни управления се намират на техните територии и извършват презастрахователна дейност в Общността.
3. Без да се засяга член 300, параграфи 1 и 2 от Договора, Комисията проучва резултатите от посочените в параграф 1 от настоящия член преговори, както и създалата се ситуация, с помощта на Европейския комитет по застрахователно и пенсионно осигуряване.
ГЛАВА X
Дъщерни дружества на застрахователни и презастрахователни предприятия, уредени от законите на трета държава, и придобиване на дялове от такива предприятия
Член 176
Информиране на Комисията от държавите-членки
Надзорните органи на държавите-членки информират Комисията и надзорните органи на другите държави-членки за всеки лиценз за пряко или непряко дъщерно предприятие, едно или повече от предприятията-майки на което са уредени от законите на трета страна.
Тази информация съдържа също така указания за структурата на съответната група.
Ако предприятие, уредено от закона на трета държава, придобие дялове в застрахователно или презастрахователно предприятие, лицензирано в Общността, които биха превърнали това застрахователно или презастрахователно предприятие в дъщерно предприятие на това предприятие от трета държава, надзорните органи на държавата-членка по произход информират Комисията и надзорните органи на другите държави-членки.
Член 177
Третиране в трети държави на застрахователни или презастрахователни предприятия от Общността
1. Държавите-членки информират Комисията за всички принципни затруднения, които техните застрахователни или презастрахователни предприятия срещат при установяването и провеждане на дейността си, или при упражняване на дейността си в трета държава.
2. Комисията периодично представя пред Съвета доклад, с който се проучва третирането в трети държави на застрахователни или презастрахователни предприятия, лицензирани в Общността, по отношение на следното:
а)
установяването в трети държави на застрахователни или презастрахователни предприятия, лицензирани в Общността;
б)
придобиването на участия в застрахователни или презастрахователни предприятия от трети държави;
в)
упражняването на застрахователна или презастрахователна дейност от тези установени предприятия;
г)
презграничното предоставяне на застрахователни или презастрахователни услуги от Общността към трети държави.
Комисията представя тези доклади на Съвета, заедно с подходящи предложения или препоръки.
ДЯЛ II
СПЕЦИФИЧНИ РАЗПОРЕДБИ ЗА ЗАСТРАХОВАНЕТО И ПРЕЗАСТРАХОВАНЕТО
ГЛАВА I
Приложимо право и условия на преки застрахователни договори
Раздел 1
Приложимо право
Член 178
Приложимо право
Всяка държава-членка, за която Регламент (ЕО) № 593/2008 не се прилага, прилага разпоредбите на този регламент, за да определи приложимото право във връзка със застрахователните договори, попадащи в обхвата на член 7 от този регламент.
Раздел 2
Задължително застраховане
Член 179
Свързани задължения
1. Общо застрахователните предприятия може да предлагат и сключват договори за задължителни застраховки съгласно условията, предвидени в настоящия член.
2. Когато една държава-членка наложи задължение за застраховане, застрахователният договор не удовлетворява това задължение, освен ако не спазва специфичните разпоредби свързани с тази застраховка, предвидени в тази държава-членка.
3. Когато държава-членка наложи задължение за застраховане и от застрахователното предприятие се изисква да уведоми надзорните органи за всяко прекратяване на покритието, това прекратяване може да бъде противопоставено на пострадали трети страни единствено при обстоятелствата, предвидени от тази държава-членка.
4. Всяка държава-членка съобщава на Комисията рисковете, за които е застраховането е задължително съгласно нейното законодателство, като декларира следното:
а)
специфичните законови разпоредби, свързани с това застраховане;
б)
елементите, които трябва да се включат в сертификата, който общо застрахователно предприятие трябва да издаде на застрахованото лице, когато държавата-членка изисква доказателство, че задължението за сключване на застраховка е изпълнено.
Държава-членка може да изисква данните, посочени първа в алинея, буква б), да включват декларация от застрахователя в смисъл, че договорът е съставен при спазване на специфичните разпоредби по отношение на това застраховане.
Комисията публикува подробностите, посочени в първа алинея, буква б), в Официален вестник на Европейския съюз.
Раздел 3
Обществен интерес
Член 180
Обществен интерес
Държавата-членка, в която е разположен рискът, или държавата-членка на задължението не възпрепятства титуляра на полица от сключване на договор със застрахователно предприятие, което е получило лиценз при условията на член 14, стига това сключване на договор да не влиза в противоречие с правните разпоредби, защитаващи обществения интерес в държавата-членка, в която е разположен рискът или в държавата-членка на задължението.
Раздел 4
Условия на застрахователните договори и ставки на премии
Член 181
Общо застраховане
1. Държавите-членки не изискват предварителното одобрение или системното уведомяване за специалните и общи условия на полицата, ставките на премиите или формите и други печатни документи, които едно застрахователно предприятие възнамерява да използва в сделките си с титулярите на полици.
Държавите-членки могат да изискват несистемно уведомяване за тези условия на полицата и други документи само за целите на проверката на съблюдаването на националните разпоредби, отнасящи се до застрахователните договори. Тези изисквания не може да представляват предварително условие за упражняването на дейност от застрахователно предприятие.
2. Държава-членка, в която застраховането е задължително, може да изисква от застрахователните предприятия да съобщават на съответния надзорен орган общите и специалните условия на това застраховане преди тяхното разпространение.
3. Държавите-членки не може да запазват или въвеждат задължение за предварително уведомяване или одобрение за предложени увеличения на ставките на премиите, освен като част от общите системи за контрол на цените.
Член 182
Животозастраховане
Държавите-членки не изискват предварително одобрение или системно уведомяване за общите и специални условия на полицата, премиите, техническата база, използвана по-специално за изчисляване на премии и технически резерви или формуляри и други печатни документи, които едно животозастрахователно предприятие възнамерява да използва при своите сделки с титулярите на полица.
Държавата-членка по произход обаче, с единствената цел да се провери спазването на националните разпоредби, засягащи актюерските принципи, може да изисква системна информация за техническата база, използвана по-специално за изчисляване на премии и технически резерви. Тези изисквания не може да представляват предварително условие за упражняването на дейност от застрахователно предприятие.
Раздел 5
Информация за титулярите на полица
Подраздел 1
Общо застраховане
Член 183
Обща информация за титулярите на полица
1. Преди сключването на общо застрахователен договор общо застрахователното предприятие информира титуляра на полица за следното:
а)
приложимото към договора право, когато страните нямат право на избор;
б)
факта, че страните са свободни да избират приложимото право и правото, което застрахователят предлага да бъде избрано.
Застрахователното предприятие информира титуляра на полицата и относно режима за разглеждане на жалби на титулярите на полица, касаещи договори, включително, когато е целесъобразно, съществуването на орган за разглеждане на жалбите, без да се засяга правото на титуляра на полица да започне съдебно производство.
2. Задължението, посочено в параграф 1, се прилага само когато титулярът на полица е физическо лице.
3. Подробните правила за прилагане на параграфи 1 и 2 се определят от държавата-членка, в която е разположен рискът.
Член 184
Допълнителна информация при общото застраховане, предлагано съгласно на правото на установяване или свободата за предоставяне на услуги
1. Когато се предлага обща застраховка съгласно правото на установяване или свободата на предоставяне на услуги, титулярът на полица, преди поемането на задължение, бива уведомен за държавата-членка, в която се намира централното управление или, ако е целесъобразно, клонът, с който се сключва договора.
Всички документи, издадени на титуляр на полица, трябва да съдържат информацията, посочена в първата алинея.
Задълженията, наложени в първа и втора алинеи, не се прилагат към големите рискове.
2. В договора или във всеки друг документ, предоставящ покритие, заедно със застрахователното предложение, когато то е обвързващо за титуляр на полица, се посочва адресът на централното управление или, когато е подходящо, на клона на общо застрахователното предприятие, което предлага покритието.
Държавите -членки може да изискват името и адреса на представителя на общо застрахователното предприятие, посочени в член 148, параграф 2, буква а) също да фигурират в документите, посочени в първа алинея от настоящия параграф.
Подраздел 2
Животозастраховане
Член 185
Информация за титулярите на полица
1. Преди да бъде сключен животозастрахователният договор, на титуляра на полица се предоставя най-малко информацията съгласно параграфи 2-4.
2. Предоставя се следната информация за животозастрахователното предприятие:
а)
наименованието на предприятието и правната му форма;
б)
името на държавата-членка, в която се намират централното управление, и, когато е относимо, клонът, който сключва договора;
в)
адресът на централното управление и, когато е относимо, на клона, сключващ договора;
г)
конкретна препратка към отчета за платежоспособността и финансовото състояние, както е определен в член 51, така че титулярът на полица да има лесен достъп до тази информация.
3. Предоставя се следната информация за задължението:
а)
определение на всяко плащане и всяка опция;
б)
срок на договора;
в)
начини за прекратяване на договора;
г)
начини на плащане на премиите и срок на плащанията;
д)
начини за изчисляване и разпределяне на бонусите;
е)
указание за откупната стойност и намалената застрахователна сума и степента, до която те са гарантирани;
ж)
информация относно премиите за всяко плащане, както основни плащания, така и допълнителни, когато това е относимо;
з)
за полиците, обвързани с дялове в инвестиционен фонд, определение на дяловете, с които са обвързани плащанията;
и)
указание за характера на базовите активи за полици свързани с дялове в инвестиционен фонд;
й)
режим за упражняване на правото за отказа;
к)
обща информация за данъчния режим, приложим към типа полица;
л)
режим за разглеждане на жалби във връзка с договори от страна на титуляри на полица, животозастраховани или бенефициери по договори, включително, когато е относимо, наличието на орган по жалбите, без да се накърнява правото за започване на съдебно производство;
м)
право, приложимо към договора, когато страните нямат право на избор, или ако страните са свободни да изберат приложимото право - правото, което животозастрахователното предприятие предлага да бъде избрано.
4. Наред с това се предоставя конкретна информация, с оглед правилното разбиране на основните рискове по договора, които поема титулярът на полицата.
5. През целия срок на действие на договора титулярът на полица бива осведомяван за всички промени, засягащи следната информация;
а)
условията на полицата, общи и специални;
б)
наименованието на животозастрахователното предприятие, неговата правна форма или адреса на неговото централно управление, или, когато е относимо, на клона, който сключва договора;
в)
цялата информация, включена в параграф 3, букви г) - и), в случай на промяна в условията на полицата или промяна на правото, приложимо към договора;
г)
ежегодно информация за състоянието на бонусите;
Когато във връзка с предложение за сключване или със сключване на договор за застраховка „живот“, застрахователят предоставя данни за размера на евентуални плащания над и извън договорно определените плащания, застрахователят предоставя на титуляра на полица примерно изчисление, с което падежното плащане се определя въз основа на изчислението на премията с три различни лихвени процента. Това не се прилага към срочни застраховки и договори. Застрахователят информира титуляра на полица по ясен и разбираем начин, че примерното изчисление е само калкулационен пример, основаващ се на абстрактни допускания, и че титулярът на полица не може да обосновава каквито и да е претенции по договора въз основа на примерното изчисление.
В случай на застраховки с участие в печалбата застрахователят информира титуляра на полица писмено и ежегодно относно състоянието на претенциите на титуляра на полицата, включително на участието в печалбата. Освен това когато застрахователят е предоставил данни относно евентуалното бъдещо развитие на участието в печалбата, той информира титуляра на полица за разликите между действителното развитие и първоначалните данни.
6. Информацията, посочена в параграфи 2 - 5, се предоставя по ясен и точен начин, писмено, на официалния език на държавата-членка на задължението.
Въпреки това, такава информация може да бъде на друг език, ако титулярът на полица пожелае и правото на държавата-членка го позволява, или титулярът на полицата е свободен да избере приложимото право.
7. Държавата-членка на задължението може да изисква от животозастрахователните предприятия да предоставят допълнителна информация към включената в параграфи 2 - 5, само ако тя е необходима на титуляра на полица правилно да разбере основните елементи на задължението.
8. Подробните правила за прилагането на параграфи 1-7 се определят от държавата-членка на задължението.
Член 186
Срок за отказ
1. Държавите -членки предвиждат титулярите на полици, които сключват индивидуален договор за застраховка „живот“, да разполагат със срок между 14 и 30 дни от датата, на която те са били информирани, че договорът е сключен, в който да се откажат от договора.
Съобщението за отказ от титулярите на полица ги освобождава от всякакво бъдещо задължение, произтичащо от този договор.
Останалите правни последици и условия за отказ се определят от правото, приложимо към договора, особено що се отнася до условията за информиране на титуляра на полица, че договорът е сключен.
2. Държавите-членки може да изберат да не прилагат параграф 1 в следните случаи:
а)
когато договорът е със срок на действие от шест месеца или по-малко;
б)
когато поради положението на титуляра на полица или обстоятелствата, при които е сключен договорът, титулярът на полица не се нуждае от специална защита.
Когато държавите-членки използват опцията, предвидена в първа алинея, те уточняват това в тяхното право.
ГЛАВА II
Специфични разпоредби за общото застраховане
Раздел 1
Общи разпоредби
Член 187
Условия по полиците
Общите и специфичните условия по полиците не включват условия, предназначени да посрещат определени обстоятелства от покрития риск в единични случаи.
Член 188
Премахване на монополи
Държавите-членки гарантират, че са премахнати монополите по отношение на започването на дейност по определени класове застраховки, предоставени на организации, установени на тяхна територия и посочени в член 8.
Член 189
Участие в национални гаранционни схеми
Приемащите държави-членки може да изискват от общо застрахователните предприятия, да се присъединяват или да участват, при същите условия както и общо застрахователните предприятия, получили лиценз на тяхна територия, във всякакви схеми, предназначени да гарантират изплащането на застрахователни претенции на застраховани лица и увредени трети страни.
Раздел 2
Съзастраховане в общността
Член 190
Операции по съзастраховане в Общността
1. Настоящият раздел се прилага за посочените операции по съзастраховане в Общността, които представляват операции по съзастраховане, свързани с един или повече рискове, класифицирани в класове 3-16 в част А от приложение I и които отговарят на следните условия:
а)
рискът е голям риск;
б)
рискът се покрива от единствен договор за цялостна премия от две или повече застрахователни предприятия за един и същи период, като всеки от тях отговоря за своята част като съзастраховател и едно от тях е водещо застрахователно предприятие;
в)
рискът се намира в Общността;
г)
за целите на покриването на рискa, водещото застрахователно предприятие се третира като застрахователно предприятие, покриващо целия риск;
д)
най-малко един от съзастрахователите участва в договора чрез своето централно управление или клон, установени в държава-членка, различна от държавата-членка на водещото застрахователно предприятие;
е)
водещото застрахователно предприятие изцяло поема водещата роля в съзастрахователната практика, и по-конкретно определя реда и условията за застраховане и тарифите.
2. Членове 147-152 се прилагат единствено за водещото застрахователно предприятие.
3. Операциите по съзастраховане, които не удовлетворяват определените в параграф 1 условия, остават предмет на разпоредбите на настоящата директива, с изключение на предвидените в настоящия раздел.
Член 191
Участие в съзастраховане в Общността
Правото на застрахователните предприятия да участват в съзастраховане в Общността не е предмет на други разпоредби, освен предвидените в настоящия раздел.
Член 192
Технически резерви
Размерът на техническите резерви се определя от различните съзастрахователи в зависимост от правилата, определени от съответната им държава-членка по произход, или при отсъствие на такива правила съгласно обичайната практика в тази държава.
Все пак техническите резерви са най-малко равни на резервите, определени от водещия застраховател според правилата на неговата държава-членка по произход.
Член 193
Статистически данни
Държавите-членки по произход гарантират, че съзастрахователите водят статистическа отчетност, показваща обема на операциите по съзастраховане в Общността, в които те участват, и съответните държави-членки.
Член 194
Третиране на съзастрахователните договори при процедури по ликвидация
При процедури по ликвидация на застрахователно предприятие, произтичащите от участието в съзастрахователни договори в Общността задължения се погасяват по същия начин, както произтичащите от другите застрахователни договори на това предприятие, без разграничение с оглед националността на застрахованото лице или на бенефициерите.
Член 195
Обмен на информация между надзорните органи
За целите на прилагането на настоящия раздел надзорните органи в държавите-членки, в рамките на посоченото в дял I, глава IV, раздел 5 сътрудничество, взаимно си осигуряват цялата необходима информация.
Член 196
Сътрудничество при прилагането
Комисията и надзорните органи в държавите-членки си сътрудничат тясно с оглед разглеждането на всички евентуално възникнали трудности при прилагането на настоящия раздел.
В хода на това сътрудничество те по-конкретно разглеждат всички практики, които биха могли да сочат, че водещото застрахователно предприятие не поема водеща роля в съзастрахователната практика, или че покриването на рисковете очевидно не изискват участието на двама или повече застрахователи.
Раздел 3
Оказване на помощ
Член 197
Дейности сходни на помощ при пътуване
Държавите-членки може да предвиждат разпоредби за оказване на помощ на лица, изпаднали в затруднения при обстоятелства, различни от посочените в член 2, параграф 2 при спазване на настоящата директива.
Ако дадена държава-членка предвиди такива разпоредби, тя третира тази дейност така, както ако тя беше класифицирана в клас18 в част A от приложение I.
Втората алинея по никакъв начин не засяга предвидените в приложение I възможности за класифициране на дейностите, които очевидно попадат в други класове.
Раздел 4
Застраховки за правни разноски
Член 198
Обхват на настоящия раздел
1. Настоящият раздел се прилага за застраховки за правни разноски съгласно клас 17, част А от приложение I, при които застрахователно предприятие поема задължението, срещу заплащане на премия, да поеме разноските за съдебни производства и да предостави други услуги, които са пряко свързани със застрахователното покритие, по-конкретно с оглед на следното:
а)
осигуряване на обезщетение за претърпяната от застрахованото лице загуба, вреда или телесна повреда чрез извънсъдебно споразумение или чрез гражданско или наказателно производство;
б)
защита или представителство на застрахованото лице в гражданско, наказателно, административно или друго производство или във връзка с всеки предявен иск срещу това лице.
2. Настоящият раздел не се прилага за нито един от следните случаи:
а)
застраховки за правни разноски, когато те се отнасят до спорове или рискове, произтичащи от или във връзка с употребата на морски плавателни съдове;
б)
дейността, която се упражнява от застрахователно предприятие, предоставящо покритие за гражданска отговорност с цел защита или представителство на застрахованото лице при разследване или производство, когато съгласно съответното покритие тази дейност се упражнява едновременно и в интерес на това застрахователно предприятие;
в)
когато дадена държава-членка реши така, дейността по сключване на застраховки за правни разноски, упражнявана от застраховател, извършващ застраховка за оказване на помощ, която отговаря на следните условия:
i)
дейността се извършва в държава-членка, различна от държавата, в която на застрахованото лице обичайно пребивава;
ii)
дейността съставлява част от договор, чийто единствен предмет е оказването на помощ на лица, изпаднали в затруднения по време на пътуване, когато се намират далеч от своя дом или далеч от обичайното си пребиваване.
За целите на първа алинея, буква в) случай в договора ясно се посочва, че съответното покритие е ограничено до посочените в тази буква обстоятелства и представлява допълнително покритие към покритието за оказване на помощ.
Член 199
Отделни договори
Покритието за правни разноски е предмет на отделен договор от този, който се съставя за другите класове застраховки или се регламентира в отделна част от една обща полица, в която се посочва естеството на покритите правни разноски и, по искане на държавата-членка, размера на съответната премия.
Член 200
Уреждане на претенциите
1. Държавата-членка по произход гарантира, че застрахователните предприятия приемат, в зависимост от направения от държавата-членка избор или по собствен избор, когато държавата-членка е съгласна с това, най-малко един от методите за уреждане на претенциите съгласно параграфи 2, 3 и 4.
Независимо от възприетото решение, интересът на лицата със застрахователно покритие за правни разноски се счита за гарантиран по равностоен начин по силата на настоящия раздел.
2. Застрахователното предприятие гарантира, че нито един член на персонала, който се занимава с уреждане на претенциите за правни разноски или с правни консултации във връзка с тях, същевременно не упражнява сходна дейност, в друго предприятие, което е финансово, търговски или административно свързано с първото застрахователно предприятие, и което упражнява дейност със застраховки по един или повече от останалите класове, посочени в приложение I.
Предприятията, извършващи смесено застраховане, гарантират, че нито един член на персонала, който се занимава с уреждане на претенции за правни разноски или с правни консултации във връзка с тях, същевременно не упражнява сходна дейност по друг клас, по който предприятията имат сключени договори.
3. Застрахователното предприятие възлага уреждането на претенциите във връзка със застраховки за правни разноски на предприятие, което има самостоятелна правосубектност. Това предприятие се посочва в отделния договор или в отделната част, посочени в член 199.
Когато предприятието със самостоятелна правосубектност е свързано със застрахователно предприятие, което извършва застраховки по един или повече класове, посочени в част A от приложение I, членовете на персонала на предприятието, имащо самостоятелна правосубектност, които се занимават с уреждането на претенции или с правни консултации във връзка с това уреждане, не могат едновременно да упражняват същата или сходна дейност в друго застрахователно предприятие. Държавите-членки може да налагат същите изисквания по отношение на членовете на административния, управителния или надзорния орган.
4. Договорът трябва да предвижда, че застрахованите лица може да възлагат защитата на интересите си от момента, в който те имат право да предявяват претенция по силата на този договор, на адвокат по свой избор, или - в степента, до която националното право позволява това - на друго лице с подходяща квалификация.
Член 201
Свободен избор на адвокат
1. Във всеки договор за застраховка за правни разноски изрично се предвижда, че:
а)
когато се ползва адвокат или друго подходящо квалифицирано лице съгласно националното право да защитава, да представлява или да обслужва интересите на застрахованото лице при разследване или производство, това застраховано лице е свободно да избира такъв адвокат или друго лице;
б)
застрахованите лица са свободни да избират адвокат или всяко друго подходящо квалифицирано лице, в зависимост от техните предпочитания и в степента, до която националното право позволява, да обслужва интересите им в случай на възникване на конфликт на интереси.
2. За целите на настоящия раздел „адвокат“ означава всяко лице, което има право да упражнява професионалната си дейност под едно от названията, предвидени в Директива 77/249/ЕИО на Съвета от 22 март 1977 г. относно улесняването ефективното упражняване от адвокатите на свободата на предоставяне на услуги (36).
Член 202
Изключения от правилото за свободен избор на адвокат
1. Държавите-членки могат да предвиждат изключения от посоченото в член 201, параграф 1 за застраховките за правни разноски, ако са изпълнени следните условия:
а)
застраховката е ограничена до случаи, произтичащи от употребата на пътни превозни средства на територията на съответната държава-членка;
б)
застраховката е свързана с договор за оказване на помощ в случай на злополука или повреда, свързана с пътно превозно средство;
в)
нито застрахователното предприятие по застраховка за правните разноски, нито застрахователят по застраховка за оказване на помощ извършва дейност по някой от класовете застраховки за гражданска отговорност;
г)
предприети са мерки правните консултации и представителството на всяка от страните в спор да се осъществяват от напълно независими адвокати, когато тези страни са застраховани за правни разноски при едно и също застрахователно предприятие.
2. Предвиждането на изключения от параграф 1 не трябва да засяга прилагането на член 200.
Член 203
Арбитраж
За уреждане на всякакви спорове между застрахователното предприятие по застраховка за правните разноски и застрахования и без да се засяга всяко право на обжалване пред евентуално предвиден от националното право съдебен орган, държавите-членки предвиждат арбитражни или други процедури, които осигуряват съпоставими гаранции за обективност.
В застрахователния договор се предвижда правото на застрахованото лице да прибягва до такива процедури.
Член 204
Конфликт на интереси
При възникване на конфликт на интереси или при несъгласие относно уреждането на спора, застрахователят по застраховка за правни разноски, или когато е относимо, отделът за уреждане на претенции информира застрахованото лице за посоченото в член 201, параграф 1 право и за възможността за прибягване до посочената в член 203 процедура.
Член 205
Премахване на специализацията по отношение на застраховки за правни разноски
Държавите-членки отменят всички разпоредби, които забраняват на застрахователно предприятие да упражнява на тяхна територия едновременно дейност по застраховки за правни разноски и други класове застраховки.
Раздел 5
Здравно застраховане
Член 206
Здравно застраховане като алтернатива на социалната сигурност
1. Държавите -членки, в които договори, покриващи рискове от клас 2, на част А от приложение I могат да служат за частична или пълна алтернатива на здравното покритие, предвидено от задължителната система за социална сигурност, може да изискват следното:
а)
тези договори да съответстват на специалните правни разпоредби, приети от тази държава-членка в защита на обществения интерес в този клас застраховки;
б)
общите и специални условия на тази застраховка да бъдат съобщавани на надзорните органи на тази държава-членка преди да бъдат използвани.
2. Държавите-членки може да изискват системата за здравно застраховане, посочена в параграф 1, да функционира на техническа база, близка до тази на животозастраховането, при което е изпълнено всяко от следните условия:
а)
плащаните премии се изчисляват на база таблици на заболеваемост и други статистически данни, относими към държавата-членка, в която е разположен рискът в съответствие с математическите методи, използвани в застраховането;
б)
отделя се резерв за напреднала възраст;
в)
застрахователят може да прекрати договора само в рамките на фиксиран период, определен от държавата-членка, в която е разположен рискът;
г)
договорът предвижда, че вноските могат да бъдат увеличени или плащанията намалени, дори за текущи договори;
д)
договорът предвижда, че титулярите на полица могат, при спазване на параграф 1, да променят техния съществуващ договор с нов договор, предложен от същото застрахователно предприятие или същия клон и вземащ предвид придобитите им права.
В посочения в първа алинея, буква д) случай се държи сметка за резерва за напреднала възраст и нов медицински преглед може да бъде изискан само за увеличено покритие.
Надзорните органи на съответната държава-членка публикуват таблиците на заболеваемост и други съответни статистически данни, посочени в първата алинея, буква а), и ги изпращат на надзорните органи на държавата-членка по произход.
Премиите трябва да бъдат достатъчни, при разумно актюерско допускане, така че застрахователните предприятия да са в състояние да изпълнят всичките си задължения като се отчитат всички аспекти на финансовото им състояние. Държавата-членка по произход изисква техническите бази за изчисляване на премиите да се съобщават на надзорните органи преди продукта да бъде разпространен.
Трета и четвърта алинеи се прилагат и когато се променят съществуващи договори.
Раздел 6
Застраховане срещу трудови злополуки
Член 207
Задължително застраховане срещу трудови злополуки
Държавите-членки може да изискват от всяко застрахователно предприятие, предлагащо на свой риск задължителни застраховки срещу трудови злополуки на тяхна територия да спазват специфичните разпоредби на националното им право, отнасящи се до такова застраховане, с изключение на разпоредбите за финансовия надзор, които са изключителен прерогатив на държавата-членка по произход.
ГЛАВА III
Специфични разпоредби за животозастраховането
Член 208
Забрана на задължителното прехвърляне на част от подписваческата дейност
Държавите-членки не изискват животозастрахователните предприятия да прехвърлят част от подписваческите си дейности, изброени в член 2, параграф 3 на организация или организации, посочени в националното законодателство.
Член 209
Премии за нови дейности
Премиите за нови дейности трябва да бъдат достатъчни, на основание разумни актюерски допускания, за да дадат възможност на животозастрахователните предприятия да изпълнят всички свои задължения, по-специално да формират адекватни технически резерви.
За тази цел могат да бъдат взети предвид всички аспекти на финансовото състояние на едно живото застрахователно предприятие, без притокът на ресурси, различни от премии, и печалбата върху тях да са системни и постоянни, така че това да може застраши платежоспособността на съответното предприятие в дългосрочен план.
ГЛАВА IV
Специални правила за презастраховането
Член 210
Презастраховане с ограничено поемане на риск
1. Държавите-членки гарантират, че застрахователните и презастрахователните предприятия, които сключват презастрахователни договори с ограничено поемане на риск или упражняват презастрахователни дейности с ограничено поемане на риск, са в състояние да определят, измерват, наблюдават, управляват, контролират и отчитат надлежно рисковете, произтичащи от тези договори или дейности.
2. За да гарантира прилагането на хармонизиран подход по отношение на презастрахователните дейности с ограничено поемане на риск, Комисията може да приема мерки за прилагане, уточняващи разпоредбите на параграф 1 във връзка с наблюдаването, управляването и контролирането на рисковете, произтичащи от презастрахователни дейности с ограничено поемане на риск.
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива, включително чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 301, параграф 3.
3. За целите на параграфи 1 и 2 презастраховане с ограничено поемане на риск означава презастраховане, при което определената максимално възможна загуба, изразена като поетия максимален икономически риск, който възниква както поради поемането на значителен подписвачески риск, така и поради поемането на времеви риск, надхвърля размера на премията за целия срок на договора с ограничена, но значителна сума, при което поне един от следните признаци трябва да е допълнително налице:
а)
изрично и материално съобразяване на стойността на парите във времето;
б)
договорни разпоредби, които изравняват икономическите резултати между страните за целия срок на договора, за постигане на предвиденото прехвърляне на риска.
Член 211
Схема със специална цел за алтернативно прехвърляне на застрахователен риск
1. Държавите-членки допускат създаването на тяхна територия на схеми със специална цел за алтернативно прехвърляне на застрахователен риск, подлежащи на предварително надзорно одобрение.
2. За да се гарантира хармонизиран подход по отношение на схемите със специална цел за алтернативно прехвърляне на застрахователен риск, Комисията приема мерки за прилагане, определящи следното:
а)
обхвата на лиценза;
б)
задължителните условия, които следва да бъдат част от всички сключвани договори;
в)
посочените в член 42 изисквания за квалификация и надеждност на лицата, които управляват схемата със специална цел за алтернативно прехвърляне на застрахователен риск;
г)
изисквания за квалификацията и надеждност на акционерите или членовете с квалифицирано участие в схемата със специална цел за алтернативно прехвърляне на застрахователен риск;
д)
надеждни административни и счетоводни процедури, адекватни механизми за вътрешен контрол и изисквания за управление на риска;
е)
изискванията за счетоводната, пруденциалната и статистическата информация;
ж)
изискванията за платежоспособност.
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива, включително чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 301, параграф 3.
3. Схеми със специална цел за алтернативно прехвърляне на застрахователен риск, лицензирани преди 31 октомври 2012 г., параграф 1, се подчиняват на правото на държавата-членка, издала лиценз за схемата със специална цел за алтернативно прехвърляне на застрахователен риск. Всяка, обаче, нова дейност, започната от подобна схема със специална цел за алтернативно прехвърляне на застрахователен риск след тази дата, се подчинява на разпоредбите на параграфи 1 и 2.
ДЯЛ III
НАДЗОР НАД ГРУПА ОТ ЗАСТРАХОВАТЕЛНИ И ПРЕЗАСТРАХОВАТЕЛНИ ПРЕДПРИЯТИЯ
ГЛАВА I
Групов надзор: определения, приложно поле, обхват и нива
Раздел 1
Определения
Член 212
Определения
1. За целите на настоящия дял се прилагат следните определения:
а)
„предприятие, притежаващо дялово участие“ означава предприятие, което е или предприятие-майка, или друго предприятие, притежаващо дялово участие, или предприятие, свързано с друго предприятие посредством взаимоотношение, посочено в член 12, параграф 1 от Директива 83/349/ЕИО;
б)
„свързано предприятие“ означава предприятие, което е или дъщерно предприятие, или друго предприятие, от което е притежавано дялово участие, или предприятие, свързано с друго предприятие посредством взаимоотношение, посочено в член 12, параграф 1 от Директива 83/349/ЕИО;
в)
„група“ означава група от предприятия, която:
i)
се състои от предприятие, притежаващо дялово участие, от неговите дъщерни предприятия и от образувания, в които предприятието, притежаващо дялово участие, или неговите дъщерни предприятия имат дялово участие, както и от предприятията, свързани по между си посредством взаимоотношение, посочено в член 12, параграф 1 от Директива 83/349/ЕИО; или
ii)
се основава на създаването, по договор или по друг начин, на силни и устойчиви финансови връзки между тези предприятия, и които могат да включват взаимозастрахователни асоциации или асоциации от взаимозастрахователен тип, при условие че:
-
едно от тези предприятия действително упражнява, посредством координация на централно равнище, господстващо влияние върху решенията, включително финансовите решения, на другите предприятия, които са членове на групата; и
-
установяването и прекратяването на подобни отношения за целите на настоящия дял подлежи на предварително одобрение от страна на органа за групов надзор;
като предприятието, упражняващо координация на централно равнище, се счита за предприятие-майка, а останалите предприятия се считат за дъщерни;
г)
„орган за групов надзор“ - означава определеният съгласно член 247 надзорен орган, който е отговорен за надзор над група;
д)
„колегиум на надзорните органи“ означава постоянна, но гъвкава структура за сътрудничество и координация между надзорните органи на засегнатите държави-членки;
е)
„застрахователен холдинг“ означава предприятие-майка, което не е смесена финансова холдингова компания по смисъла на Директива 2002/87/ЕО и е с основен предмет на дейност придобиване и притежаване на дялови участия в дъщерни предприятия, когато тези дъщерни предприятия са изключително или главно застрахователни или презастрахователни предприятия, или застрахователни или презастрахователни предприятия от трета държава, като поне едно от тези дъщерни предприятия е застрахователно или презастрахователно предприятие;
ж)
„застрахователен холдинг със смесена дейност“ - предприятие-майка, различно от застрахователно предприятие, застрахователно предприятие от трета държава, презастрахователно предприятие, презастрахователно предприятие от трета държава, застрахователен холдинг или смесена финансова холдингова компания по смисъла на Директива 2002/87/ЕО, включващо поне едно застрахователно или презастрахователно предприятие сред дъщерните си предприятия.
2. За целите на настоящия дял надзорните органи разглеждат като предприятие-майка също всяко предприятие, което, според становището на надзорните органи, реално упражнява господстващо влияние върху друго предприятие.
Надзорните органи също разглеждат като дъщерно предприятие всяко предприятие, върху което, според становището на надзорните органи, предприятие-майка реално упражнява господстващо влияние.
Надзорните органи разглеждат като дялово участие също притежаването, пряко или косвено, на права на глас или капитал в предприятие, над което, според становището на надзорните органи, реално се упражнява значително влияние.
Раздел 2
Приложно поле и обхват
Член 213
Приложно поле на груповия надзор
1. Държавите-членки предвиждат осъществяването, на групово ниво, на надзор над застрахователни и презастрахователни предприятия - част от група, в съответствие с настоящия дял.
Разпоредбите на настоящата директива, които определят правилата за надзор над застрахователни и презастрахователни предприятия поотделно, продължават да се прилагат за такива предприятия, освен ако съгласно настоящия дял не е предвидено друго.
2. Държавите-членки гарантират, че надзорът на групово ниво се прилага, както следва:
а)
над застрахователни или презастрахователни предприятия, които са предприятия, притежаващи дялово участие в най-малко едно застрахователно предприятие, презастрахователно предприятие, застрахователно предприятие от трета държава или презастрахователно предприятие от трета държава, съгласно членове 218-258;
б)
над застрахователни или презастрахователни предприятия, предприятието-майка на които е застрахователен холдинг с централно управление в рамките на Общността, съгласно членове 218-258;
в)
над застрахователни или презастрахователни предприятия, предприятието-майка на които е застрахователен холдинг с централно управление извън рамките на Общността или е застрахователно или презастрахователно предприятие от трета държава, съгласно членове 260- 263;
г)
над застрахователни или презастрахователни предприятия, предприятието-майка на които е застрахователен холдинг със смесена дейност, съгласно член 265.
3. В посочените в параграф 2, букви а) и б) случаи, когато застрахователното или презастрахователното предприятие, притежаващо дялово участие, или застрахователният холдинг с централно управление в рамките на Общността е свързано предприятие на регулирано образувание или смесена финансова холдингова компания, която е предмет на допълнителен надзор съгласно член 5, параграф 2 от Директива 2002/87/ЕО, органът за групов надзор може, след допитване до другите заинтересовани надзорни органи, да реши да не извършва на ниво застрахователно или презастрахователно предприятие, притежаващо дялово участие, или застрахователен холдинг, надзор върху концентрацията на риска съгласно член 244 от настоящата директива или надзор върху сделките в рамките на групата съгласно член 245 от настоящата директива, или и двете.
Член 214
Обхват на груповия надзор
1. Упражняването на групов надзор в съответствие с член 213 не включва задължение за надзорните органи да имат надзорна роля, на индивидуално ниво, по отношение на застрахователно предприятие от трета държава, презастрахователно предприятие от трета държава, застрахователен холдинг или застрахователен холдинг със смесена дейност, без да се засяга член 257 по отношение на застрахователните холдинги.
2. Органът за групов надзор може да реши, за всеки конкретен случай поотделно, да не включва определено предприятие в посочения в член 213 групов надзор, когато:
а)
предприятието се намира в трета държава, в която юридически пречки възпрепятстват предаването на необходимата информация, без да се засягат разпоредбите на член 229;
б)
предприятието, което следва да бъде включено, представлява незначителен интерес с оглед на целите на груповия надзор; или
в)
включването на предприятието би било неподходящо или подвеждащо с оглед на целите на груповия надзор.
При все това, когато няколко принадлежащи към една група предприятия, които са разглеждани на индивидуално ниво, могат съгласно първа алинея, буква б) да бъдат изключени, те трябва все пак да бъдат включени, ако те, взети заедно, представляват интерес, който не е незначителен.
Когато органът за групов надзор счита, че едно застрахователно или презастрахователно предприятие не следва да бъде включено в груповия надзор по първа алинея, букви б) или в), той се допитва до другите заинтересовани надзорни органи преди да вземе решение.
Когато органът за груповия надзор не включва застрахователно или презастрахователно предприятие в обхвата на груповия надзор по първа алинея, букви б) или в), надзорните органи на държавата-членка, в която това предприятие е установено, могат да изискат от предприятието, което е начело на групата, информация, която би могла да улесни упражнявания от тях надзор над съответното застрахователно или презастрахователно предприятие.
Раздел 3
Нива
Член 215
Крайно предприятие-майка на ниво на Общността
1. Когато застрахователно или презастрахователно предприятие, притежаващо дялово участие, или застрахователният холдинг, посочени в член 213, параграф 2, букви а) и б), е само по себе си дъщерно предприятие на друго застрахователно или презастрахователно предприятие или на друг застрахователен холдинг с централно управление в рамките на Общността, членове 218-258 се прилагат само на ниво на крайното застрахователно или презастрахователно предприятие-майка, или на крайния застрахователен холдинг с централно управление в рамките на Общността.
2. Когато крайното застрахователно или презастрахователно предприятие-майка или крайният застрахователен холдинг с централно управление в рамките на Общността, посочени в параграф 1, е дъщерно предприятие на предприятие, предмет на допълнителен надзор съгласно член 5, параграф 2 от Директива 2002/87/ЕО, органът за групов надзор може, след консултация с другите заинтересовани надзорни органи, да реши да не извършва на ниво крайно предприятие-майка надзор върху концентрацията на риска съгласно член 244, надзор върху сделките в рамките на групата съгласно член 245, или и двете.
Член 216
Крайно предприятие-майка на национално ниво
1. Когато централното управление на посоченото в член 213, параграф 2, букви а) и б) застрахователно или презастрахователно предприятие или на застрахователен холдинг с централно управление в рамките на Общността се намира в държава-членка, различна от тази, в която се намира централното управление на крайното предприятие-майка на ниво на Общността съгласно член 215, държавите-членки могат да разрешат на надзорните си органи, след консултация до органа за групов надзор и крайното предприятие-майка на ниво на Общността да решат да подложат на групов надзор крайното застрахователно или презастрахователно предприятие-майка или крайния застрахователен холдинг на национално ниво.
В такъв случай надзорният орган обосновава решението си както пред органа за групов надзор, така и пред крайното предприятие-майка на ниво на Общността.
Членове 218-258 се прилагат mutatis mutandis при спазване на разпоредбите, предвидени в параграфи 2-6.
2. Надзорният орган може да ограничи груповия надзор върху крайното предприятие-майка на национално ниво до един или няколко раздела от глава II.
3. Когато надзорният орган реши да приложи за крайното предприятие-майка на национално ниво глава II, раздел 1, изборът на метод, направен съгласно член 220 от органа за групов надзор по отношение на крайното предприятие-майка на ниво на Общността съгласно член 215, се признава за окончателен и се прилага от надзорния орган в съответната държава-членка.
4. Когато надзорният орган реши да приложи за крайното предприятие-майка на национално ниво глава II, раздел 1 и когато крайното предприятие-майка на ниво на Общността съгласно член 215, е получило в съответствие с член 231 или 233, параграф 5 разрешение да изчислява груповото капиталово изискване за платежоспособност както и капиталовото изискване за платежоспособност на застрахователните и презастрахователните предприятия от групата въз основа на вътрешен модел, това решение се признава за окончателно и се прилага от надзорния орган в съответната държава-членка.
В този случай, ако надзорният орган прецени, че рисковият профил на крайното предприятие-майка на национално ниво се отклонява значително от вътрешния модел, одобрен на ниво на Общността, и докато предприятието не отрази надлежно забележките на надзорния орган, надзорният орган може да реши да наложи добавяне на капитал към изчисленото чрез прилагане на този модел групово капиталово изискване за платежоспособност на това предприятие или при извънредни обстоятелства, когато такова добавяне на капитал не би било подходящо, да изиска от предприятието да изчислява своето групово капиталово изискване за платежоспособност въз основа на стандартната формула.
Надзорният орган обосновава това решение както пред органа за групов надзор, така и пред предприятието.
5. Когато надзорният орган реши да приложи глава II, раздел 1спрямо крайното предприятие-майка на национално ниво, на това предприятие не се разрешава да подава съгласно член 236 или 243 заявления за получаване на разрешение за прилагане на членове 238-239 по отношение на което и да било от неговите дъщерни предприятия.
6. Когато държавите-членки разрешат на надзорните си органи да вземат посоченото в параграф 1 решение, те предвиждат такова решение да не може да бъде взето или поддържано, когато крайното предприятие-майка на национално ниво, е дъщерно предприятие на крайно предприятие на ниво на Общността, посочено в член 215, и последното е получило съгласно член 237 или 243 разрешение за прилагане на членове 238-239 по отношение на това дъщерно предприятие.
7. Комисията може да приема мерки за прилагане, определящи обстоятелствата, при които посоченото в параграф 1 решение може да бъде взето.
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива, чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 301, параграф 3.
Член 217
Предприятие-майка обхващащо няколко държави-членки
1. Когато държавите-членки разрешат на надзорните си органи да вземат посоченото в член 216 решение, те също им разрешават да вземат решение за сключване на споразумение с надзорните органи в други държави-членки, в които се намира друго свързано крайно предприятие-майка на национално ниво с оглед на осъществяване на групов надзор на ниво под-група, обхващаща няколко държави-членки.
Когато съответните надзорни органи са сключили споразумение, посочено в първа алинея, груповият надзор не се осъществява на ниво на посоченото в член 216 крайно предприятие-майка, намиращо се в държава-членка, различна от държавата-членка, в която се намира посочената в настоящия параграф, първа алинея под-група.
2. Член 216, параграфи 2-6 се прилагат mutatis mutandis.
3. Комисията може да приема мерки за прилагане, определящи обстоятелствата, при които посоченото в параграф 1 решение може да бъде взето.
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива, чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 301, параграф 3.
ГЛАВА II
Финансово състояние
Раздел 1
Групова платежоспособност
Подраздел 1
Общи разпоредби
Член 218
Надзор над груповата платежоспособност
1. Надзорът над групова платежоспособност се упражнява в съответствие с параграфи 2 и 3 от настоящия член, с член 246 и с глава III.
2. В посочения в член 213, параграф 2, буква а) случай държавите-членки изискват от застрахователните или презастрахователните предприятия, притежаващи дялово участие, да гарантират, че наличните допустими собствени средства в групата са винаги най-малко равни на груповото капиталово изискване за платежоспособност, изчислено в съответствие с подраздели 2, 3 и 4.
3. В посочения в член 213, параграф 2, буква б) случай държавите-членки изискват от застрахователните и презастрахователните предприятия в група, да гарантират, че наличните допустими собствени средства в групата са винаги най-малко равни на груповото капиталово изискване за платежоспособност, изчислено в съответствие с подраздел 5.
4. Посочените в параграфи 2 и 3 изисквания са предмет на надзорен преглед от страна на органа за групов надзор съгласно глава III. Член 136 и член 138, параграфи 1-4 се прилагат mutatis mutandis.
5. Щом предприятието, притежаващо дялово участие, установи и информира органа за групов надзор, че е нарушено груповото капиталово изискване за платежоспособност или че е налице риск от нарушаване в следващите три месеца, органът за групов надзор информира другите надзорни органи в колегиума на надзорните органи, който анализира състоянието на групата.
Член 219
Честота на изчисляване
1. Органът за групов надзор гарантира, че посочените в член 218, параграфи 2 и 3 изчисления се извършват ежегодно от застрахователните или от презастрахователните предприятия, притежаващи дялово участие, или от застрахователния холдинг.
Необходимите използвани данни и резултатите от изчислението се представят на органа за групов надзор от застрахователното или презастрахователното предприятие, притежаващо дялово участие, или, ако начело на групата не е застрахователно или презастрахователно предприятие, от застрахователния холдинг, или от предприятие от групата, определено от органа за групов надзор след допитване до другите заинтересовани надзорни органи и до самата група.
2. Застрахователното и презастрахователно предприятие и застрахователният холдинг наблюдават постоянно груповото капиталово изискване за платежоспособност. Когато рисковият профил на групата се отклонява значително от допусканията, стоящи в основата на последното отчетено групово капиталово изискване за платежоспособност, груповото капиталово изискване за платежоспособност се преизчислява незабавно и се отчита пред органа за групов надзор.
Когато съществува доказателство, посочващо че рисковият профил на групата се е променил значително от датата на последно отчитане на груповото капиталово изискване за платежоспособност, органът за групов надзор може да изиска преизчисляване на груповото капиталово изискване за платежоспособност.
Подраздел 2
Избор на метод за изчисляване и общи принципи
Член 220
Избор на метод
1. Изчисляването на платежоспособността на ниво група от посочените в член 213, параграф 2, буква а) застрахователни и презастрахователни предприятия се извършва в съответствие с техническите принципи и с един от методите, изложени в членове 221-233.
2. Държавите-членки предвиждат, че изчисляването на платежоспособността на ниво група от посочените в член 213, параграф 2, буква а) застрахователни и презастрахователни предприятия се извършва в съответствие с метод 1, описан в членове 230-232.
Държавите-членки разрешават обаче на своите надзорни органи, когато те поемат ролята на органи за групов надзор по отношение на определена група, да решат, след допитване до другите заинтересовани надзорни органи и до самата група, дали да приложат груповия метод 2, описан в членове 233 и 234, или комбинация между метод 1 и 2, при условие че прилагането единствено на метод 1 не би било целесъобразно.
Член 221
Включване на пропорционален дял
1. При изчисляването на груповата платежоспособност се взема предвид пропорционалният дял, притежаван от предприятието, притежаващо дялово участие, в неговите свързани предприятия.
За целите на първа алинея пропорционалният дял обхваща едно от двете:
а)
процента, използван за изготвяне на консолидираните счетоводни отчети, когато се използва метод 1;
б)
пропорционалния дял от записания капитал, притежаван пряко или косвено от предприятието, притежаващо дялово участие, когато се използва метод 2.
Независимо от използвания метод обаче, когато свързаното предприятие е дъщерно предприятие и не разполага с достатъчно допустими собствени средства, за да покрие капиталовото си изискване за платежоспособност, общият недостиг от средства на дъщерното предприятие се взема предвид.
Когато по мнение на надзорните органи отговорността на предприятието-майка, притежаващо дял от капитала, е строго ограничена до този дял от капитала, органът за групов надзор може независимо от това да разреши недостигът от средства на дъщерното предприятие да бъде взет предвид на пропорционална основа.
2. Органът за групов надзор, след консултация с другите заинтересовани надзорни органи и със самата група, определя пропорционалния дял, който се взема предвид в следните случаи:
а)
когато не са налице капиталови връзки между някои от предприятията в групата;
б)
когато надзорният орган е определил че притежаваните, пряко или косвено, права на глас или капитал от едно предприятие могат да бъдат квалифицирани като участие, тъй като според становището на надзорния орган спрямо въпросното предприятие реално се упражнява значително влияние;
в)
когато надзорен орган е определил, че едно предприятие е предприятие-майка на друго предприятие, понеже, по мнението на надзорния орган, то действително упражнява господстващо влияние над другото предприятие.
Член 222
Изключване на двойното използване на допустими собствени средства
1. Не се позволява двойното използване на собствени средства, допустими за покриване на капиталовото изискване за платежоспособност, между различните застрахователни или презастрахователни предприятия, които се включват в изчислението.
За тази цел при изчисляване на груповата платежоспособност, при условие че описаните в подраздел 4 методи не предвиждат обратното, се изключват следните суми:
а)
стойността на всеки актив на застрахователното или презастрахователното предприятие, притежаващо дялово участие, който представлява източник за финансиране на собствени средства, допустими за покриване на капиталовото изискване за платежоспособност на едно от свързаните с него застрахователни или презастрахователни предприятия;
б)
стойността на всеки актив на застрахователно или презастрахователно предприятие, свързано със застрахователно или презастрахователно предприятие, притежаващо дялово участие, който представлява източник за финансиране на собствени средства, допустими за покриване на капиталовото изискване за платежоспособност на това застрахователно или презастрахователно предприятие, притежаващо дялово участие;
в)
стойността на всеки актив на застрахователно или презастрахователно предприятие, свързано със застрахователно или презастрахователно предприятие, притежаващо дялово участие, който представлява източник за финансиране на собствени средства, допустими за покриване на капиталовото изискване за платежоспособност на всяко друго застрахователно или презастрахователно предприятие, свързано с това застрахователно или презастрахователно предприятие, притежаващо дялово участие.
2. Без да се засяга параграф 1, в изчислението могат да бъдат включени следните елементи, доколкото те са допустими за покриване на капиталовото изискване за платежоспособност на съответното свързано предприятие:
а)
излишъкът от средства, попадащи в обхвата на член 91, параграф 2, възникващ в животозастрахователно или презастрахователно предприятие, свързано със застрахователно или презастрахователно предприятие, притежаващо дялово участие, чиято групова платежоспособност се изчислява;
б)
записан, но невнесен капитал на застрахователно или презастрахователно предприятие, свързано със застрахователно или презастрахователно предприятие, притежаващо дялово участие, чиято групова платежоспособност се изчислява.
При все това следните елементи се изключват от изчислението:
i)
записан, но невнесен капитал, който представлява потенциално задължение за предприятието, притежаващо дялово участие;
ii)
записан, но невнесен капитал на застрахователно или презастрахователно предприятие, притежаващо дялово участие, който представлява потенциално задължение за свързаното застрахователно или презастрахователно предприятие;
iii)
записан, но невнесен капитал на свързано застрахователно или презастрахователно предприятие, който представлява потенциално задължение за друго застрахователно или презастрахователно предприятие, свързано с притежаващото дялово участие застрахователно или презастрахователно предприятие.
3. Когато надзорните органи преценят, че някои, различни от посочените в параграф 2, собствени средства, допустими за покриване на капиталовото изискване за платежоспособност на свързано застрахователно или презастрахователно предприятие, не могат да бъдат реално осигурени в наличност, за да покрият капиталовото изискване за платежоспособност на застрахователното или презастрахователното предприятие, притежаващо дялово участие, чиято групова платежоспособност се изчислява, тези собствени средства могат да се включат в изчислението, доколкото те са допустими за покриване на капиталовото изискване за платежоспособност на свързаното предприятие.
4. Сумата на посочените в параграфи 2 и 3 собствени средства не може да превишава капиталовото изискване за платежоспособност на свързаното застрахователно или презастрахователно предприятие.
5. Допустимите собствени средства на застрахователно или презастрахователно предприятие, свързано със застрахователното или презастрахователното предприятие, притежаващо дялово участие, чиято групова платежоспособност се изчислява, които са обект на предварително разрешение от страна на надзорния орган съгласно член 90, могат да бъдат включени в изчислението само ако са надлежно разрешени от надзорния орган, отговорен за надзора над свързаното предприятие.
Член 223
Изключване на капитала, генериран в рамките на групата
1. При изчисляване на груповата платежоспособност не се вземат предвид собствените средства, допустими за покриване на капиталовото изискване за платежоспособност, които възникват от реципрочно финансиране между застрахователното или презастрахователното предприятие, притежаващо дялово участие, и всяко едно от следните предприятия:
а)
свързано предприятие;
б)
предприятие, притежаващо дялово участие;
в)
друго предприятие, свързано с някое от участващите в него предприятия.
2. Когато се изчислява груповата платежоспособност, не се вземат предвид собствените средства, допустими за покриване на капиталовото изискване за платежоспособност на застрахователно или презастрахователно предприятие, свързано със застрахователното или презастрахователното предприятие, притежаващо дялово участие, чиято групова платежоспособност се изчислява, когато съответните собствени средства възникват от реципрочно финансиране с всяко предприятие, което е свързано със застрахователното или презастрахователното предприятие, притежаващо дялово участие.
3. Счита се, че съществува реципрочно финансиране, когато застрахователно или презастрахователно предприятие, или всяко негово свързано предприятие притежава акции или дялове, или отпуска заеми на друго предприятие, което пряко или косвено притежава собствени средства, допустими за покриване на капиталовото изискване за платежоспособност на първото предприятие.
Член 224
Оценка
Стойността на активите и пасивите се определя съгласно член 75.
Подраздел 3
Прилагане на методите за изчисляване
Член 225
Свързани застрахователни и презастрахователни предприятия
Когато застрахователното или презастрахователното предприятие има повече от едно свързано застрахователно или презастрахователно предприятие, груповата платежоспособност се изчислява, като се включва всяко едно от тези свързани застрахователни или презастрахователни предприятия.
Държавите-членки могат да предвидят, че когато централното управление на свързаното застрахователно или презастрахователно предприятие е в държава-членка, различна от тази на застрахователното или презастрахователно предприятие, чиято групова платежоспособност се изчислява, при изчислението се взема предвид, по отношение на свързаното предприятие, капиталовото изискване за платежоспособност и собствените средства, допустими за покриване на това изискване, определени от другата държава-членка.
Член 226
Междинни застрахователни холдинги
1. При изчисляване на груповата платежоспособност на застрахователно или презастрахователно предприятие, което посредством застрахователен холдинг притежава участие в свързано застрахователно предприятие, свързано презастрахователно предприятие, застрахователно или презастрахователно предприятие от трета държава, се взема предвид състоянието на този застрахователен холдинг.
Единствено за целите на това изчисление междинният застрахователен холдинг се третира като застрахователно или презастрахователно предприятие, подчинено на изложените в дял I, глава VI, раздел 4, подраздели 1, 2 и 3 правила по отношение на капиталовото изискване за платежоспособност, и на изложените в дял I, глава VI, раздел 3, подраздели 1, 2 и 3 условия по отношение на собствените средства, допустими за покриване на капиталовото изискване за платежоспособност.
2. В случай че междинният застрахователен холдинг притежава подчинен дълг или други допустими собствени средства, подложени на ограничения съгласно член 98, те се признават като допустими собствени средства до размера, изчислен при прилагане на ограниченията съгласно член 98 към общия размер на допустимите собствени средства на ниво група спрямо капиталовото изискване за платежоспособност на ниво група.
Допустимите собствени средства на междинен застрахователен холдинг, за които би се изисквало предварително разрешение от страна на надзорния орган съгласно член 90, когато са притежание на застрахователно или презастрахователно предприятие, могат да бъдат включени в изчислението на груповата платежоспособност единствено, ако те са били надлежно разрешени от органа за групов надзор.
Член 227
Свързани застрахователни и презастрахователни предприятия от трета държава
1. При изчисляване в съответствие с член 233 на груповата платежоспособност на застрахователно или презастрахователно предприятие, което е предприятие, притежаващо дялово участие от застрахователно или презастрахователно предприятие от трета държава, последното се третира, единствено за целите на изчислението, като свързано застрахователно или презастрахователно предприятие.
Когато обаче третата страна, в която се намира централното управление на това предприятие, изисква то да има лиценз и му налага режим за платежоспособност, най-малко еквивалентен на посочения в дял I, глава VI, държавите-членки могат да предвидят, че изчислението взема предвид, по отношение на това предприятие, капиталовото изискване за платежоспособност и собствените средства, допустими за удовлетворяване на това изискване, както са предвидени от съответната трета държава.
2. Проверката на еквивалентността на режима на третата страна се осъществява от органа за групов надзор при поискване от страна на предприятието, притежаващо дялово участие, или по собствена инициатива.
При извършването на това органът за групов надзор се допитва до другите заинтересовани надзорни органи и до Комитета за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор преди вземане на решение относно еквивалентността.
3. Комисията може да приема мерки за прилагане, които уточняват критериите за оценяване дали режимът за платежоспособност в трета държава е еквивалентен на определения в дял I, глава VI.
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива, чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 301, параграф 3.
4. Комисията може да приеме, след допитване до Европейския комитет по застрахователно и професионално пенсионно осигуряване и в съответствие с посочената в член 301, параграф 2 процедура и като взема предвид критериите, приети съгласно параграф 3 от настоящия член, решение относно еквивалентността на режима за платежоспособност на трета държава спрямо изложеното в дял I, глава VI.
Тези решения биват редовно преразглеждани, за да вземат предвид промените на режима за платежоспособност, изложен в дял I, глава VI, и промените на режима за платежоспособност на третата държава.
5. Когато съгласно параграф 4 Комисията приема решение относно еквивалентността на режима за платежоспособност в трета държава параграф 2 не се прилага.
Когато приетото от Комисията решение съгласно параграф 4 заключава че режимът за платежоспособност на третата държава не е еквивалентен, посочения в параграф 1, втора алинея вариант, според който се вземат предвид капиталовото изискване за платежоспособност и собствените средства, както са предвидени от съответната трета държава, не е приложим и застрахователното или презастрахователното предприятие от третата страна се третира изцяло съгласно параграф 1, първа алинея.
Член 228
Свързани кредитни институции, инвестиционни посредници и финансови институции
При изчисляване на груповата платежоспособност на застрахователно или презастрахователно предприятие, което е предприятие, притежаващо дялово участие в кредитна институция, инвестиционен посредник или финансова институция, държавите-членки разрешават на своите застрахователни или презастрахователни предприятия, притежаващи дялово участие, да прилагат mutatis mutandis метод 1 или 2, представени в приложение I към Директива 2002/87/ЕО. Представеният в това приложение метод 1 се прилага обаче, само когато органът за групов надзор е удовлетворен от нивото на интегрираното управление и вътрешния контрол по отношение на структурите, които са включени в обхвата на консолидацията. Избраният метод се прилага последователно във времето.
Държавите-членки разрешават обаче на своите надзорни органи, когато те поемат ролята на органи за групов надзор по отношение на определена група, да вземат решение при поискване от страна на предприятието, притежаващо дялово участие, или по собствена инициатива за приспадане на дяловото участие съгласно параграф 1 от собствените средства, допустими за покриване на груповата платежоспособност на предприятието, притежаващо дялово участие.
Член 229
Липса на достъп до необходимата информация
Когато информацията, необходима за изчисляване на груповата платежоспособност на застрахователно или презастрахователно предприятие, по отношение на свързано предприятие с централно управление в държава-членка или в трета страна, не е достъпна за съответните надзорни органи, счетоводната стойност на това предприятие в застрахователното или презастрахователното предприятие, притежаващо дялово участие, се приспада от собствените средства, допустими за покриване на груповата платежоспособност.
В този случай нереализираните печалби, които са свързани с това дялово участие, не се признават за собствени средства, допустими за покриване на груповата платежоспособност.
Подраздел 4
Методи за изчисляване
Член 230
Метод № 1 (основен метод): Метод, основан на счетоводно консолидиране
1. Изчисляването на груповата платежоспособност на застрахователното или презастрахователното предприятие, притежаващо дялово участие, се извършва въз основа на консолидираните счетоводни отчети.
Груповата платежоспособност на застрахователното или презастрахователното предприятие, притежаващо дялово участие, е разликата между:
а)
собствените средства, допустими за покриване на капиталовото изискване за платежоспособност, изчислени въз основа на консолидирани данни;
б)
капиталовото изискване за платежоспособност на ниво група, изчислено въз основа на консолидирани данни.
Предвидените в дял I, глава VI, раздел 3, подраздели 1, 2 и 3 и в дял I, глава VI, раздел 4, подраздели 1, 2 и 3 правила се прилагат за изчисляването на собствените средства, допустими за покриване на капиталовото изискване за платежоспособност, и на капиталовото изискване за платежоспособност на ниво група въз основа на консолидирани данни.
2. Капиталовото изискване за платежоспособност на ниво група въз основа на консолидирани данни (консолидирано групово капиталово изискване за платежоспособност) се изчислява въз основа или на стандартната формула, или на одобрен вътрешен модел по начин, съответстващ на общите принципи съгласно дял I, глава VI, раздел 4, подраздели 1 и 2 и дял I, глава VI, раздел 4, подраздели 1 и 3, съответно.
Консолидираното групово капиталово изискване за платежоспособност представлява най-малко сумата на следните позиции:
а)
минималното капиталово изискване, посочено в член 129, на застрахователното или презастрахователното предприятие, притежаващо дялово участие;
б)
пропорционалният дял от минималното капиталово изискване на свързаните застрахователни и презастрахователни предприятия.
Тази минимална сума се покрива от определените в член 98, параграф 4 допустими основни собствени средства.
С цел да бъде определено, дали тези допустими собствени средства отговарят на изискванията за покриване на минималното консолидирано групово капиталово изискване за платежоспособност, се прилагат mutatis mutandis предвидените в членове 221-229 принципи. Член 139, параграфи 1 и 2 се прилага mutatis mutandis.
Член 231
Вътрешен модел на групата
1. В случай на заявление за разрешение за изчисляване на консолидираното групово капиталово изискване за платежоспособност, както и на капиталовото изискване за платежоспособност на застрахователните и презастрахователните дружества от дадена група въз основа на вътрешен модел, подадено от застрахователно или презастрахователно предприятие и свързаните с него дружества, или съвместно от свързаните дружества на застрахователен холдинг, съответните надзорни органи си сътрудничат при вземането на решение дали да предоставят такова разрешение, както и при определянето на реда и условията (ако има такива), на които такова разрешение подлежи.
Посоченото в първа алинея заявление се подава само пред органа за групов надзор.
Той незабавно уведомява другите участващи надзорни органи.
2. Съответните надзорни органи полагат усилия в рамките на правомощията си да достигнат до общо решение относно заявлението в срок от шест месеца от датата, на която органът за групов надзор е получил пълното заявление.
Органът за групов надзор незабавно препраща пълното заявление на другите надзорни органи.
3. По време на посочения в параграф 2 период органът за групов надзор и който и да е от заинтересовани надзорни органи могат да се допитат до Комитета за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор. До комитета може да се извършва допитване и по искане на предприятието, притежаващо дялово участие.
При допитване до комитета се уведомяват всички заинтересовани надзорни органи и посоченият в параграф 2 период се удължава с два месеца.
4. При липса на допитване до Комитета за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор съгласно параграф 3, първа алинея и на общо решение на съответните надзорни органи в срок от шест месеца след датата на получаване на пълното заявление от органа за групов надзор, последният изисква Комитетът за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор да изрази становището си пред всички засегнати надзорни органи в рамките на следващите два месеца. Органът за групов надзор взема решение в срок от три седмици след получаване на становището, като изцяло отчита неговото съдържание.
5. Независимо дали е извършено допитване до комитета, решението на органа за групов надзор съдържа пълни мотиви и взема предвид изразените становища на другите засегнати надзорни органи.
Органът за групов надзор предоставя решението си на заявителя и на другите засегнати надзорни органи.
Съответните надзорни органи спазват решението.
6. Ако съответните надзорни органи не достигнат до общо решение в рамките на посочения съответно в параграфи 2 и 3 период, органът за надзор групов надзор взема самостоятелно решение относно заявлението.
При вземане на своето решение органът за групов надзор надлежно взема предвид следното:
а)
становищата или резервите на другите засегнати надзорни органи, изразени в рамките на приложимия период;
б)
при допитване до Комитета за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор - становището на комитета.
Решението съдържа пълни мотиви, както и обяснение за всяко значително отклонение от приетите от Комитета за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор позиции.
Органът за групов надзор предава решението на заявителя и на другите заинтересовани надзорни органи.
Това решение се признава за определящо и се прилага от съответните надзорни органи.
7. Когато някой от съответните надзорни органи счита, че рисковият профил на негово поднадзорно застрахователно или презастрахователно предприятие се отклонява значително от допусканията, стоящи в основата на одобрения на ниво група вътрешен модел и докато предприятието не отстрани надлежно забележките на надзорния орган, този орган може да наложи съгласно член 37 добавяне на капитал към изчисленото чрез прилагане на този вътрешен модел капиталово изискване за платежоспособност на това застрахователно или презастрахователно предприятие.
При извънредни обстоятелства, когато такова добавяне на капитал не би било подходящо, надзорният орган може да изиска от съответното предприятие да изчислява своето капиталово изискване за платежоспособност на базата на стандартната формула, посочена в дял I, глава VI, раздел 4, подраздели 1 и 2. В съответствие с член 37, параграф 1, букви а) и б), надзорният орган може да наложи добавяне на капитал към капиталовото изискване за платежоспособност на това застрахователно или презастрахователно предприятие, изчислено чрез прилагане на стандартната формула.
Надзорният орган обосновава всяко посочено в алинеи първа и втора решение както пред органа за групов надзор, така и пред застрахователното или презастрахователното предприятие.
Член 232
Добавяне на капитал при група
Когато се определя дали консолидираното групово капиталово изискване за платежоспособност отразява по подходящ начин рисковия профил на групата, органът за групов надзор отделя специално внимание на всеки случай, в който обстоятелствата, посочени в член 37, параграф 1, букви от а) до в), могат да се проявят на ниво група, особено когато:
а)
специфичен риск, съществуващ на ниво група, не би бил покрит в достатъчна степен от стандартната формула или използвания вътрешен модел, тъй като неговото количествено измерение е трудно определимо;
б)
добавянето на капитал към капиталовото изискване за платежоспособност на свързаните застрахователни или презастрахователни предприятия е наложено от съответните надзорни органи съгласно член 37 и член 231, параграф 7.
Когато рисковият профил на групата не е подходящо отразен, може да бъде наложено добавяне на капитал към консолидираното групово капиталово изискване за платежоспособност.
Член 37, параграфи 1-5 и мерките за прилагане, взети в съответствие с член 37, параграф 6, се прилагат mutatis mutandis.
Член 233
Метод № 2 (алтернативен метод): Метод на приспадане и агрегиране
1. Груповата платежоспособност на застрахователното или презастрахователното предприятие, притежаващо дялово участие, е разликата между:
а)
агрегираните допустими собствени средства на групата съгласно параграф 2;
б)
стойността на свързаното застрахователно или презастрахователно предприятие в застрахователното или презастрахователното предприятие, притежаващо дялово участие, и агрегираното групово капиталово изискване за платежоспособност съгласно параграф 3.
2. Агрегираните допустими собствени средства на групата са сумата от:
а)
собствени средства, допустими за покриване на капиталовото изискване за платежоспособност на застрахователното или презастрахователното предприятие, притежаващо дялово участие;
б)
пропорционалния дял на застрахователното или презастрахователното предприятие, притежаващо дялово участие, от собствени средства, допустими за покриване на капиталовото изискване за платежоспособност на свързаните застрахователни или презастрахователни предприятия.
3. Агрегираното групово капиталово изискване за платежоспособност е сумата от:
а)
капиталовото изискване за платежоспособност на застрахователното или презастрахователното предприятие, притежаващо дялово участие;
б)
пропорционалния дял от капиталовото изискване за платежоспособност на свързаните застрахователни или презастрахователни предприятия.
4. Ако участието в свързаните застрахователни или презастрахователни предприятия е изцяло или отчасти косвено, то стойността на свързаните застрахователни или презастрахователни предприятия в застрахователното или презастрахователното предприятие, притежаващо дялово участие, включва стойността на това косвено участие, като се вземе предвид последователността на съответните участия, а позициите, посочени в букви б) от параграфи 2 и 3, включват съответстващите пропорционални дялове от собствените средства, допустими за покриване на капиталовото изискване за платежоспособност на свързаните застрахователни или презастрахователни предприятия и съответно от капиталовото изискване за платежоспособност на свързаните застрахователни или презастрахователни предприятия.
5. Във връзка със заявление за получаване на разрешение за изчисляване на капиталовото изискване за платежоспособност на застрахователни и презастрахователни предприятия от група въз основа на вътрешен модел, представено от застрахователно или презастрахователно предприятие и неговите свързани предприятия, или съвместно от свързаните предприятия на застрахователен холдинг, член 231 се прилага mutatis mutandis.
6. Когато се определя дали агрегираното групово капиталово изискване за платежоспособност, изчислено съгласно параграф 3, отразява по подходящ начин рисковия профил на групата, съответните надзорни органи отделят специално внимание на специфичните рискове, съществуващи на ниво група, които не биха били покрити в достатъчна степен, тъй като тяхното количествено измерение е трудно определимо.
Когато рисковият профил на групата се отклонява значително от допусканията, стоящи в основата на агрегираното групово капиталово изискване за платежоспособност, може да бъде наложено добавяне на капитал към агрегираното групово капиталово изискване за платежоспособност.
Член 37, параграфи 1 - 5 и мерките за прилагане, взети в съответствие с член 37, параграф 6, се прилагат mutatis mutandis.
Член 234
Мерки за прилагане
Комисията приема мерки за прилагане, определящи техническите принципи и методи, изложени в членове 220-229, както и прилагането на членове 230-233, за да гарантира еднаквото прилагане в рамките на Общността.
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива, чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 301, параграф 3.
Подраздел 5
Надзор над груповата платежоспособност при застрахователни и презастрахователни предприятия, които са дъщерни предприятия на застрахователен холдинг
Член 235
Групова платежоспособност на застрахователен холдинг
Когато застрахователните и презастрахователните предприятия са дъщерни предприятия на застрахователен холдинг, органът за групов надзор гарантира, че изчислението на платежоспособността на групата се осъществява на ниво застрахователен холдинг съгласно от член 220, параграф 2 до член 233.
За целите на това изчисление предприятието-майка се третира като застрахователно или презастрахователно предприятие, подчинено на изложените в дял I, глава VI, раздел 4, подраздели 1, 2 и 3 правила по отношение на капиталовото изискване за платежоспособност, и на изложените в дял I, глава VI, раздел 3, подраздели 1, 2 и 3 условия по отношение на собствените средства, допустими за покриване на капиталовото изискване за платежоспособност.
Подраздел 6
Надзор над груповата платежоспособност за групи с централизирано управление на риска
Член 236
Дъщерни предприятия на застрахователно или презастрахователно предприятие: условия
Държавите-членки предвиждат изложените в членове 238 и 239 правила да се прилагат за всяко застрахователно или презастрахователно предприятие, което е дъщерно предприятие на застрахователно или презастрахователно предприятие, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
дъщерното предприятие, по отношение на което органът за групов надзор не е взел решение съгласно член 214, параграф 2, е включено в груповия надзор, осъществяван от органа за групов надзор на ниво предприятие-майка в съответствие с настоящия дял;
б)
процедурите за управление на риска и механизмите за вътрешен контрол на предприятието-майка покриват дъщерното предприятие и предприятието-майка отговаря на изискванията на надзорните органи по отношение на благоразумното управление на дъщерното предприятие;
в)
предприятието-майка е получило съгласието, посочено в член 246, параграф 4, трета алинея;
г)
предприятието-майка е получило съгласието, посочено в член 256, параграф 2;
д)
от страна на предприятието-майка е представено заявление за получаване на разрешение за прилагане на членове 238 и 239 и въпросното заявление е получило положителен отговор съгласно предвидената в член 237 процедура.
Член 237
Дъщерни предприятия на застрахователно или презастрахователно предприятие: решение относно заявлението
1. При подадени заявления за получаване на разрешения за статут, подлежащ на правилата по членове 238 и 239, съответните надзорни органи си сътрудничат в рамките на колегиума на надзорните органи и се консултират по всички въпроси при вземане на решение за предоставяне или отхвърляне на исканото разрешение и определяне на реда и условията (ако има такива), на които такова разрешение следва да подлежи.
Заявление от типа, посочен в първа алинея, се представя единствено пред надзорния орган, лицензирал дъщерното предприятие. Този надзорен орган уведомява и предава пълното заявление на другите участващи надзорни органи в рамките на колегиума на надзорните органи незабавно.
2. Съответните надзорни органи полагат усилия в рамките на правомощията си да достигнат до общо решене относно заявлението в срок от три месеца от датата, на която всички надзорни органи в рамките на колегиума на надзорните органи са получили пълното заявление.
3. Докато тече посоченият в параграф 2 срок, при възникване на различие в мненията относно одобряването на посоченото в параграф 1 заявление органът за групов надзор или който и да е друг от съответните надзорните органи може да се допита до Комитета за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор. За допитването до Комитета за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор трябва да бъдат уведомени всички заинтересовани надзорни органи, като посоченият в параграф 2 срок се удължи с един месец.
Когато е било извършено допитване до Комитета за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор, съответните надзорни органи надлежно вземат под внимание неговото становище, преди да вземат съвместно решение.
4. Надзорният орган, издал лиценз на дъщерното предприятие, предава на заявителя посоченото в параграфи 2 и 3 съвместно решение, в което се съдържат пълни мотиви, както и обяснение за всяко значително отклонение от позициите, приети от Комитета за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор, когато до него е извършено допитване. Съвместното решение се признава за окончателно и се прилага от надзорните органи в съответните държави-членки.
5. Ако съответните надзорни органи не достигнат до общо решение в рамките на сроковете, посочени съответно в параграфи 2 и 3, органът за групов надзор взема самостоятелно решение по отношение на заявлението.
При вземане на решение органът за групов надзор надлежно разглежда следното:
а)
становищата или резервите на другите засегнати надзорни органи, изразени в рамките на приложимия период;
б)
резервите на другите надзорни органи в колегиума на надзорните органи, изразени в рамките на приложимия срок;
в)
когато е направено допитване до Комитета за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор, даденото от него становище.
Решението съдържа пълни мотиви, както и обяснение за всяко значително отклонение от резервите на другите засегнати надзорни органи и становището на Комитета за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор. Органът за групов надзор предава решението на заявителя и на другите заинтересовани надзорни органи копие от това решение.
Член 238
Дъщерни предприятия на застрахователно или презастрахователно предприятие: определяне на капиталовото изискване за платежоспособност
1. Без да се засяга член 231, капиталовото изискване за платежоспособност на дъщерно предприятие се изчислява в съответствие с параграфи 2, 4 и 5 от настоящия член.
2. Ако капиталовото изискване за платежоспособност на дъщерното дружество е изчислено въз основа на вътрешен модел, одобрен на ниво група съгласно член 231, и надзорният орган, лицензирал дъщерното дружество, счете, че неговият рисков профил се отклонява значително от вътрешния модел, и докато дружеството не разгледа надлежно проблемите, установени от надзорния орган, този орган може в посочените в член 37 случаи да предложи на органа за групов надзор да определи за дъщерното дружество добавяне на капитал към капиталовото изискване за платежоспособност, което е резултат от прилагането на такъв модел, или при изключителни обстоятелства, когато подобно изискване за добавяне на капитал не би било уместно, да изиска от това дружество да изчисли капиталовото изискване за платежоспособност въз основа на стандартната формула. Надзорният орган обсъжда своето предложение в рамките на колегиума на надзорните органи и обосновава това решение както пред дъщерното предприятие, така и пред колегиума на надзорните органи.
3. Когато капиталовото изискване за платежоспособност на дъщерното дружество се изчислява на базата на стандартната формула и надзорният орган, лицензирал дъщерното дружество, счете, че рисковият профил на дружеството се отклонява значително от допусканията, залегнали в стандартната формула, и докато дружеството не разгледа надлежно проблемите, установени от надзорния орган, този орган може в изключителни случаи да предложи да се изиска от предприятието да замени част от параметрите, използвани в изчисляването на стандартната формула, с параметри, специфични за това предприятие, при изчисляване на модулите на животозастрахователния, общия и здравния застрахователен подписвачески риск, в съответствие с член 110 или в посочените в член 37 случаи, да определи за дъщерното дружество добавяне на капитал към капиталовото изискване за платежоспособност.
Надзорният орган обсъжда своето предложение в рамките на колегиума на надзорните органи и обосновава това решение както пред дъщерното предприятие, така и пред колегиума на надзорните органи.
4. Колегиумът на надзорните органи прави всичко, което е в кръга на правомощията му, за да постигне съгласие относно предложението на надзорния орган, лицензирал дъщерното предприятие, или относно други възможни мерки.
5. Ако надзорният орган и органът за групов надзор не достигнат до съгласие, в срок един месец от предложението на надзорния орган въпросът се отнася за консултиране до Комитета за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор, който се произнася по случая в срок от два месеца.
Надзорният орган, лицензирал дъщерното предприятие, разглежда надлежно полученото становище преди да вземе окончателно решение.
Решението съдържа пълни мотиви и отчита мненията и резервите на другите съответни надзорни органи в рамките на колегиума на надзорните органи и становището на Комитета за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор.
Решението се представя на дъщерното предприятие и на колегиума на надзорните органи.
Член 239
Дъщерни предприятия на застрахователно или презастрахователно предприятие: нарушение на капиталовото изискване за платежоспособност и на минималното капиталово изискване
1. В случай на нарушение на капиталовото изискване за платежоспособност и без да се засяга член 138, надзорният орган, лицензирал дъщерното предприятие, предава незабавно на колегиума на надзорните органи плана за възстановяване, представен от дъщерното предприятие, в рамките на шест месеца от първото установяване на нарушението на капиталовото изискване за платежоспособност, възстановяването на равнището на допустимите собствени средства или намаляването на рисковия профил, така че да се гарантира спазване на капиталовото изискване за платежоспособност.
Колегиумът на надзорните органи прави всичко, попадащо в обхвата на правомощията му, за да постигне съгласие по предложението на надзорния орган за одобрение на плана за възстановяване в рамките на четири месеца от датата на първото установяване на нарушението на капиталовото изискване за платежоспособност.
При липса на такова съгласие, надзорният орган, издал лиценз на дъщерното дружество, взема самостоятелно решение дали да одобри плана за възстановяване, като взема надлежно предвид мнението на и резервите на другите надзорни органи в рамките на колегиума на надзорните органи.
2. Когато надзорният орган, издал лиценз на дъщерното дружество, установи, в съответствие с член 136, влошаване на финансовите условия, той уведомява незабавно колегиума на надзорните органи за предложените мерки. С изключение на неотложни ситуации, мерките, които следва да се вземат, се обсъждат в колегиума на надзорните органи.
Колегиумът на надзорните органи прави всичко, попадащо в обхвата на правомощията му, за да постигне съгласие по предложението на надзорния орган за мерките, които следва да се вземат в рамките на един месец от уведомяването.
При липса на такова съгласие, надзорният орган, издал лиценз на дъщерното дружество, взема самостоятелно решение дали до одобри предложените мерки, като взема надлежно предвид мнението на и резервите на другите надзорни органи в рамките на колегиума на надзорните органи.
3. В случай на нарушение на минималното капиталово изискване и без да се засяга член 139, надзорният орган, издал лиценз на дъщерното предприятие, предава незабавно на колегиума на надзорните органи краткосрочната финансова схема, представена от дъщерното предприятие, в рамките на три месеца от датата на първото установяване на нарушението на минималното капиталово изискване, възстановяването на равнището на допустимите собствени средства, покриващи минималното капиталово изискване, или намаляването на рисковия профил, така че да се гарантира спазване на минималното капиталово изискване. Колегиумът на надзорните органи следва също да бъде информиран за всички мерки, взети за да се изпълни минималното капиталово изискване на равнище дъщерно предприятие.
Член 240
Дъщерни предприятия на застрахователно или презастрахователно предприятие: преустановяване на дерогации за дъщерно предприятие
1. Правилата, предвидени в членове 238 и 239, престават да се прилагат, ако:
а)
посоченото в член 236, буква а) условие вече не е изпълнено;
б)
посоченото в член 236, буква б) условие вече не е изпълнено и групата не отстранява нарушението на условието в подходящи срокове;
в)
посочените в член 236, букви в) и г) вече не са изпълнени;
В посочения в алинея първа, буква а) случай, ако органът за групов надзор реши, след допитване с колегиума на надзорните органи, да изключи дъщерното предприятие от извършвания от него групов надзор, той незабавно уведомява съответния надзорен орган и предприятието-майка.
За целите на член 236, букви б), в) и г) предприятието-майка е отговорно да осигури непрекъснатото спазване на условията. В случай на нарушение, предприятието-майка незабавно информира органа за групов надзор и органа за надзор над съответното дъщерно предприятие. Предприятието-майка представя план за отстраняване на нарушението в приемливи срокове.
Без да се засяга трета алинея, органът за групов надзор проверява поне веднъж годишно по своя собствена инициатива, дали условията по член 236, букви б), в) и г) се спазват. Органът за групов надзор извършва проверката при искане от съответния надзорен орган, ако последният има съществени забележки относно постоянното изпълнение на тези условия.
Ако извършената проверка установи слабости, органът за групов надзор изисква от предприятието-майка да представи план за отстраняване на слабостите в приемливи срокове.
Когато, след допитване с колегиума на надзорните органи, органът за групов надзор прецени, че посоченият в трета или пета алинея план е недостатъчен, или впоследствие, че не се прилага в договорените срокове, органът за групов надзор решава, че условията, посочени в член 236, букви б), в) и г), не се спазват повече и незабавно информира съответния надзорен орган.
2. Режимът, предвиден в членове 238 и 239 отново стават приложими, когато дружеството-майка представи ново заявление и получи благоприятно решение в съответствие с процедурата, изложена в член 237.
Член 241
Дъщерни предприятия на застрахователно или презастрахователно предприятие: мерки за прилагане
За да се гарантира еднаквото прилагане на членове 236 - 240 Комисията приема мерки за прилагане, уточняващи следното:
а)
критериите, които се прилагат, когато се оценява дали условията по член 236 са изпълнени;
б)
критериите, които следва да се прилагат, когато се оценява коя ситуация следва да се счита за неотложна, съгласно член 239, параграф 2; и
в)
процедурите, които се прилагат от надзорните органи, когато обменят информация, упражняват правомощията си и изпълняват своите задължения в съответствие с членове 237 - 240.
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива, чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 301, параграф 3.
Член 242
Преглед
1. В срок до 31 октомври 2014 г. Комисията извършва оценка на прилагането на дял III, по-конкретно на сътрудничеството между надзорните органи в рамките на и функционалността на колегиумите на надзорните органи на правния статус на Комитета за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор, и надзорните практики за определяне на изискване за добавяне на капитал, и представя на Европейския парламент и на Съвета доклад, придружен, ако е необходимо, от предложения за изменение на настоящата директива.
2. До 31 октомври 2015 г. Комисията прави оценка на ползите от засиления групов надзор и капиталово управление в рамките на група от застрахователни или презастрахователни предприятия, включвайки препратка към COM(2008)0119 и доклада на комисията по икономически и парични въпроси на Европейския парламент от 16 октомври 2008 г. по това предложение (A6-0413/2008). Оценката следва да включва възможни мерки за засилване на доброто презгранично управление на застрахователните групи, особено на управлението на риска и на активите. В своята оценка Комисията отчита, включително новите развития и напредъка по отношение на:
а)
хармонизирана рамка за ранна намеса;
б)
практики в централизираното управление на груповия риск и функционирането на груповите вътрешни модели, включително изпитване на напрежение;
в)
сделки и концентрации на риска в рамките на групата;
г)
поведение на диверсификационните и концентрационните ефекти във времето;
д)
правно обвързваща рамка за посредничеството при надзорни спорове;
е)
хармонизирана рамка относно възможностите за прехвърляне на активи, процедурите на несъстоятелност и ликвидация, която да премахва съответните национални пречки, свързани с дружественото или корпоративно право, пред възможностите за прехвърляне на активи;
ж)
равностойно равнище на защита на титулярите на полица и бенефициерите на предприятията в рамките на една и съща група, особено в кризисни ситуации;
з)
хармонизирано и адекватно финансирано решение на равнище ЕС относно гаранционните схеми в застраховането;
и)
хармонизирана и правно обвързваща рамка между компетентните органи, централни банки и министерства на финансите във връзка с управлението и разрешаването на кризи, и споделянето на данъчното бреме, така че да се приведат в съответствие надзорните правомощия и данъчните отговорности.
Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад, придружен от предложения за изменение на настоящата директива, когато е уместно.
Член 243
Дъщерни предприятия на застрахователен холдинг
Членове 236 - 242 се прилагат mutatis mutandis към застрахователните и презастрахователните предприятия, които са дъщерно предприятие на застрахователен холдинг.
Раздел 2
Концентрация на риска и сделки в рамките на групата
Член 244
Надзор над концентрацията на риск
1. Надзорът над концентрацията на риска на ниво група се упражнява в съответствие с параграфи 2 и 3 от настоящия член, с член 246 и с глава III.
2. Държавите-членки изискват от застрахователните и презастрахователните предприятия или застрахователните холдинги да докладват пред органа за групов надзор периодично, но най-малко един път в годината, всяка значителна концентрация на риска на ниво група.
Необходимата информация се представя на органа за групов надзор от застрахователното или презастрахователното предприятие, което е начело на групата, или ако групата не се оглавява от застрахователно или презастрахователно предприятие, от застрахователния холдинг, или от застрахователното или презастрахователното предприятие от групата, посочено от органа за групов надзор след допитване до другите надзорни органи и до самата група.
Концентрациите на риск подлежат на надзорен преглед от органа за групов надзор.
3. Органът за групов надзор след допитване до другите съответни надзорни органи и групата, определя вида рискове, които застрахователните и презастрахователните предприятия в определена група докладват при всички обстоятелства.
Когато органът за групов надзор и другите съответни надзорни органи определят категориите или дават становището си относно вида рискове, те се съобразяват със специфичната структура на групата и на нейното управление на риска.
С оглед да се определи значителната концентрация на риск, която трябва да бъде докладвана, органът за групов надзор, след допитване до другите надзорни органи и до групата, налага подходящи прагове въз основа на капиталовите изисквания за платежоспособност, на техническите резерви, или и на двете.
Когато разглежда концентрациите на риска, органът за групов надзор наблюдава по-специално вероятността от разпространяване на риска вътре в групата, риска от конфликт на интереси и нивото или обема на рисковете.
4. За целите на параграфи 2 и 3 Комисията може да приеме мерки за прилагане по отношение на дефинирането и разпознаването на значителната концентрация на риск и докладването на такава концентрация на риск.
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива, чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 301, параграф 3.
Член 245
Надзор над сделки в рамките на групата
1. Надзорът над сделки в рамките на групата се упражнява в съответствие с параграфи 2 и 3 от настоящия член, с член 246 и с глава III.
2. Държавите-членки изискват от застрахователните и презастрахователните предприятия или застрахователните холдинги да докладват периодично, но най-малко един път в годината, на органа за групов надзор всички значителни сделки в рамките на групата между застрахователните и презастрахователните предприятия в рамките на групата, включително сделките, осъществявани от всяко физическо лице, което е в тесни връзки с предприятие от групата.
Освен това държавите-членки изискват докладването на изключително значими сделки в рамките на групата при първа възможност.
Необходимата информация се представя на органа за групов надзор от застрахователното или презастрахователното предприятие, което е начело на групата, или, ако групата не се оглавява от застрахователно или презастрахователно предприятие, от застрахователния холдинг или от застрахователното, или презастрахователното предприятие от групата, посочено от органа за групов надзор след допитване до другите надзорни органи и до самата група.
Сделките в рамките на групата подлежат на надзорен преглед, извършван от органа за групов надзор.
3. Органът за групов надзор, след допитване до другите съответни надзорни органи и групата, определя вида сделки в рамките на групата, които застрахователните и презастрахователните предприятия в определена група трябва да докладват при всички обстоятелства. Член 244, параграф 3 се прилага mutatis mutandis.
4. Комисията може да приеме мерки за прилагане по отношение на дефинирането и разпознаването на значителни сделки в рамките на групата и докладването на такава сделки за целите на параграфи 2 и 3.
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива, чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 301, параграф 3.
Раздел 3
Управление на риска и вътрешен контрол
Член 246
Надзор над системата на управление
1. Изискванията от дял I, глава IV, раздел 2 се прилагат mutatis mutandis на ниво група.
Без да се засяга първа алинея, системите за управление на риска и вътрешния контрол и отчетните процедури се прилагат последователно във всички предприятия, попадащи в обхвата на груповия надзор съгласно член 213, параграф 2, букви а) и б), така че тези системи и отчетни процедури да могат да бъдат контролирани на ниво група.
2. Без да се засяга параграф 1, механизмите за групов вътрешен контрол включват поне следното:
а)
подходящи механизми по отношение на груповата платежоспособност с цел определяне и измерване на всички поети съществени рискове и подходящото съотношение на допустимите собствени средства към рисковете;
б)
надеждни отчетни и счетоводни процедури за наблюдение и управление на сделките в рамките на групата и на концентрацията на риска.
3. Системите и отчетните процедури, посочени в параграфи 1 и 2, подлежат на надзорен преглед от органа за групов надзор в съответствие с изложените в глава III правила.
4. Държавите-членки изискват от застрахователно или презастрахователно предприятие, притежаващо дялово участие или от застрахователния холдинг да извършва на ниво група оценката по силата на член 45. Оценката на собствения риск и на платежоспособността, извършени на ниво група, подлежат на надзорен преглед от органа за групов надзор в съответствие с глава III.
Когато изчисляването на платежоспособността на равнище група се извършва с съответствие с метод 1, посочен в член 230, застрахователното или презастрахователно предприятие, притежаващо дялово участие или застрахователният холдинг, предоставят на органа за групов надзор своето виждане за разликата между размера на капиталовото изискване за платежоспособност на всички свързани застрахователни и презастрахователни предприятия в групата и груповото капиталово изискване за платежоспособност.
Ако застрахователно или презастрахователно предприятие, притежаващо дялово участие или застрахователният холдинг реши и при съгласие от страна на органа за групов надзор, то може да извърши предвидената съгласно член 45 оценка едновременно на ниво група и на ниво на дъщерното предприятие в групата и може да изработи един документ, съдържащ всички оценки.
Преди да предостави съгласие в съответствие с трета алинея, органът за групов надзор се допитва и надлежно отчита всички възгледи и резерви на членовете на колегиума на надзорните органи.
Ако групата избере предвидения в трета алинея вариант, тя представя документите едновременно на всички заинтересовани надзорни органи. Изборът на този вариант не освобождава съответните дъщерни предприятия от задължението да гарантират, че изискванията съгласно член 45 са спазени.
ГЛАВА III
Мерки за улесняване на груповия надзор
Член 247
Орган за групов надзор
1. Измежду надзорните органи на съответните държави-членки се определя един надзорен орган („орган за групов надзор“), отговорен за координацията и упражняването на груповия надзор.
2. Ако един и същ надзорен орган отговаря за всички застрахователни и презастрахователни предприятия в една група, задачата на органа за групов надзор се изпълнява от този надзорен орган.
При всички други случаи и при условията на параграф 3, задачата на органа за групов надзор се изпълнява от:
а)
ако начело на групата стои застрахователно или презастрахователно предприятие - от надзорния орган, издал лиценз на това предприятие;
б)
ако групата не се оглавява от застрахователно или презастрахователно предприятие - от надзорния орган, определен съгласно следните условия:
i)
ако предприятието-майка на застрахователно или презастрахователно предприятие е застрахователен холдинг - от надзорния орган, издал лиценз на това застрахователно или презастрахователно предприятие;
ii)
ако даден застрахователен холдинг е предприятие-майка на повече от едно застрахователно или презастрахователно предприятие с централно управление в Общността, и едно от тези предприятия е било лицензирано в държавата-членка, в която се намира централното управление на застрахователния холдинг - от надзорния орган на застрахователното или презастрахователното предприятие, лицензирано в тази държава-членка;
iii)
ако начело на групата стоят повече от един застрахователен холдинг с централни управления в различни държави-членки и във всяка от тези държави-членки има застрахователно или презастрахователно предприятие - от надзорния орган на застрахователното или презастрахователното предприятие с най-голям общ баланс;
iv)
ако даден застрахователен холдинг е предприятие-майка на повече от едно застрахователно или презастрахователно предприятие с централно управление в Общността, и никое от тези предприятия не е лицензирано в държавата-членка, в която се намира централното управление на застрахователния холдинг - от надзорния орган, лицензирал застрахователното или презастрахователното предприятие с най-голям общ баланс; или
v)
ако групата няма предприятие-майка или във всички други случаи, които не са посочени в точки (i) - (iv) - от надзорния орган, лицензирал застрахователното или презастрахователното с най-голям общ баланс.
3. В особени случаи съответните надзорни органи могат по общо съгласие и по искане на всеки от органите да вземат съвместно решение за дерогация от посочените в параграф 2 критерии, когато тяхното прилагане бъде счетено за неподходящо, като се имат предвид структурата на групата и относителното значение на дейностите на застрахователните и презастрахователните предприятия в различни държави, и да изберат друг надзорен орган за орган за групов надзор.
За целта всеки от съответните надзорни органи може да поиска обсъждане на целесъобразността на посочените в параграф 2 критериите. Подобно обсъждане не може да се провежда повече от веднъж годишно.
Съответните надзорни органи полагат всички усилия в рамките на правомощията си да достигнат до общо решене относно избора на орган за групов надзор в срок от три месеца от получаването на искането за обсъждане. Преди да вземат решението си, съответните надзорни органи дават на групата възможност да изложи становището си.
4. В рамките на тримесечния период, посочен в параграф 3, трета алинея, всеки от съответните надзорни органи може да поиска допитване до Комитета за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор. При допитване до комитета посоченият в параграф 3 период се удължава с два месеца.
5. Ако е било извършено допитване до Комитета за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор, съответните надзорни органи надлежно отчитат становището му, преди да вземат съвместно решение. Съвместното решение съдържа пълни мотиви и съдържа обяснение за всяко значително отклонение от становището, дадено от Комитета.
6. Ако не бъде достигнато общо решение в дерогация от посочените в параграф 2 критерии, задачата на органа за групов надзор се изпълнява от надзорния орган, определен в съответствие с параграф 2.
7. Комитетът за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор информира Европейския парламент, Съвета и Комисията поне веднъж годишно, за всякакви значителни трудности при прилагането на параграфи 2, 3 и 6.
В случай че възникнат значителни трудности при прилагането на критериите, посочени в параграфи 2 и 3, Комисията може да приеме мерки за прилагане, уточняващи тези критерии.
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 301, параграф 3.
8. Ако в държава-членка съществува повече от един надзорен орган за надзор за благоразумие над застрахователни и презастрахователни предприятия, тази държава-членка взема необходимите мерки, за да обезпечи координацията на тези органи.
Член 248
Права и задължения на органа за групов надзор и другите надзорни органи - колегиум на надзорните органи
1. Правата и задълженията, възложени на органа за групов надзор по отношение на груповия контрол, обхващат следното:
а)
координация на събирането и разпространяването на полезна и съществена информация при нормално развитие на дейността, както и при спешни ситуации, включително разпространяване на информация, която е от значение за задачата по надзора на надзорния орган;
б)
надзорен преглед и оценяване на финансовото състояние на групата;
в)
оценка на съблюдаването от страна на групата на правилата за платежоспособност и концентрацията на риск, и за сделките в рамките на групата, посочени в членове 218-245;
г)
оценка на системата на управление на групата, съгласно член 246, и на изпълнението от страна на членовете на административния, управителния или надзорния орган на предприятието, притежаващо дялово участие, на изискванията по членове 42 и 257;
д)
планиране и координация на надзорните дейности посредством редовни, поне ежегодни срещи или други подходящи мерки, при нормално развитие на дейността както и в спешни ситуации, в сътрудничество със съответните надзорни органи и при отчитане на естеството, мащаба и сложността на рисковете, свързани с дейността на всички предприятия, които са членове на групата;
е)
други задачи, мерки и решения, възложени на органа за групов надзор от настоящата директива или произтичащи от прилагането на настоящата директива, по-специално ръководенето на процеса на валидиране на вътрешния модел на ниво група, съгласно член 231 и 233, и на процеса на разрешаване на прилагане на режима, установен с членове 237 - 240.
2. С цел да се улесни упражняването задачите на груповия надзор, посочени в параграф 1, се създава колегиум на надзорните органи, под председателството на органа за групов надзор.
Колегиумът на надзорните органи гарантира, че процесите на сътрудничество, обмен на информация и консултация между надзорните органи, които са членове на колегиума на надзорните органи, се осъществяват ефективно в съответствие с дял III, така че да се насърчи сближаването на съответните им решения и дейности.
3. Членство в колегиума на надзорните органи имат органът за групов надзор и надзорните органи на всички държави-членки, в които се намират централните управления на всички дъщерни предприятия.
На надзорните органи на значими клонове и свързани предприятия също се разрешава да участват в колегиумите на надзорните органи. Тяхното участие, обаче, се ограничава единствено до постигане на целта за ефективна обмяна на информация.
Ефективното функциониране на колегиума на надзорните органи може да изисква някои дейности да се извършват от намален брой надзорни органи в него.
4. Без да се засягат каквито и да е мерки, приети съгласно настоящата директива, създаването и функционирането на колегиума на надзорните органи се основава на координационни споразумения, сключени между органа за групов надзор и останалите заинтересовани надзорни органи.
В случай на разминаване на мненията относно координационните споразумения, всеки член на колегиума на надзорните органи може да отнесе въпроса до Комитета за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор.
След консултация със съответните надзорни органи, органът за групов надзор надлежно разглежда всяко становище, представено от Комитета за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор в рамките на два месеца от получаването му, преди да вземе окончателно решение. Решението съдържа пълни мотиви, както и обяснение за всяко значително отклонение от даденото от Комитета становище. Органът за групов надзор предава решението на другите заинтересовани надзорни органи.
5. Без да се засягат мерките, приети в съответствие с настоящата директива, в координационните споразумения, посочени в параграф 4, се уточняват процедурите относно:
а)
процеса на вземане на решения от съответните надзорни органи в съответствие с членове 231, 232 и 247;
б)
допитването съгласно параграф 4 от настоящия член и съгласно член 218, параграф 5.
Без да се накърняват правата и задълженията, възложени от настоящата директива на органите за групов надзор и на други надзорни органи, координационните споразумения могат да възлагат допълнителни задачи на органа за групов надзор или на други надзорни органи в случаи, в които това би довело до по-ефикасен групов надзор и не би препятствало надзорните дейности на членовете на колегиума на надзорните органи във връзка с техните съответни задължения.
Освен това, в координационните споразумения може да се установят процедури за:
а)
консултациите между съответните надзорни органи, особено съгласно членове 213 - 217, 219 - 221, 227, 244 - 246, 250, 256, 260 и 262;
б)
сътрудничеството с други надзорни органи.
6. Комитетът за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор изработва насоки за оперативното функциониране на колегиумите на надзорните органи на базата на цялостни прегледи на работата на колегиумите за оценка на нивото на сближаване помежду им. Такива прегледи се извършват поне веднъж на три години. Държавите-членки гарантират, че органът за групов надзор предава на Комитета за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор информацията относно функционирането на колегиума на надзорните органи и всички затруднения, които са от значение за прегледите.
7. Комисията приема мерки за прилагане на координацията на груповия надзор за целите на параграфи от 1 до 6, включително определение за „значим клон“.
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 301, параграф 3.
Член 249
Сътрудничество и обмен на информация между надзорните органи
1. Органите, отговарящи за надзора над индивидуални застрахователни и презастрахователни предприятия в група, и органът за групов надзор си сътрудничат тясно, по-специално в случаи, когато застрахователното или презастрахователното предприятие изпитва финансови затруднения.
С цел да се гарантира, че надзорните органи, включително органът за групов надзор, разполагат с достъп до едно и също количество относима информация, без да се нарушават техните съответни отговорности, и независимо от това дали са установени в една и съща държава-членка, те обменят такава информация, с цел предоставяне на възможност за изпълнение и улесняване на надзорните задължения на другите органи съгласно настоящата директива. За тази цел надзорните органи и органът за групов надзор предоставят незабавно един на друг всякаква информация, веднага щом получат достъп до нея. Информацията, определена в тази алинея включва, но не се ограничава само до информация за действия на групата и надзорните органи, както и информация, предоставена от групата.
2. Органите, отговарящи за надзора над отделни застрахователни и презастрахователни предприятия в групата, или органът за групов надзор свикват незабавно заседание на всички надзорни органи, участващи в груповия надзор, най-малко при следните обстоятелства:
а)
когато получат информация за значително нарушение на капиталовото изискване за платежоспособност или на минималното капиталово изискване на отделното застрахователно или презастрахователно предприятие; или
б)
когато получат информация за нарушение на капиталовото изискване за платежоспособност на равнище на групата, изчислено въз основа на консолидирани данни, или на агрегираното капиталово изискване за платежоспособност за групата, в зависимост от който и да е метод за изчисляване, прилаган в съответствие с дял III, глава II, раздел 1, подраздел 4;
в)
когато настъпят или са настъпили други извънредни обстоятелства.
3. Комисията приема мерки за прилагане, определящи данните, които редовно трябва да бъдат събирани от органа за групов надзор и предоставяни на другите съответни надзорни органи или да бъдат съобщавани на органа за групов надзор от другите съответни надзорни органи.
Комисията приема мерки за прилагане, посочващи съществените или относими данни за надзора на ниво група, с оглед на засилване на сближаването в областта на надзорното отчитане.
Мерките, посочени в настоящия параграф, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 301, параграф 3.
Член 250
Консултации между надзорните органи
1. Без да се засяга член 248, съответните надзорни органи, преди да вземат решение, което е от значение за надзорните задължения на други надзорни органи, се консултират помежду си в рамките на колегиума на надзорните органи относно следното:
а)
промени в структурата на акционерите, организационната или управленската структура на застрахователните или презастрахователните предприятия в група, които промени изискват одобрение или разрешение от надзорните органи; и
б)
сериозни санкции или изключителни мерки, предприети от надзорните органи, включително налагането съгласно член 37 на изискване за добавен капитал към капиталовото изискване за платежоспособност и налагане на всякакви ограничения върху използването на вътрешен модел за изчисляване на капиталовото изискване за платежоспособност съгласно дял I, глава VI, раздел 4, подраздел 3.
За целите на точка б), винаги се взема мнението на органа за групов надзор.
Освен това съответните надзорни органи се консултират помежду си преди да вземат решение, което се основава на информация, получена от други надзорни органи.
2. Без да се засяга член 248, надзорният орган може да реши да не се консултира с другите надзорни органи в спешни случаи, или когато съществува опасност това допитване да застраши ефективността на решението. В този случая надзорният орган уведомява незабавно другите съответни надзорни органи.
Член 251
Искания, отправени от органа за групов надзор, към други надзорни органи
Органът за групов надзор може да поиска от надзорните органи на държавата-членка, в която се намира централното управление на предприятието-майка, и когато те самите не упражняват групов надзор в съответствие с член 247, да изискат от предприятието-майка да предостави всякаква информация, която би била полезна за изпълнението на неговите права и задължения на координатор, както са определени в член 248, и да предадат тази информация на органа за групов надзор.
Органът за групов надзор, когато има нужда от посочената в член 254, параграф 2 информация, която вече е били предоставена на друг надзорен орган, се обръща към този орган, когато това е възможно, за да се избегне дублирането на отчитане пред различните органи, участващи в надзора.
Член 252
Сътрудничество с органи, отговарящи за кредитните институции и инвестиционните посредници
Когато застрахователно или презастрахователно предприятие и кредитна институция по смисъла на Директива 2006/48/ЕИО или инвестиционен посредник по смисъла на Директива 2004/39/ЕО, или и двете, са пряко или непряко свързани или имат общо предприятие, притежаващо дялово участие, съответните надзорни органи и органите, отговарящи за надзора над тези други предприятия, поддържат тясно сътрудничество помежду си.
Без да се засягат съответните им отговорности, тези органи си предоставят взаимно всякаква информация, която би могла да улесни тяхната задача, и по-специално посочената в настоящия дял информация.
Член 253
Професионална тайна и поверителност
Държавите-членки разрешават обмена на информация между техните надзорни органи и между техните надзорни органи и други органи, както е посочено в членове 249-252.
Информация, получена в рамките на групов надзор, и по-специално всяка информация, разменена между надзорните органи или между надзорните органи и други органи, в съответствие с настоящия дял, попада в обхвата на разпоредбите на член 295.
Член 254
Достъп до информация
1. Държавите-членки гарантират, че физическите и юридическите лица, попадащи под обхвата на груповия надзор, и техните свързани предприятия и предприятия, притежаващи дялово участие, са в състояние да обменят информация, която би могла да бъде от значение за целите на груповия надзор.
2. Държавите-членки осигуряват достъп на техните органи, отговорни за упражняване на групов надзор, до всякаква информация, която е от значение за целите на този надзор, независимо от естеството на въпросното предприятие. Член 35 се прилага mutatis mutandis.
Съответните надзорни органи могат пряко да се обръщат към предприятията в групата, за да получат необходимата информация, само когато тази информация е била изискана от застрахователното или презастрахователното предприятие, което подлежи на групов надзор, и не е била предоставена от него в приемливи срокове.
Член 255
Проверка на информацията
1. Държавите-членки гарантират, че надзорните им органи могат да извършват на тяхна територия, сами или чрез посредници, назначени за тази цел, проверка на място на информацията по член 254 в помещенията на всяко от следните:
а)
застрахователното или презастрахователното предприятие, подлежащо на групов надзор;
б)
свързани предприятия на това застрахователно или презастрахователно предприятие;
в)
предприятия-майка на това застрахователно или презастрахователно предприятие;
г)
свързани предприятия на предприятието-майка на това застрахователно или презастрахователно предприятие.
2. Когато надзорните органи желаят в специфични случаи да проверят информацията относно предприятие, регулирано или не, което принадлежи към група, и се намира в друга държава-членка, те искат от надзорните органи на тази друга държава-членка да разпоредят извършването на тази проверка.
Органите, които получат такова искане, действат в рамките на техните компетенции, или като направят те самите тази проверка, или като разрешат на одитор или експерт да я направи, или като разрешат на органа, отправил искането, да я извърши сам. Органът за групов надзор се информира за предприетото действие.
Отправилият искането надзорен орган може ако пожелае, да участва в проверката, когато не извършва проверката пряко.
Член 256
Отчет за груповата платежоспособност и финансово състояние
1. Държавите-членки изискват от застрахователните и презастрахователни предприятия, притежаващи дялово участие или застрахователните холдинги всяка година да оповестяват публично отчет за платежоспособността и финансовото състояние на групата. Членове 51 и 53-55 се прилагат mutatis mutandis.
2. Ако застрахователно или презастрахователно предприятие, притежаващо дялово участие, или застрахователен холдинг реши и при съгласие от страна на органа за групов надзор, може да представи индивидуален отчет за платежоспособността и финансовото състояние, съдържащ следното:
а)
информацията на ниво група, която трябва да бъде оповестена съгласно параграф 1;
б)
информацията за което и да е от дъщерните предприятия в рамките на групата, която трябва да може да бъде индивидуално установена и оповестена в съответствие с членове 51 и 53-55.
Преди да предостави съгласие в съответствие с първа алинея, органът за групов надзор надлежно отчита всички мнения и резерви на членовете на колегиума на надзорните органи.
3. Ако посоченият в параграф 2 отчет не включва информацията, която надзорният орган, лицензирал дъщерното предприятие в рамките на групата, изисква от подобни предприятия да предоставят, и когато пропускът е съществен, съответният надзорен орган има правото да изиска от въпросното дъщерно предприятие да оповести необходимата допълнителна информация.
4. Комисията приема мерки за прилагане за допълнително уточняване на информацията, която трябва да бъде оповестена, и на начините за постигане на това по отношение на индивидуалния отчет за платежоспособността и финансовото състояние.
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 301, параграф 3.
Член 257
Административен, управителен или надзорен орган на застрахователните холдинги
Държавите-членки изискват от всички лица, които в действителност управляват застрахователен холдинг, да притежават квалификацията и надеждността за изпълнението на техните задължения.
Член 42 се прилага mutatis mutandis.
Член 258
Принудителни мерки
1. Когато застрахователните или презастрахователните предприятия в група не спазват посочените в членове 218-246 изисквания, или когато тези изисквания са спазени, но въпреки това съществува заплаха за платежоспособността, или когато сделките в рамките на групата или концентрацията на риска застрашават финансовото състояние на застрахователните или презастрахователните предприятия, следните субекти изискват предприемането във възможно най-кратки срокове на необходимите мерки за коригиране на ситуацията:
а)
органът за групов надзор по отношение на застрахователен холдинг;
б)
надзорните органи по отношение на застрахователни и презастрахователни предприятия.
Ако в случаите по първа алинея, точка а) органът за групов надзор не е един от надзорните органи на държавата-членка, в която се намира централното управление на застрахователния холдинг, органът за групов надзор уведомява тези надзорни органи за своите заключения с оглед да им позволи да предприемат необходимите мерки.
Ако в случаите по първа алинея, точка б), органът за групов надзор не е един от надзорните органи на държавата-членка, в която се намира централното управление на застрахователния холдинг, органът за групов надзор уведомява тези надзорни органи за своите заключения с оглед да им позволи да предприемат необходимите мерки.
Без да се засягат разпоредбите на параграф 2, държавите-членки определят какви мерки могат да вземат техните надзорни органи по отношение на застрахователните холдинги.
Съответните надзорни органи, включително органът за групов надзор, координират, ако е необходимо, техните принудителни мерки.
2. Без да се засягат наказателноправните разпоредби, държавите-членки гарантират, че на застрахователни холдинги, които нарушават законови, подзаконови или административни разпоредби, приети с оглед прилагането на настоящия дял, или на лицата управляващи в действителност тези холдинги, могат да бъдат наложени санкции или мерки. Надзорните органи си сътрудничат тясно за осигуряване на от посочените по-горе санкции и мерки, особено когато централната администрация или седалището на застрахователния холдинг не се намират в централното управление на холдинга.
3. Комисията може да приеме мерки за прилагане по отношение на координацията на посочените в параграфи 1 и 2 принудителни мерки.
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 301, параграф 3.
Член 259
Отчитане на Комитета за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор
1. Комитетът за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор ежегодно посещава Европейския парламент за общо изслушване в парламентарна комисия. Когато това посещение съвпада с изискването за отчитане съгласно член 71, параграф 3, това изискване е изпълнено относно Европейския парламент чрез присъствието на Комитета за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор на това изслушване.
2. По време на изслушването, посочено в параграф 1, комитетът inter alia докладва за всеки важен придобит опит от с надзорните дейности и сътрудничеството между надзорните органи в рамките на дял III, и по-конкретно за:
а)
процеса на определяне на орган за групов надзор, броя на органите за групов надзор и географското им разпределение;
б)
работата на колегиумите на надзорни органи, по-конкретно участието и ангажираността на надзорните органи, когато не са орган групов надзор.
3. Комитетът за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор може, за целите на параграф 1, също да докладва за главните поуки, извлечени от прегледите по член 248, параграф 6, ако има такива.
ГЛАВА IV
Трети държави
Член 260
Предприятия-майки извън Общността: проверка на еквивалентност
1. В случаите, посочени в член 213, параграф 2, точка в) съответните надзорни органи проверяват дали застрахователните и презастрахователните предприятия, чието предприятие-майка е с централно управление извън Общността, подлежат на упражняван от надзорен орган на трета страна надзор, еквивалентен на този, предвиден в настоящия дял относно посочения в член 213, параграф 2, букви а) и б) надзор на ниво група над застрахователни и презастрахователни предприятия.
Проверката се извършва от надзорния орган, който би могъл да бъде органът за групов надзор, ако се прилагат изложените в член 247, параграф 2 критерии, по искане на предприятието-майка или на което и да е от застрахователните или презастрахователните предприятия, лицензирани в Общността, или по негова собствена инициатива, освен ако Комисията вече не е представила заключение относно еквивалентността на засегнатата трета държава. При извършването на това надзорният орган се консултира с другите съответни надзорни органи и с Комитета за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор, преди да вземе решение.
2. Комисията може да приема мерки за прилагане, уточняващи критериите за оценка дали застрахователният режим за групов надзор в трета страна е еквивалентен на този, предвиден в настоящия дял. Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 301, параграф 3.
3. Комисията може да приеме решение след допитване до Европейския комитет по застрахователно и професионално пенсионно осигуряване и в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 301, параграф 2 и като взема предвид критериите, приети съгласно параграф 2, дали застрахователният режим за групов надзор в трета страна е еквивалентен на този, предвиден в настоящия дял.
Тези решения се преразглеждат редовно, за да отразят промени в предвидения в настоящия дял режим за групов надзор за благоразумие и в режима за групов надзор за благоразумие в трета държава и всякакви други промени в регулирането, които биха могли да засегнат решението относно еквивалентността.
Когато Комисията вземе решение в съответствие с първа алинея по отношение на трета държава, решението се признава за решаващо за целите на проверката, посочена в параграф 1.
Член 261
Предприятия-майки извън Общността: еквивалентност
1. В случай на еквивалентен надзор, посочен в член 260, държавите-членки разчитат на еквивалентния групов надзор, упражняван от надзорните органи на трета държава, в съответствие с параграф 2.
2. Членове 247-258 се прилагат mutatis mutandis към сътрудничеството с надзорните органи на трети държави.
Член 262
Предприятия-майки извън Общността: липса на еквивалентност
1. При липса на еквивалентен надзор, посочен в член 260, държавите-членки прилагат към застрахователните и презастрахователните предприятия mutatis mutandis или разпоредбите на член 218-258, с изключение на член 236-243, или един от предвидените в параграф 2 методи.
Общите принципи и методи, предвидени в членове 218-258, се прилагат на ниво застрахователен холдинг, застрахователно предприятие от трета държава или презастрахователно предприятие от трета държава.
Единствено за целите на изчисляване на груповата платежоспособност предприятието-майка се разглежда като застрахователно или презастрахователно предприятие, подлежащо на същите изисквания, като тези изложени в дял I, глава VI, раздел 3, подраздели 1, 2 и 3 относно собствените средства, допустими за покриване на капиталовото изискване за платежоспособност, и на едно от следните изисквания:
а)
капиталово изискване за платежоспособност, определено в съответствие с принципите на член 226 - в случаите на застрахователен холдинг;
б)
капиталово изискване за платежоспособност, определено в съответствие с принципите на член 227 - в случаите на застрахователно или презастрахователно предприятие от трета държава.
2. Държавите-членки позволяват на техните надзорни органи да прилагат други методи, гарантиращи подходящ надзор над застрахователни и презастрахователни предприятия в група. Тези методи трябва да бъдат одобрени от органа за групов надзор след консултации с другите съответни надзорни органи.
Надзорните органи могат по-специално да изискват създаването на застрахователен холдинг с централно управление в Общността и да прилагат настоящия дял по отношение на застрахователни и презастрахователни предприятия в група, оглавявана от този застрахователен холдинг.
Избраните методи трябва да позволяват да се постигнат целите на груповия надзор така, както са определени в настоящия дял, и трябва да бъдат съобщени на другите съответни надзорни органи и на Комисията.
Член 263
Предприятия-майки извън Общността: нива
Когато посоченото в член 260 предприятие-майка е от своя страна дъщерно предприятие на застрахователен холдинг с централно управление извън Общността, или дъщерно предприятие на застрахователно или презастрахователно предприятие от трета държава, държавите-членки извършват проверката, предвидена в член 260, само на ниво крайното предприятие-майка, което е застрахователен холдинг от трета държава, застрахователно предприятие от трета държава или презастрахователно предприятие от трета държава.
Държавите-членки обаче позволяват на техните надзорни органи да решат, при липсата на еквивалентен надзор, посочен в член 260, да извършат нова проверка на по-ниско ниво, ако съществува предприятие-майка на застрахователно или презастрахователно предприятие, което може да е застрахователен холдинг от трета държава, застрахователно предприятие от трета държава или презастрахователно предприятие от трета държава.
В този случай надзорният орган, посочен в член 260, параграф 1, втора алинея, обяснява решението си на групата.
Член 262 се прилага mutatis mutandis.
Член 264
Сътрудничество с надзорните органи на трета държава
1. Комисията може да представя на Съвета предложения за договаряне на споразумения с една или повече трети държави относно начините на упражняване на групов надзор върху:
а)
застрахователни или презастрахователни предприятия, в които участват предприятия по смисъла на член 213, с централно управление в трета държава; и
б)
застрахователни предприятия от трети държави или презастрахователни предприятия от трети държави, в които участват предприятия по смисъла на член 213, с централно управление в Общността.
2. Посочените в параграф 1 споразумения целят по-специално да гарантират:
а)
възможността за надзорните органи на държавите-членки да получават необходимата информация за надзора на ниво група над застрахователните и презастрахователните предприятия, с централно управление в Общността, и които имат дъщерни предприятия или участват в предприятия извън Общността; и
б)
възможността за надзорните органи на трети държави да получават необходимата информация за надзора на ниво група над застрахователните и презастрахователните предприятия от трета държава, с централно управление на техните територии, и които имат дъщерни предприятия или участват в предприятия в една или повече държави-членки.
3. Без да се засягат разпоредбите член 300, параграфи 1 и 2 от Договора, Комисията проучва със съдействието на Европейския комитет по застрахователно и професионално пенсионно осигуряване резултата от посочените в параграф 1 преговори.
ГЛАВА V
Застрахователни холдинги със смесена дейност
Член 265
Сделки в рамките на групата
1. Държавите-членки гарантират, че когато предприятието-майка на едно или повече застрахователни или презастрахователни предприятия е застрахователен холдинг със смесена дейност, надзорните органи отговарящи за надзора над тези застрахователни или презастрахователни предприятия, упражняват общ надзор на сделките между тези застрахователни или презастрахователни предприятия и застрахователния холдинг със смесена дейност и неговите свързани предприятия.
2. Членове 245, 249-255 и 258 се прилагат mutatis mutandis.
Член 266
Сътрудничество с трети държави
По отношение на сътрудничеството с трети държави член 264 се прилага mutatis mutandis.
ДЯЛ IV
ОЗДРАВЯВАНЕ И ЛИКВИДАЦИЯ НА ЗАСТРАХОВАТЕЛНИ ПРЕДПРИЯТИЯ
ГЛАВА I
Приложно поле и определения
Член 267
Приложно поле на настоящия дял
Настоящият дял се прилага за мерки по оздравяване и процедурите по ликвидация на следните:
а)
застрахователни предприятия;
б)
клонове на застрахователно предприятие от трета държава, установени на територията на Общността.
Член 268
Определения
1. За целите на настоящия дял се прилагат следните определения:
а)
„компетентни органи“ означава административни или съдебни органи на държавите-членки, с компетентност за мерки по оздравяване или процедурите по ликвидация;
б)
„клон“ означава постоянно представителство на застрахователно предприятие на територията на държава-членка, различна от държавата-членка по произход, което упражнява застрахователна дейност;
в)
„мерки по оздравяване“ означава мерките, които предполагат намеса на компетентни органи, които има за цел да запазят или възстановят финансовото положение на застрахователно предприятие и които засягат съществуващи вече права на другите страни освен самото застрахователно предприятие, включително, но не само мерките, които включват възможност за спиране на плащанията, спиране на изпълнителните мерки или намаляване на вземанията;
г)
„производство за ликвидация“ означава колективна процедура или производство за реализиране на активите на застрахователно предприятие и разпределение на получените средства между кредиторите, акционерите или съдружниците, според случая, което предполага задължителна намеса на компетентните органи на държава-членка, включително, когато това колективно производство приключва със спогодба или друга подобна мярка, независимо дали производството е основано или не на неплатежоспособност, дали е доброволно или задължително;
д)
„управител“ означава лице или орган, назначени от компетентните органи за провеждане на мерките по оздравяване;
е)
„ликвидатор“ означава лице или орган, назначени от компетентните органи или от уставните органи на застрахователното предприятие за провеждане на процедурите по ликвидацията;
ж)
„застрахователно вземане“ означава всяка сума, дължима от застрахователното предприятие на застраховани лица, сключили застраховки, бенефициери или всяка друга пострадала страна, разполагаща с правото на пряк иск срещу застрахователното предприятие, и която е в резултат на застрахователен договор или на всяка операция, предвидена в член 2, параграф 3, букви „б“ и „в“ в пряката застрахователна дейност, включително сумата, оставена в резерв за тези лица, когато някои от елементите на дълга не са още известни.
Премията, която се дължи от застрахователното предприятие в резултат на несключване или анулиране на застрахователен договор или операция, посочени в буква ж) на първа алинея, съгласно приложимото право към тези договори или операции преди откриване на процедурата по ликвидацията, се разглеждат също като застрахователно вземане.
2. С цел прилагането на настоящия дял за мерките по оздравяване и за процедурата по ликвидацията на клон, който се намира в държава-членка, на застрахователно предприятие от трета държава, се прилагат следните дефиниции:
а)
„държава-членка по произход“ означава държавата-членка, в която клонът бил лицензиран съгласно членове 145-149;
б)
„надзорни органи“ означава надзорните органи на държавата-членка по произход.
в)
„компетентни органи“ означава компетентните органи на държавата-членка по произход.
ГЛАВА II
Мерки за оздравяване
Член 269
Приемане на мерките по оздравяване - приложимо право
1. Единствено компетентните органи на държавата-членка по произход имат право да решават предприемането на мерките по оздравяване по отношение на застрахователното предприятие, включително неговите клонове.
2. Мерките по оздравяване не са пречка за откриването на ликвидационно производство от държавата-членка по произход.
3. Мерките по оздравяване са уредени със закони, наредби и процедури, приложими в държавата-членка по произход, освен ако е предвидено друго в членове 285 - 292.
4. Мерките по оздравяване, предприети съгласно законодателството на държавата-членка по произход, имат пълно действие в цялата Общност, без други формалности, включително по отношение на трети лица в други държави-членки, дори когато законодателството в тези други държави-членки не предвижда подобни мерки по оздравяване или ако тяхното въвеждане зависи от условия, които не са изпълнени.
5. Мерките по оздравяване имат действие в цялата Общност, от момента в който започват да действат в държавата-членка по произход.
Член 270
Информиране на надзорните органи
Компетентните органи на държавата-членка по произход информират веднага надзорните органи на същата държава-членка за всяка оздравителна мярка, по възможност, още преди приемането ѝ, или ако не е възможно, веднага след това.
Надзорните органи на държавата-членка по произход информират веднага надзорните органи във всички други държави-членки за решението да се предприемат мерки по оздравяване, включително за конкретните последици, които биха могли да произтекат от тези мерки.
Член 271
Публикуване на решението за мерките по оздравяване
1. Когато е възможно обжалване в държавата-членка по произход срещу някоя мярка по оздравяване, компетентните органи на държавата-членка по произход, управителят или всяко друго оправомощено лице за тази цел в държавата-членка по произход правят публично достъпно решението относно мерките по оздравяване съгласно процедурите за публикуване в държавата-членка по произход като публикуват освен това, веднага щом стане възможно в Официален вестник на Европейския съюз, извлечение от документа, с който се въвежда оздравителната мярка.
Надзорните органи на другата държава-членка, които са били информирани за решението отнасящо се до мерките по оздравяване, съгласно член 270 могат да осигурят публикуването на това решение на тяхна територия по начин, който сметнат за подходящ.
2. Публикуванията, визирани в параграф 1, следва да посочат компетентния орган на държавата-членка по произход и приложимия закон съгласно член 269, параграф 3, както и назначения управител, ако вече има такъв. Обнародването се извършва на официалния или на някой от официалните езици на държавата-членка, където се публикува информацията.
3. Мерките по оздравяване се прилагат независимо от разпоредбите, които се отнасят до публикацията, формулирани в параграфи 1 и 2, и са с пълно действие спрямо кредиторите, освен ако компетентните органи на държавата-членка по произход или законодателството на тази държава-членка не са предвидили нещо друго.
4. Ако мерките по оздравяване засягат изключително правата на акционерите, съдружниците или заетите лица в застрахователното предприятие, в това им качество, параграфи 1, 2 и 3 не се прилагат, освен ако приложимото право за мерките по оздравяване не предвижда друго.
Компетентните органи определят начина, по който трябва да бъдат информирани посочените в първа алинея страни, съгласно приложимото право.
Член 272
Информация за известните кредитори - право да се предявят вземания
1. Когато законодателството на държавата-членка по произход изисква вземането да бъде предявено, за да бъде признато, или предвижда задължително съобщаване на оздравителната мярка до кредиторите, чието обичайно пребиваване, местоживеене или централно управление се намира в същата държава-членка, компетентните органи на държавата-членка по произход, или управителят информират също известните кредитори, чието обичайно пребиваване, местоживеене или централно управление се намира в друга държава-членка, съгласно член 281 и член 283, параграф 1.
2. Когато правото на държавата-членка по произход предвижда правото за кредиторите, чието обичайно пребиваване, местоживеене или централно управление се намира в тази държава -членка, да предявят вземанията си или да предоставят забележки относно техните вземания, кредиторите чието обичайно пребиваване, местоживеене или централно управление се намира в друга държава-членка, се ползват също от това право съгласно член 282 и член 283, параграф 2.
ГЛАВА III
Производство за ликвидация
Член 273
Откриване на производство за ликвидация - Информиране на надзорните органи
1. Единствено компетентните органи на държавата-членка по произход имат право да вземат решение относно откриването на производство за ликвидация на застрахователно предприятие, включително на неговите клонове в други държави-членки. Това решение може да се вземе без да се вземат мерки по оздравяване или след тяхното приемане.
2. Решението за откриване на производство за ликвидация на застрахователно предприятие, включително на неговите клонове в други държави-членки, прието съгласно законодателството на държавата-членка по произход, се признава без никакви допълнителни формалности, в цялата Общност и има същото действие в тях от момента, в който решението поражда действие в държавата-членка, където е открита процедурата.
3. Компетентните органи на държавата-членка по произход информират веднага по спешност надзорните органи на същата държава-членка за решението за откриване на производство за ликвидация, по възможност преди откриването на това производство или, ако не е възможно, веднага след това.
Надзорните органи на държавата-членка по произход информират по спешност надзорните органи на всички други държави-членки за решението за откриване на производство за ликвидация, включително и за конкретните последици, които биха могли да произтекат от това производство.
Член 274
Приложимо право
1. Решението за откриване на производство за ликвидация на дадено застрахователно предприятие, производството за ликвидация и неговите последици са регламентирани от правото, приложимо в държавата-членка по произход, освен ако не е предвидено друго в членове 285 - 292.
2. Правото на държавата-членка по произход урежда поне следното:
а)
активите, които са част от имуществената маса и третирането на придобитите или прехвърлени активи на застрахователното предприятие, след откриването на производството за ликвидация;
б)
съответните правомощия на застрахователното предприятие и на ликвидатора;
в)
условията за възможностите за прилагане на компенсация;
г)
последиците от производството за ликвидация върху съществуващите договори, по които застрахователното предприятие е страна;
д)
действието и последиците от производството за ликвидация върху исковете заведени от индивидуални кредитори, с изключение на висящите производства, както е посочено в член 292;
е)
вземанията, които следва да се предявят по отношение на имуществената маса на застрахователното предприятие и правното положение на вземанията, породени след откриването на производството за ликвидация;
ж)
правилата относно предявяването, проверката и приемането на вземанията;
з)
правилата за разпределение на получените средства от реализацията на имуществото, класовете вземания и правата на кредиторите, които са били частично удовлетворени след откриването на производството за ликвидация по силата на вещно право или въз основа на компенсация;
и)
условията и последиците от преустановяване на производството за ликвидация, по-специално при случаите на спогодба;
й)
правата на кредиторите след приключването на производството за ликвидация;
к)
страната, която поема разходите и разноските по производството за ликвидация; и
л)
правилата по отношение на нищожността, унищожаемостта или непротивопоставимостта по отношение на правни действия, причинили вреди на всички кредитори.
Член 275
Третиране на застрахователните вземания
1. Държавите-членки гарантират застрахователните вземания да се ползват от предимство спрямо другите вземания към застрахователното предприятие по един или по двата от следните начини:
а)
по отношение на активите за покритие на техническите резерви, застрахователните вземания се ползват от абсолютно предимство спрямо всяко друго вземане от застрахователното предприятие; или
б)
по отношение на всички активи на застрахователното предприятие застрахователните вземания се ползват с предимство спрямо всяко друго вземане от застрахователното предприятие, със следното единствено възможно изключение:
i)
вземания на членове на персонала по трудови договори и трудови правоотношения,
ii)
данъчни вземания на публични органи;
iii)
вземания по системата за социална сигурност;
iv)
вземания по отношение на активите, предмет на вещни права.
2. Без да засяга параграф 1, държавите-членки могат да предвидят, че всички или част от разноските в резултат на процедурата по ликвидацията, по смисъла на националното им право, се ползват с предимство спрямо застрахователните вземания.
3. Държавите-членки, които са възприели варианта, предвиден в параграф 1, буква а), изискват от застрахователните дружества да въведат и водят редовно специален регистър, съгласно член 276.
Член 276
Специален регистър
1. Всяко застрахователно предприятие води в централното си управление специален регистър за активите, представляващи техническите резерви, изчислени и инвестирани съгласно правото на държавата-членка по произход.
2. Ако застрахователното предприятие упражнява едновременно дейности за застраховка живот и за имуществените застраховки, то в своето централно управление дружеството води отделен регистър за всяка от дейностите.
Когато обаче някоя държава-членка разрешава на дружеството да упражнява дейностите по застраховка живот и да покрива рисковете, посочени в класове 1 и 2 от част А на приложение I, тя може да предвиди тези застрахователни дружества да водят само един регистър за всички свои дейности.
3. Във всеки момент общата сума на вписаните активи, изчислени съгласно приложимото право на държавата-членка по произход, не може да бъде по-малка от стойността на техническите резерви.
4. Когато даден актив в регистъра е обременен с вещно право в полза на кредитор или на трето лице, в резултат на което част от стойността на този актив не е на разположение за покриване на задълженията, в регистъра се отразява това положение и сумата, която не е налична не се взема предвид, когато се изчислява общата сума по параграф 3.
5. Третирането на актив при производство за ликвидация на застрахователно предприятие по отношение на възможността, предвидена в член 275, параграф 1, буква а), се регламентира от законодателството на държавата-членка по произход, с изключение на активите, за които се прилагат членове 286, 287 или 288, когато:
а)
активите, използвани за покриване на технически резерви, са обременени от вещно право в полза на кредитор или на трето лице, без да отговарят на условията на параграф 4;
б)
такива активи са предмет на право на задържане в полза на кредитор или трето лице; или
в)
кредитор е в правото си да поиска прихващане неговото вземане с това на застрахователното предприятие.
6. От момента на откриване на производството за ликвидация списъкът на активите, вписани в регистъра съгласно параграфи 1 до 5, не следва да бъде променян, както и не може да се нанася никаква поправка в регистрите без разрешение на съответния компетентен орган, с изключение на корекции от чисто технически характер.
Ликвидаторите обаче добавят към тези активи получените финансови приходи по тях, както и чистата сума на премиите, събрани по класа застрахователна дейност между момента на откриването на производството за ликвидация и изплащането на застрахователните вземания или до момента на прехвърляне на портфейла.
7. Когато доходите от реализацията на активите са по-ниски от тяхната оценка в регистъра, ликвидаторите посочват причините за това пред надзорните органи на държавата-членка по произход.
Член 277
Суброгация на гаранционната схема
Държавата-членка по произход може да предвиди, че когато една гаранционна схема, установена в тази държава-членка, е встъпила в правата на кредиторите на застрахователя, вземанията на тази схема не се ползват от разпоредбите на член 275, параграф 1.
Член 278
Покриване на вземанията с предимство с активи
Държавите-членки, които възприемат варианта, предвиден в член 275, параграф 1, буква б), изискват от всяко застрахователно предприятие да гарантира, че вземанията, които могат да имат предимство по отношение на застрахователните вземания съгласно член 275, параграф 1, буква б), и които са регистрирани в счетоводните книги на застрахователното предприятие, са покрити с активи във всеки един момент и независимо от евентуална ликвидация.
Член 279
Отнемане на лиценз
1. Когато по отношение на застрахователно предприятие е взето решение за откриване на производство за ликвидация, лицензът на това предприятие се отнема в съответствие с процедурата, установена в член 144, освен при необходимост, като тази визирана в параграф 2.
2. Отнемането на лиценза по силата на параграф 1 не е пречка за ликвидатора или за всяко друго лице, назначено за това от компетентните органи, да продължи с някои от дейностите на застрахователното предприятие, при положение че това е необходимо или подходящо за нуждите на ликвидацията.
Държавата-членка по произход може да предвиди тези дейности да се извършват със съгласието и под контрола на надзорните органи на тази държава-членка.
Член 280
Публикуване на решенията за процедурите по ликвидация
1. Компетентният орган, ликвидаторът или всяко лице, определено за тази цел от компетентните органи, осигурява публикуване на решението за започване на производството за ликвидация съгласно процедурите, предвидени в държавата-членка по произход по, както и на публикуването на извлечение от решението за ликвидация в Официален вестник на Европейския съюз.
Надзорните органи на всички други държави-членки, които са информирани за откриването на производството за ликвидация съгласно член 273 параграф 3, могат да осигурят публикуването на това решение на тяхна територия по начин, който преценят за подходящ.
2. Публикуването, визирано в параграф 1, посочва компетентния орган на държавата-членка по произход, приложимото право, както и посочения ликвидатор. То се извършва на официалния или на някой от официалните езици на държавата-членка, където се публикува информацията.
Член 281
Информиране на известните кредитори
1. Когато се открие производството за ликвидация, компетентните органи на държавата-членка по произход, ликвидаторът или всяко лице, определено за тази цел от компетентните органи уведомяват известните кредитори веднага и индивидуално с писмо - кредиторите, чието обичайно пребиваване, местоживеене или централно управление е в друга държава-членка.
2. Уведомяването, посочено в параграф 1 включва сроковете, които следва да се спазват, санкциите предвидени по тези срокове, органа или институцията, оправомощени да получат предявяването на вземане или забележките относно вземанията, както и всякакви други мерки.
Уведомяването посочва също така дали кредиторите, чиито вземания са гарантирани с предимство или вещно обезпечение, следва да предявят своите вземания.
В случая със застрахователните вземания, уведомяването посочва също действието на производството за ликвидация по отношението на застрахователните договори, особено датата на която се преустановява действието на застрахователните договори или операциите, както и правата и задълженията на застрахования относно договора или операцията.
Член 282
Право за предявяване на вземанията
1. Всеки кредитор, включително публичните органи на държавите-членки, чието обичайно пребиваване, местоживеене или централно управление е в държава-членка, различна от държавата-членка по произход, има право да предяви вземанията си, или да представи писмено съображенията си по отношение на вземанията.
2. Вземанията на всички кредитори, посочени в параграф 1, се третират по същия начин и получават същото класиране като равностойните вземания, които могат да бъдат предявени от кредиторите, чието обичайно пребиваване, местоживеене или централно управление е в държавата-членка по произход. Следователно компетентните органи действат без дискриминация на равнище Общност.
3. С изключение на случаите, когато правото на държавата-членка по произход предвижда друго, кредиторът изпраща на компетентните органи копие от всички документи, в подкрепа на вземането си и посочва следното:
а)
естеството и размера на вземането,
б)
датата на възникване на вземането;
в)
дали се позовава на предимство, вещно обезпечение или право на задържане по отношение на това вземане;
г)
когато е целесъобразно, по отношение на какви активи се отнасят неговите обезпечения.
Не е необходимо да се посочва предимството за застрахователните вземания по смисъла на член 275.
Член 283
Езици и форма
1. Информацията в писмото, предвидено в член 281, параграф 1, се представя на официалния език на държавата-членка по произход или на един от официалните езици на тази държава.
За тази цел се използва формуляр, на който е написано едно от следните заглавия на всички официални езици на Европейската общност:
а)
„Покана за предявяване на вземане. Спазвайте срока“; или
б)
когато законите в държавата-членка по произход предвиждат представянето на съображения по вземанията: „Покана да се представят съображения по вземанията. Спазвайте срока“.
Въпреки това, когато известен кредитор има застрахователно вземане, информацията в уведомлението по член 281, параграф 1 се изготвя на официалния език на държавата-членка, където е обичайното пребиваване, местоживеенето или централното управление на кредитора, или на някой от официалните езици на тази държава.
2. Кредитори, чието обичайно пребиваване, местоживеене или централно управление е в друга държава-членка, различна от държавата-членка по произход, могат да предявят вземанията си или да представят съображенията си по отношение на вземанията, на официалния език на тази държава-членка или на някой от официалните езици на тази държава.
В този случай обаче предявяването на техните вземания или представянето на техните съображения по отношение на вземането им, следва съответно да са озаглавени „Предявяване на вземане“ или „Представяне на съображенията по вземането“ на официалния език на държавата-членка по произход или на някой от официалните езици на тази държава.
Член 284
Редовно информиране на кредиторите
1. Ликвидаторите информират редовно кредиторите, по подходящ начин, относно развитието на производството за ликвидацията.
2. Надзорните органи на държавите-членки могат да изискват информация от надзорните органи на държавата-членка по произход.
ГЛАВА IV
Общи разпоредби
Член 285
Действие върху някои договори и права
Чрез дерогация от членове 269 и 274, действието на приетите мерки по оздравяване или откриването на производство за ликвидация се определя от следното:
а)
по отношение на трудови договори и трудови правоотношения изключително от правото на държавата-членка, приложимо към договорните или трудовите правоотношения;
б)
по отношение на договори, предоставящи правото на ползване на недвижим имот, или на неговото придобиване, изключително по правото на държавата-членка, където се намира недвижимата собственост; и
в)
по отношение на права на застрахователното предприятие върху недвижим имот, кораб или самолет, които са вписани в публичен регистър, изключително по правото на държавата-членка в която се води този регистър.
Член 286
Вещни права на трети лица
1. Приемането на мерките по оздравяване или откриването на производство за ликвидация не засягат вещните права на кредиторите или на трето лице по отношение на материалните и нематериалните блага, недвижими или движими - както индивидуално определени имущества и така и съвкупности от неопределени имущества, чийто състав подлежи на промяна - принадлежащи на застрахователното предприятие, и които се намират, в момента на приемането на тези мерки или на откриването на процедурата по прекратяването и ликвидацията, на територията на друга държава-членка.
2. Правата, предвидени в параграф 1, включват поне:
а)
правото за разпореждане с активите, или да бъдат реализирани, и да се получи удовлетворение от доходите от тези активи, по-специално по силата на залог или ипотека;
б)
изключителното право за получаване на вземането, по-специално право, гарантирано по силата на залог или прехвърлянето на това вземане в качеството на обезпечение;
в)
правото да се изиска имуществото или да се иска неговото възстановяване от на всеки, който го притежава или го ползва срещу волята на този, който има правата върху него;
г)
право за ползване на имуществото.
3. Право, вписано в публичния регистър и противопоставимо на трети лица, което позволява да се придобие вещното право по смисъла на параграф 1, се счита за вещно.
4. Параграф 1 не е пречка за предявяване на искове за нищожност, унищожаемост или непротивопоставимост на основание член 274, параграф 2, буква л).
Член 287
Право на задържане
1. Приемането на мерки по оздравяване или откриването на производство по ликвидация на застрахователно предприятие купуващо активи, не накърнява правата на продавача, основани на право на задържане, когато този имот се намира, по време на приемането на тези мерки или на откриването на тази процедура, на територията на държава-членка, различна от тази, където са приети тези мерки или е открито това производство.
2. Приемането, след предоставяне на активите, на мерки по оздравяване или откриването на производство за ликвидация на застрахователно предприятие, продаващо активи, не представлява причина за анулиране или преустановяване на продажбата и не е пречка за придобиването от страна на купувача на собствеността на продадените активи, когато този те се намират, в момента на приемането на тези мерки или на откриването на това производство, на територията на държава-членка, различна от тази, където са приети тези мерки или се открива това производство.
3. Параграфи 1 и 2 не са пречка за предявяване на искове на основание нищожност, унищожаемост или непротивопоставимост, съгласно член 274, параграф 2, буква л).
Член 288
Прихващане
1. Приемането на мерки по оздравяване или откриването на производство за ликвидация не накърнява правото на кредитора да се позове на прихващането на неговото вземане с вземането на застрахователното предприятие, когато това прихващане е разрешено от правото, което се прилага към вземането на застрахователното предприятие.
2. Параграф 1 не е пречка за предявяване на искове за нищожност, унищожаемост или непротивопоставимост на основание член 274, параграф 2, буква л).
Член 289
Регулирани пазари
1. Без да засяга член 286, действието на мярка по оздравяване или откриването на производство за ликвидация по отношение на правата и задълженията на участниците в регулиран пазар се ръководи изключително от приложимото право за посочения пазар.
2. Параграф 1 не е пречка за предявяване на искове на основание нищожност, унищожаемост или непротивопоставимост, съгласно член 274, параграф 2, буква л), които могат да се предявят, за да не се вземат предвид плащания или други операции по силата на приложимото за посочения пазар право.
Член 290
Увреждащи действия
Член 274, параграф 2, буква л) не се прилага, когато лицето, което се е възползвало от правно действие, с което са нанесени вреди на всички кредитори е доказало, че това действие е предмет на регулиране на правото на държава-членка, различна от държавата-членка по произход, и че този закон не позволява, по никакъв начин, да се атакува посоченото действие в съответното дело.
Член 291
Защита на трети лица- купувачи
Следното право се прилага в случаите, когато чрез сключен акт след приемането на мерки по оздравяване или откриването на производство за ликвидация, застрахователното предприятие се разпорежда, срещу заплащане с някои от следните:
а)
по отношение на недвижим имоти, правото на държавата -членка, където се намира недвижимият имот;
б)
по отношение на кораби или самолети, подлежащи на вписване в публичния регистър, правото на държавата-членка, в чиито правомощия е воденето на регистъра;
в)
по отношение на прехвърлими или други ценни книжа, чието наличие или прехвърляне предполага вписването в регистър или по предвидена от закона сметка или които са депозирани в депозитна централна система, регламентирана от правото на държава-членка, законодателството на държавата-членка, в чиито правомощия е воденето на регистъра, сметката или системата.
Член 292
Висящо съдебно производство
Действието на мерките по оздравяване или на производството на прекратяване и ликвидацията върху висящо съдебно производство относно активи или право, което е отнето на застрахователното предприятие, се регулира изключително от правото на държавата-членка, където делото е висящо.
Член 293
Управители и ликвидатори
1. Назначаването на управител или на ликвидатор се извършва чрез представянето на копие, нотариално заверено като вярно с оригинала, на решението, с което е назначено лицето, или чрез някакво друго удостоверение, издадено от компетентните органи на държавата-членка по произход.
Държавата-членка, в която управителят или ликвидаторът желае да упражнява задълженията си може да изиска превод на официалния език или на някой от официалните езици на тази държава-членка. Не се изисква официално легализиране на този превод или друга подобна формалност.
2. Управителите и ликвидаторите са притежават правото да упражняват на територията на всички държави-членки всички пълномощия, за които са били оправомощени в държавата-членка по произход.
Лица, натоварени със задължението да подпомагат или да представляват управителите и ликвидаторите, могат да бъдат определени съгласно правото на държавата-членка по произход, в провеждането на мерките по оздравяване или в производството за ликвидация, по-специално в приемащата държавата-членка и особено за оказване на помощ при разрешаване на евентуалните трудности, с които се сблъскват кредиторите в тази държава.
3. В упражняването на правомощията си съгласно правото на държавата-членка по произход, управителите или ликвидаторите спазват законите на държавите-членки, в които те желаят да действат, особено по отношение на процедурите по продажба на активите и по отношение информирането на заети лица.
Тези правомощия не включват прибягване към сила или правото да се произнася по съдебни производства или спорове.
Член 294
Вписване в публичния регистър
1. Управителят, ликвидаторът или всеки друг орган или лице, надлежно оправомощено в държавата-членка по произход може да поиска мярка по оздравяване или решението по откриване на производството за прекратяването и ликвидацията да бъде вписано в съответния публичен регистър, който се води в другите държави-членки.
Когато обаче някоя държава-членка предвижда задължително вписване, органът или лицето, визирано в първа алинея, взема необходимите мерки, за да осигури това вписване.
2. Разходите по вписването се разглеждат като разходи и разноски по производството.
Член 295
Професионална тайна
Всички лица, призовани да получат или дадат информация във връзка с процедурите, предвидени в членове 270, 273 и 296, са обвързани от разпоредбите за професионалната тайна, така както е предвидено в членове 64 - 69, с изключение на съдебните органи, за които се прилагат действащите национални разпоредби.
Член 296
Третиране на клонове на застрахователни предприятия от трети държави
Ако застрахователно предприятие от трета държава има клонове, установени в повече от една държава-членка, всеки клон се третира отделно при прилагането на настоящия дял.
Компетентните органи и надзорните органи на тези държави-членки се стремят да координират действията си.
Всички администратори или ликвидатори по подобен начин се стремят да координират действията си.
ДЯЛ V
ДРУГИ РАЗПОРЕДБИ
Член 297
Право на съдебна защита
Държавите-членки гарантират, че решенията, които са взети по отношение на застрахователно или презастрахователно предприятие по силата на законовите, подзаконовите и административните разпоредби, които прилагат настоящата директива, са обект на правото на съдебна защита.
Член 298
Сътрудничество между държавите-членки и Комисията
1. Държавите-членки си сътрудничат с цел улесняването на надзора върху застраховането и презастраховането в рамките на Общността и прилагането на настоящата директива.
2. Комисията и надзорните органи на държавите-членки работят в тясно сътрудничество помежду си с цел улесняване на надзора върху застраховането и презастраховането в рамките на Общността и за проучването на всякакви трудности, които могат да възникнат при прилагането на настоящата директива.
3. Държавите-членки уведомяват Комисията за всички значителни трудности, предизвикани от прилагането на настоящата директива.
Комисията и надзорните органи на заинтересованите държави-членки проучват тези затруднения във възможно най-кратък срок, за да намерят подходящо решение.
Член 299
Евро
Когато настоящата директива посочва стойности в евро, обменната стойност в националните валути, която ще се прилага от 31 декември на всяка година, е стойността в последния ден на предходния месец октомври, за който обменните стойности на евро са на разположение за всички валути в Общността.
Член 300
Ревизиране на сумите в евро
Сумите, изразени в евро в настоящата директива, се ревизират на всеки пет години, като се увеличава основната сума в евро с процентната промяна в основния хармонизиран индекс на потребителските цени за всички държави-членки във вида, публикуван от Евростат, започвайки от 31 октомври 2012 г. и до датата на ревизията, като се закръгли до число, кратно на 100 000 EUR.
Ако процентната промяна от последното ревизиране е по-малка от 5 %, сумите не се ревизират.
Комисията публикува ревизираните суми в Официален вестник на Европейския съюз.
Ревизираните суми се прилагат от държавите-членки в 12-месечен срок от публикуването в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 301
Процедура на комитет
1. Комисията се подпомага от Европейския комитет по застрахователно и професионално пенсионно осигуряване.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилагат членове 5 и 7 от Решение 1999/468/ЕО във връзка с разпоредбите на член 8 от него.
3. При позоваване на настоящия параграф се прилагат член 5а, параграфи 1 - 4 и член 7 от Решение 1999/468/ЕО във връзка с разпоредбите на член 8 от него.
Член 302
Уведомления, предоставени преди влизането в сила на законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими за прилагането на членове 57-63
Процедурата по оценяване, прилагана по отношение на предложените придобивания, за които компетентните органи са били уведомени съгласно член 57 преди влизане в сила на законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими за съобразяване с членове 57-63, се провежда в съответствие с националното законодателство на държавите-членки, което е в сила в момента на уведомлението.
Член 303
Изменения на Директива 2003/41/ЕИО
Директива 2003/41/ЕО се изменя, както следва:
1.
Член 17, параграф 2 се заменя със следното:
„2. За целите на изчисляването на минималния размер на допълнителните активи се прилагат правилата, определени в членове 17а - 17 г.“
2.
Вмъкват се следните членове:
„Член 17а
Налична граница на платежоспособност
1. Всяка държава-членка изисква от всяка институция, посочена в член 17, параграф 1, намираща се на нейна територия, да държи във всеки момент адекватна налична граница на платежоспособност във всеки момент по отношение на всички дейности, като тази граница трябва да бъде най-малко равен на изискванията на настоящата директива.
2. Наличната граница на платежоспособност се състои от активите на застрахователното предприятие, намалени с предвидимите задължения и с приспадане на всички нематериални активи, включително:
а)
изцяло внесения дялов капитал, или, в случая на институция под формата на взаимозастрахователно предприятие, действителните първоначални средства плюс всички сметки на членовете на взаимозастрахователното предприятие, които изпълняват следните критерии:
i)
уставът трябва да предвижда, че от тези сметки могат да се извършват плащания към членовете на взаимозастрахователното предприятие, само когато това не води до спад на наличната граница на платежоспособност под изискваното ниво, или след прекратяване дейността на предприятието, когато всички други негови дългове са уредени;
ii)
уставът трябва да предвижда, че за всяко плащане, посочено в подточка i), извършено за други цели освен индивидуалното прекратяване на членството във взаимозастрахователното предприятие, компетентните органи да бъдат уведомени най-малко един месец предварително и, че те могат в този срок да забранят плащането; и
iii)
съответните разпоредби на устава могат да бъдат изменяни само след като компетентните власти са обявили, че нямат възражение към изменението, без да се засягат изложените в i) и ii) критерии;
б)
резерви (законови и свободни), несъответстващи на застрахователните задължения;
в)
печалбата или загубата, пренесени след приспадането на дължимите дивиденти; и
г)
дотолкова доколкото е разрешено от националното право, резерви от печалби в баланса, когато могат да бъдат използвани за покриване на всякакви загуби, които могат да възникнат, и когато не са оставени за разпределение между членовете и бенефициерите.
Наличната граница на платежоспособност се намалява със стойността на собствените акции, които се притежават пряко от институцията.
3. Държавите-членки може да предвидят наличната граница на платежоспособност да обхваща също:
а)
съвкупен привилегирован акционерен капитал и подчинен заемен капитал до 50 % от по-малката стойност на една от следните две величини: наличната граница на платежоспособност и изискваната граница на платежоспособност, не повече от 25 % от която се състои от подчинени кредити с фиксиран падеж, или съвкупен привилегирован акционерен капитал с фиксиран срок, в случай че съществуват обвързващи споразумения, съгласно които в случай на несъстоятелност или ликвидация на институцията подчиненият заемен капитал или привилегированият акционерен капитал се нарежда след вземанията на всички други кредитори и не се изплаща, докато не бъдат уредени всички други неуредени дългове;
б)
ценни книжа без определена дата на падежа и други инструменти, включително кумулативни привилегировани акции, различни от посочените в буква а), до максимално 50 % от по-малката стойност на една от следните две величини: наличната граница на платежоспособност или изискваната граница на платежоспособност, за сумата от такива ценни книжа и субординирания заемен капитал, посочени в буква а), при условие че изпълняват следните задължителни условия:
i)
те не трябва да бъдат изплащани по инициатива на приносителя им или без предварителното съгласие на компетентния орган;
ii)
договорът за емисията трябва да позволява на институцията да отсрочи плащането на лихвата по заема;
iii)
претенциите на заемополучателя към институцията се подреждат след тези на всички други кредитори;
iv)
документите, които уреждат емисията на ценните книжа, предвиждат, че загубите ще бъдат компенсирани с дълг и неизплатени лихви, като в същото време правят възможно за презастрахователното предприятие да продължи дейността си; и
v)
вземат се предвид само напълно внесени суми.
За целите на буква а) подчиненият заемен капитал трябва да отговаря също и на следните условия:
i)
може да се взема предвид само напълно внесеният капитал;
ii)
за заеми с фиксиран падеж, първоначалният падеж е поне пет години. Не по-късно от една година преди датата на изплащането, институцията предоставя за одобрение от компетентните власти план, от който става видно по какъв начин се запазва наличната граница на платежоспособност или се довежда до изискваното ниво по време на падежа, освен ако обхватът, в който може да бъде включен заемът като компонент на наличната граница на платежоспособност, е постепенно стеснен поне през последните пет години преди датата на изплащането. Компетентните органи могат да разрешат предсрочното погасяване на такива кредити, при условие че е подадено заявление от издаващата институция и наличната граница на платежоспособност няма да спадне под необходимото ниво;
iii)
заеми, чийто падеж не е фиксиран, се изплащат само след срок за предизвестие от пет години, освен ако заемите не се считат повече като компонент на наличната граница на платежоспособност или ако специално се изисква предварително съгласие на компетентните власти за предсрочното им изплащане. В последния случай институцията уведомява компетентните власти поне шест месеца преди датата на планираното изплащане, като посочва наличната граница на платежоспособност и изискваната граница на платежоспособност, преди и след изплащането. Компетентните власти разрешават изплащането само когато наличната граница на платежоспособност на институцията няма да падне под изискваното ниво;
iv)
заемното споразумение не включва клауза, която предвижда, че при специфични обстоятелства, различни от ликвидиране на институцията, дългът ще бъде изплатен преди договорените дати за изплащане; и
v)
заемното споразумение може да бъде изменяно, само след като компетентните власти са обявили, че нямат възражения по изменението.
4. По искане от дружеството, с приложени подкрепящи доказателства, до компетентния орган на държавата-членка по произход и със съгласието на този орган, наличните граници на платежоспособността могат също да се състоят от:
а)
когато не се практикува цилмериране, или когато ако се практикува, е по-малко от разходи за придобиване, включени в премията, разликата между нецилмерирания или частично цилмерирания математически резерв и математическия резерв, цилмериран с квота, равна на включената в премията добавка за разходи за придобиване.
б)
всякакви скрити нетни резерви, резултат от оценката на активите, дотолкова доколкото такива скрити нетни резерви не са от необичайно естество;
в)
половината от невнесения акционерен или учредителен капитал, ако внесената част се равнява на 25 % от този акционерен или учредителен капитал, до 50 % от по-малката от следните две величини: наличната и изискваната граница на платежоспособност.
Цифрата, посочена в буква а), не може да превишава 3,5 % от сумата на разликите между съответните капиталови суми от животозастрахователни дейности и от дейности по предоставяне на професионални пенсии, и математическите резерви по всички полици, за които е възможно цилмериране. Разликата се намалява с размера на необезценените разходи за придобиване, отчетени като актив.
5. Комисията може да приема мерки за прилагане, свързани с параграфи 2 - 4, за да отчете развития, които оправдават технически корекции на данните, избираеми за налични граници на платежоспособност.
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива, чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 21б.
Член 17б
Изисквана граница на платежоспособност
1. Съгласно член 17в, изискваната граница на платежоспособност се определя, както е предвидено в параграфи 2 до 6 в съответствие със записаните задължения.
2. Изискваната граница на платежоспособност е равна на сумата от следните два резултата:
а)
първи резултат:
сума, която отговаря на 4 % от математическите резерви за пряката дейност и активното презастраховане, без да се приспадат презастрахователните цесии, се умножава по съотношението, което не може да бъде под 85 %, валидно за последната финансова година, между математическите резерви, нетни от презастраховане, и брутната сума на математическите резерви;
б)
втори резултат:
за полици, при които рисковият капитал не е отрицателна величина, сума, която отговаря на 0,3 % от този капитал, записан от институцията, се умножава по съотношението, което не може да бъде под 50 %, валидно за последната финансова година, между общия рисков капитал, поддържан като задължение на институцията след презастрахователни цесии и ретроцесии, и общия рисков капитал, без приспадане на делът на презастрахователя;
За временна застраховка при смърт с максимален срок три години частта е 0,1 %. За такава застраховка със срок над три години, но не повече от пет, частта е 0,15 %.
3. За допълнителните застраховки, посочени в член 2, параграф 3, буква а), подточка iii) от Директива 2009/138/ЕО на европейския парламент и на съвета от 25 ноември 2009 година относно започването и упражняването на застрахователна и презастрахователна дейност (Платежоспособност II) (37), изискваната граница на платежоспособност е равна на изискваната граница на платежоспособност за институциите по член 17 г.
4. За операции по капитализацията, посочени в член 2, параграф 3, буква б), подточка ii) от Директива 2009/138/ЕО, изискваната граница на платежоспособност е равна на 4 % от математическите резерви, изчислени в съответствие с параграф 2, буква а).
5. За операциите, посочени в член 2, параграф 3, буква б), точка i) от Директива 2009/138/ЕО, изискваната граница на платежоспособност е равна на 1 % от активите.
6. За застраховки в обхвата на член 2, параграф 3, буква а), точки i) и ii) от Директива 2009/138/ЕО, свързани с инвестиционни фондове, и за операции, посочени в член 2, параграф 3, буква б), подточки iii), iv) и v) от Директива 2009/138/ЕО, изискваната граница на платежоспособност е равна сбора от следните елементи:
а)
доколкото институцията носи инвестиционен риск, 4 % от техническите резерви, изчислени в съответствие с параграф 2, буква а);
б)
доколкото институцията не носи инвестиционен риск и пренесената сума за покриване на разходите по управление е фиксирана за период, превишаващ пет години, 1 % от техническите резерви, изчислени в съответствие с параграф 2, буква а);
в)
доколкото институцията не носи инвестиционен риск и пренесената сума за покриване на разходите по управление не е фиксирана за период, превишаващ пет години, сума в размер до 25 % от нетните административни разходи по този вид дейност за предходната финансова година;
г)
доколкото застрахователното предприятие покрива риска смърт, 0,3 % от рисковия капитал, изчислен в съответствие с параграф 2, буква б).
Член 17в
Гаранционен фонд
1. Държавите-членки могат да предвидят една трета от изискваната граница на платежоспособност, както е определена в член 17б, да представлява гаранционен фонд. Този фонд обхваща елементите, изброени в член 17а, параграфи 2 и 3 и със съгласието компетентния орган на държавата-членка по произход, на елементите по член 17а, параграф 4, буква б).
2. Гаранционният фонд не може да бъде по-малък от 3 000 000 EUR. Всяка държава-членка може да предвиди, че минималният гаранционен фонд се намалява с 25 % в случай на взаимозастрахователни предприятия и предприятия от взаимозастрахователен тип.
Член 17г
Изисквана граница на платежоспособност за целите на член 17б, параграф 3
1. Изискваната граница на платежоспособност се определя на базата на годишния размер на премиите или вноските или средната тежест на претенциите за последните три финансови години.
2. Размерът на изискваната граница на платежоспособност е равен на по-високото равнище от двата резултата, посочени в параграфи 3 и 4.
3. Базата на премиите се изчислява при използване на по-високата от брутните осчетоводени премии или вноски, както са изчислени по-долу, и брутните получени премии или вноски.
Премиите или вноските, включително допълнителните, емитирани в рамките на преки сделки през предходната финансова година, се агрегират.
Към тази сума се добавя общата сума на премиите, приети за презастраховане през предходната финансова година.
От нея се изважда общата сума на премиите или вноските, анулирани през предходната финансова година, както и общата сума на данъците и таксите, свързани с премиите или вноските, съставляващи агрегата.
Така получената сума се разделя на два дяла, като първият от тях е от 50 000 000 EUR, а вторият съответства на остатъка; 18 % от първата част и 16 % от втората част се събират.
Така получената сума се умножава по съществуващото съотношение за предходните три финансови години между сумата на останалите застрахователни обезщетения за сметка на предприятието след приспадане на възстановимите суми по презастраховане и сумата на брутните застрахователни обезщетения. Това съотношение не може да бъде под 50 %.
4. Основата на претенциите се изчислява, както следва:
Сумите по застрахователните обезщетения, изплатени по отношение на пряка дейност (без намаляване на застрахователните обезщетения за сметка на презастрахователи и ретроцесионери) през периодите, посочени в параграф 1, се агрегират.
Към тази сума се добавя сумата на застрахователните обезщетения, изплатени по отношение на приети презастраховки или ретроцесии през същите периоди, както и сумата на провизиите за неизплатени застрахователни обезщетения, установени в края на предходната финансова година, както за пряка дейност, така и за приемане на презастраховки.
Впоследствие от тази сума се приспада сумата на застрахователните обезщетения, изплатени през периодите, посочени в параграф 1.
От така получената сума се приспада сумата на провизиите за платими застрахователни обезщетения, установени в началото на втората финансова година, предшестваща последната финансова година, за която има счетоводни отчети, както за пряката дейност, така и за приемането на презастраховки.
Една трета от така получената сума се разделя на две части, първата - до 35 000 000 EUR, а втората представлява разликата; 26 % от първата част и 23 % от втората част се събират.
Така получената сума се умножава по съществуващото съотношение за предишните три финансови години между сумата на останалите застрахователни обезщетения за сметка на институцията след приспадане на възстановимите суми по презастраховане и сумата на брутните застрахователни обезщетения. Това съотношение не може да бъде под 50 %.
5. Когато изискваната граница на платежоспособност така изчислена по параграфи 2, 3 и 4 дават резултат, по-малък от изискваната граница на платежоспособност за предходната финансова година, изискването за граници на платежоспособността е най-малкото равно на това за предходната финансова година, умножено по съотношението между техническите провизии за платими застрахователни обезщетения в края на предходната финансова година, и сумата на техническите провизии за платими застрахователни обезщетения в началото на предходната финансова година. В тези изчисления техническите резерви се изчисляват, като се извърши приспадане на презастраховката, а коефициентът не може в никакъв случай да бъде по-висок от 1.
3.
Вмъкват се следните членове:
„Член 21а
Преразглеждане на размера на гаранционния капитал
1. Сумата в евро, предвидена в член 17в, параграф 2, се преразглежда ежегодно от 31 октомври 2012 г., за да бъдат отчетени промените в хармонизирания индекс на потребителските цени на всички държави - членки, както е публикуван от Евростат.
Сумата се адаптира автоматично, като се увеличи базовата сума в евро с процентната промяна на този индекс за периода от 31.12.2009 г. до датата на преразглеждането и се закръгли до число, кратно на 100 000 EUR.
Размерите не се адаптират, ако процентното изменение след последното адаптиране е под 5 %.
2. Комисията информира ежегодно Европейския парламент и Съвета за промяната и актуализираната сума, посочени в параграф 1.
Член 21б
Процедура на комитет
1. Комисията се подпомага от Комитета за европейско застраховане и професионални пенсии, създаден с Решение 2004/9/ЕО на Комисията (38).
2. При позоваване на настоящия параграф се прилагат член 5а, параграфи 1- 4 и член 7 от Решение 1999/468/ЕО във връзка с разпоредбите на член 8 от него.
Член 304
Подмодул на риска, свързан с акции, основаващ се на срока
1. Държавите-членки могат да разрешават на животозастрахователни предприятия, предоставящи:
а)
дейностите по професионално пенсионно осигуряване в съответствие с член 4 от Директива 2003/41/ЕО, или
б)
пенсионни обезщетения, предоставяни в зависимост от достигането или с оглед перспективата за достигане на пенсионна възраст, когато премиите, платени за тези обезщетения имат данъчно облекчение, разрешено на титулярите на полици в съответствие с националното законодателство на държавата-членка, лицензирала предприятието;
ако:
i)
всички активи и задължения, свързани с дейността, се обособяват, управляват се и се организират отделно от другите дейности на застрахователните предприятия, без никаква възможност за прехвърляне;
ii)
дейностите на предприятието, свързани с букви а) и б), по отношение на които се прилага посоченият в настоящия параграф подход, се извършват само в държавата-членка, където е лицензирано предприятието; и
iii)
средният срок на задълженията, съответстващи на дейността на предприятието, надвишава 12 години;
да бъде прилаган подмодул на риска, свързан с акции, на капиталовото изискване за платежоспособност, който се калибрира чрез мярката стойността под риск („Value-at-Risk“) за определен срок, който отговаря на типичния срок на държане на капиталовите инвестиции за заинтересованото предприятие, с доверителен интервал, предоставящ на титулярите на полици и бенефициерите равнище на защита, равностойно на определеното в член 101, когато подходът съгласно настоящия член се използва само по отношение на активите и задълженията, посочени в подточка i). При изчисляването на капиталовото изискване за платежоспособност тези активи и задължения се вземат изцяло предвид за целите на оценката на диверсификационните ефекти, без да се накърнява необходимостта от защита на интересите на титулярите на полици и бенефициерите в други държави-членки.
След одобрението от надзорните органи, подходът, посочен в първа алинея, се използва единствено когато платежоспособността и ликвидната позиция, наред със стратегиите, процесите и процедурите за отчитане на съответното дружество спрямо координираното управление на активи и пасиви са такива, че да гарантират на текуща основа, че то е в състояние да поддържа капиталови инвестиции за период, съответстващ на типичния за заинтересованото предприятие срок на държане на капиталови инвестиции. Дружеството трябва да може да докаже пред надзорния орган, че това условие е проверено спрямо доверителния интервал, необходим за осигуряване на титулярите на полици и бенефициерите на ниво на защита, равностойно на нивото, посочено в член 101.
Застрахователните и презастрахователни дружества не прибягват до прилагане на посочения в член 105 подход, освен при надлежно обосновани обстоятелства и след одобрение от страна на надзорните органи.
2. Комисията представя на Европейския комитет по застрахователно и професионално пенсионно осигуряване и на Европейския парламент в срок до 31 октомври 2015 г. доклад относно прилагането на посочения в параграф 1 от настоящия член подход и относно приетите съгласно параграф 1 практики на надзорните органи, придружаван, по целесъобразност, от съответни предложения. Докладът разглежда по-специално трансграничните ефекти от използването на въпросния подход с оглед на предотвратяването на регулаторен арбитраж от застрахователните и презастрахователни дружества.
ДЯЛ VI
ПРЕХОДНИ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
ГЛАВА I
Преходни разпоредби
Раздел 1
Застраховане
Член 305
Дерогации и отмяна на ограничителните мерки
1. Държавите-членки могат да освобождават общо застрахователни предприятия, които към 31 януари 1975 година не са изпълнявали изискванията на членове 16 и 17 от Директива 73/239/ЕИО, чийто годишен доход от премии или вноски към 31 юли 1978 година не е достигнал шесткратния размер на изисквания минимален гаранционен фонд съгласно член 17, параграф 2 от Директива 73/239/ЕИО, от изискването да установяват минимален гаранционен фонд преди края на финансовата година, през която доходите от премии или вноски възлизат на шесткратния размер на минималния гаранционен фонд. След оценка на резултатите от проверката по член 298, параграф 2 Съветът се произнася с единодушие по предложение на Комисията кога държавите-членки да премахнат това облекчение.
2. Общо застрахователни предприятия, учредени в Обединеното кралство с кралски декрет или с частен акт, или със специален публичен акт, могат да продължат да упражняват дейността си в правноорганизационната форма, в която са били учредени към 31 юли 1973 година, за неограничен срок.
Животозастрахователни предприятия, учредени в Обединеното кралство с кралски декрет или с частен акт, или със специален публичен акт, могат да упражняват своята дейност в правната форма, в която са били учредени на 15 март 1979 г., за неограничено време.
Обединеното Кралство изготвя списък на предприятия та, посочени в първа и втора алинеи, и го предава на останалите държави-членки и Комисията.
3. Дружествата, регистрирани в Обединеното кралство съгласно Актовете за взаимоспомагателните дружества могат да продължат своята дейност по животозастраховането и спестяванията, които в съответствие със своите цели, те са упражнявали към 15 март 1979 г.
4. По искане на общо застрахователни предприятия, които отговарят на изискванията, установени в дял I, глава VI, раздели 2, 4 и 5, държавите-членки прекратяват прилагането на ограничителни мерки, например тези, свързани с ипотеки, влогове и ценни книжа.
Член 306
Права, придобити от съществуващи клонове и застрахователни предприятия
1. Клонове, започнали дейност в съответствие с разпоредбите, които са в сила в държавата-членка, в която се намира клонът, преди 1 юли 1994 г., се приема, че са били предмет на процедурата, предвидена в членове 145 и 146.
2. Членове 147 и 148 не засягат правата, придобити от застрахователните предприятия, които упражняват дейност съгласно свободното предоставяне на услуги преди 1 юли 1994 г.
Раздел 2
Презастраховане
Член 307
Преходен период за член 57, параграф 3 и член 60, параграф 6 от Директива 2005/68/ЕО
Държава-членка може да отложи прилагането на разпоредбите на член 57, параграф 3 от Директива 2005/68/ЕО, които изменят член 15, параграф 3 от Директива 73/239/ЕИО, както и разпоредбата на член 60, параграф 6 от Директива 2005/68/ЕО, до 10 декември 2008 г.
Член 308
Право, придобито от съществуващи презастрахователни предприятия
1. За презастрахователните предприятия, които са предмет на настоящата директива, и на които е издаден лиценз или имат право да извършват презастрахователна дейност в съответствие с разпоредбите на държавите-членки, в които се намира централното им управление преди 10 декември 2005 г., се счита, че притежават лиценз в съответствие с член 14.
Независимо от това, те са задължени да изпълняват разпоредбите на настоящата директива относно упражняването на презастрахователна дейност и изискванията, определени в член 18, параграф 1, букви б) и г) - ж), членове 19, 20 и 24, както и в дял I, глава VI, раздели 2, 3 и 4.
2. Държавите-членки могат да разрешат на посочените в параграф 1 презастрахователни предприятия, които към 10 декември 2005 г. не са изпълнявали член 18, параграф 1, буква б), членове 19 и 20, както и дял I, глава VI, раздели 2, 3 и 4, допълнителен период до 10 декември 2008 г., за да се съобразят с тези изисквания.
ГЛАВА II
Заключителни разпоредби
Член 309
Транспониране
1. Държавите-членки приемат законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими за прилагането на членове 4,, 10, 13, 14, 18, 23, 26-32, 34-49, 51-55, 67, 68, 71, 72, 74-85, 87-91, 93-96, 98, 100-110, 112, 113, 115-126, 128, 129, 131-134, 136-142, 144, 146, 148,, 162-167, 172, 173, 178, 185, 190, 192, 210-233, 235-240, 243-258, 260-263, 265, 266, 303 и 304, и приложения III и IV до 31 октомври 2012 година.
Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Те включват също така уточнение, че позоваванията в съществуващите законови, подзаконови и административни разпоредби на директивите, отменени с настоящата директива, се считат за позовавания на настоящата директива. Условията и редът на позоваване, както и формулирането на уточнението се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното законодателство, които приемат в областта, регулирана с настоящата директива.
Член 310
Отмяна
1. Директиви 64/225/ЕИО, 73/239/ЕИО, 73/240/ЕИО, 76/580/ЕИО, 78/473/ЕИО, 84/641/ЕИО, 87/344/ЕИО 88/357/ЕИО, 92/49/ЕИО, 98/78/ЕО, 2001/17/ЕО, 2002/83/ЕО и 2005/68/ЕО, изменени с актовете, изброени в приложение VI, част А, се отменят, считано от 1 ноември 2012 г., без да се засягат задълженията на държавите-членки относно сроковете за транспониране в националните законодателства и прилагането на директивите, посочени в приложение VI, част Б.
Позоваванията на отменените директиви се тълкува като позовавания на настоящата директива и се четат според таблицата за съответствие в приложение VII.
Член 311
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Членове 1-3, 5-9, 11, 12, 15-17, 19-22, 24-25, 33, 56, 66, 69, 70, 73, 143, 145, 147, 149-161, 168-171, 174-177, 179-184, 186-189, 191, 193-209, 267-300, 302, 305-308 и приложения I и II, V, VI и VII се прилагат от 1 ноември 2012 година.
Член 312
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Страсбург на, 25 ноември 2009 година
DIRECTIVA 2009/138/CE DO PARLAMENTO EUROPEU E DO CONSELHO,
de 25 de Novembro de 2009,
relativa ao acesso à actividade de seguros e resseguros e ao seu exercício (Solvência II)
(reformulação)
(Texto relevante para efeitos do EEE)
O PARLAMENTO EUROPEU E O CONSELHO DA UNIÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia, nomeadamente o n.o 2 do artigo 47.o e o artigo 55.o,
Tendo em conta a proposta da Comissão,
Tendo em conta o parecer do Comité Económico e Social Europeu (1),
Após consulta ao Comité das Regiões,
Deliberando nos termos do artigo 251.o do Tratado (2),
Considerando o seguinte:
(1)
A Primeira Directiva 73/239/CEE do Conselho, de 24 de Julho de 1973, relativa à coordenação das disposições legislativas, regulamentares e administrativas respeitantes ao acesso à actividade de seguro directo não vida e ao seu exercício (3), a Directiva 78/473/CEE do Conselho, de 30 de Maio de 1978, relativa à coordenação das disposições legislativas, regulamentares e administrativas em matéria de co-seguro comunitário (4), a Directiva 87/344/CEE do Conselho, de 22 de Junho de 1987, relativa à coordenação das disposições legislativas, regulamentares e administrativas relativas ao seguro de protecção jurídica (5), a Segunda Directiva 88/357/CEE do Conselho, de 22 de Junho de 1988, relativa à coordenação das disposições legislativas, regulamentares e administrativas respeitantes ao seguro directo não vida, que fixa disposições destinadas a facilitar o exercício da livre prestação de serviços (6), a Directiva 92/49/CEE do Conselho, de 18 de Junho de 1992, relativa à coordenação das disposições legislativas, regulamentares e administrativas respeitantes ao seguro directo não vida (terceira directiva relativa ao seguro não vida) (7), a Directiva 98/78/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 27 de Outubro de 1998, relativa à supervisão complementar das empresas de seguros e de resseguros que fazem parte de um grupo segurador ou de um grupo ressegurador (8), a Directiva 2001/17/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 19 de Março de 2001, relativa ao saneamento e à liquidação das empresas de seguros (9), a Directiva 2002/83/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 5 de Novembro de 2002, relativa aos seguros de vida (10), e a Directiva 2005/68/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 16 de Novembro de 2005, relativa aos resseguros (11), devem ser alteradas de forma substancial. Por motivos de clareza, convém reformular essas directivas.
(2)
A fim de facilitar o acesso à actividade de seguros e de resseguros e o seu exercício, é necessário eliminar as diferenças mais importantes entre as legislações dos Estados-Membros no que se refere ao regime a que estão sujeitas as empresas de seguros e de resseguros. É conveniente, por conseguinte, proporcionar às empresas de seguros e de resseguros um enquadramento legal para o exercício da actividade seguradora e resseguradora em todo o mercado interno, facilitando assim às empresas de seguros e de resseguros com sede na Comunidade a cobertura de riscos e compromissos nela situados.
(3)
No interesse do bom funcionamento do mercado interno, é conveniente fixar regras coordenadas, relativas à supervisão dos grupos seguradores e para garantir a protecção dos credores, aos processos de saneamento e de liquidação das empresas de seguros.
(4)
É conveniente que determinadas empresas que prestam serviços de seguros fiquem excluídas do regime estabelecido pela presente directiva, seja pela sua dimensão, estatuto jurídico, natureza - ligação estreita a sistemas públicos de seguros - ou pelos serviços específicos que propõem. Convém, por outro lado, excluir certas instituições existentes em diversos Estados-Membros, cuja actividade abrange apenas um sector muito restrito e se encontra limitada por lei a um determinado território ou a determinadas pessoas.
(5)
São excluídas do âmbito de aplicação da presente directiva as empresas de seguros de reduzida dimensão que cumpram determinadas condições, nomeadamente um nível de volume de prémios bruto inferior a cinco milhões de euros. No entanto, todas as empresas de seguros e de resseguros que já tenham sido autorizadas ao abrigo das directivas em vigor deverão continuar a ser autorizadas quando a presente directiva for aplicada. As empresas excluídas do âmbito de aplicação da presente directiva deverão poder continuar a fazer uso das liberdades fundamentais concedidas pelo Tratado. Estas empresas têm a opção de pedir uma autorização ao abrigo da presente directiva, a fim de beneficiarem da licença única nela prevista.
(6)
Os Estados-Membros deverão poder exigir que as empresas que exercem a actividade de seguros e de resseguros e que estejam excluídas do âmbito de aplicação da presente directiva se registem. Os Estados-Membros podem igualmente sujeitar essas empresas a supervisão prudencial e legal.
(7)
A Directiva 72/166/CEE do Conselho, de 24 de Abril de 1972, relativa à aproximação das legislações dos Estados-Membros respeitantes ao seguro de responsabilidade civil que resulta da circulação de veículos automóveis e à fiscalização do cumprimento da obrigação de segurar esta responsabilidade (12), a Sétima Directiva 83/349/CEE do Conselho, de 13 de Junho de 1983, baseada no n.o 3, alínea g), do artigo 54.o do Tratado e relativa às contas consolidadas (13), a Segunda Directiva 84/5/CEE do Conselho, de 30 de Dezembro de 1983, relativa à aproximação das legislações dos Estados-Membros respeitantes ao seguro de responsabilidade civil que resulta da circulação de veículos automóveis (14), a Directiva 2004/39/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 21 de Abril de 2004, relativa aos mercados de instrumentos financeiros (15), e a Directiva 2006/48/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 14 de Junho de 2006, relativa ao acesso à actividade das instituições de crédito e ao seu exercício (16), definem regras gerais em matéria de contabilidade, responsabilidade decorrente do seguro automóvel, instrumentos financeiros e instituições de crédito e estabelecem definições nesses domínios. É conveniente que algumas das definições constantes dessas directivas sejam aplicáveis para efeitos da presente directiva.
(8)
O acesso às actividades de seguro e de resseguro deverá ser sujeito à concessão de uma autorização prévia. É necessário, por conseguinte, estabelecer as condições de concessão e, eventualmente, recusa dessa autorização, bem como o respectivo procedimento.
(9)
As directivas revogadas pela presente directiva não estabelecem quaisquer normas a respeito do âmbito das actividades de resseguro que uma empresa de seguros pode ser autorizada a exercer. Cabe aos Estados-Membros decidirem sobre o estabelecimento de normas nesta matéria.
(10)
As referências feitas na presente directiva às empresas de seguros ou de resseguros deverão abranger as empresas de seguros e as empresas de resseguros cativas, excepto no caso de existirem disposições específicas para tais empresas.
(11)
Uma vez que a presente directiva constitui um instrumento essencial da realização do mercado interno, as empresas de seguros e de resseguros autorizadas no Estado-Membro de origem deverão poder exercer, em toda a Comunidade, a totalidade ou parte das suas actividades através do estabelecimento de sucursais ou por via de prestação de serviços. É conveniente, por conseguinte, assegurar a harmonização necessária e suficiente para garantir o reconhecimento mútuo das autorizações e dos sistemas de supervisão, de modo a criar uma autorização única, válida em toda a Comunidade, e possibilitar a supervisão da empresa pelo Estado-Membro de origem.
(12)
A Directiva 2000/26/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 16 de Maio de 2000, relativa à aproximação das legislações dos Estados-Membros respeitantes ao seguro de responsabilidade civil relativo à circulação de veículos automóveis (Quarta directiva sobre o seguro automóvel) (17) estabelece as regras a que deverá obedecer a designação dos representantes para sinistros. Essas regras deverão ser aplicáveis para efeitos da presente directiva.
(13)
As empresas de resseguros deverão limitar o respectivo objecto às actividades de resseguros e operações conexas. Este requisito não deverá impedir que uma empresa de resseguros exerça actividades como a prestação aos seus clientes de serviços de consultoria estatística ou actuarial, análise de riscos ou realização de estudos. Pode igualmente incluir a função e as actividades de sociedades gestoras de participações no que diz respeito a actividades do sector financeiro, na acepção do ponto 8 do artigo 2.o da Directiva 2002/87/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 16 de Dezembro de 2002, relativa à supervisão complementar de instituições de crédito, empresas de seguros e empresas de investimento de um conglomerado financeiro (18). De qualquer modo, este requisito não permite o exercício de actividades bancárias e financeiras não relacionadas.
(14)
A protecção dos tomadores de seguros exige que as empresas de seguros e de resseguros sejam sujeitas a requisitos de solvência eficazes que resultem numa eficiente afectação de capital na União Europeia. À luz da evolução verificada no mercado, o sistema actual deixou de ser adequado. É necessário, por conseguinte, criar um novo quadro regulamentar.
(15)
De harmonia com a evolução mais recente em matéria de gestão de riscos, no quadro dos trabalhos da Associação Internacional das Autoridades de Supervisão dos Seguros, do Conselho das Normas Internacionais de Contabilidade e da Associação Actuarial Internacional, e com os avanços mais recentes noutros sectores financeiros, é conveniente adoptar uma abordagem económica baseada no risco, incentivando assim as empresas de seguros e de resseguros a avaliarem e gerirem correctamente os seus riscos. O nível de harmonização deverá ser aumentado, mediante a criação de regras específicas para a avaliação do activo e do passivo, incluindo as provisões técnicas.
(16)
O principal objectivo da regulamentação e supervisão dos seguros e dos resseguros é uma protecção adequada dos tomadores de seguros e beneficiários. O termo «beneficiário» inclui qualquer pessoa singular ou colectiva que beneficie de um direito por força de um contrato de seguro. A estabilidade financeira e a equidade e estabilidade dos mercados são também objectivos da regulamentação e supervisão dos seguros e dos resseguros que é necessário ter em conta, mas que não deverão comprometer o objectivo principal.
(17)
Espera-se que o regime de solvência estabelecido na presente directiva tenha por resultado uma melhor protecção dos tomadores de seguros. O regime Solvência II exigirá dos Estados-Membros que dotem as autoridades de supervisão dos recursos necessários para poderem cumprir as obrigações estabelecidas na presente directiva. Isto inclui todas as capacidades necessárias, nomeadamente recursos financeiros e humanos.
(18)
As autoridades de supervisão dos Estados-Membros deverão, pois, dispor de todos os meios necessários para garantir o exercício regular das actividades das empresas de resseguros em toda a Comunidade, quer sejam exercidas em regime de estabelecimento ou ao abrigo da liberdade de prestação de serviços. Para garantir uma supervisão eficaz, todas as medidas tomadas pelas autoridades de supervisão deverão ser proporcionais à natureza, à escala e à complexidade dos riscos inerentes à actividade da empresa de seguros ou de resseguros, independentemente da importância da empresa em causa para a estabilidade financeira global do mercado.
(19)
O regime previsto na presente directiva não deverá constituir uma sobrecarga excessiva para as pequenas e médias empresas de seguros. Um dos meios para atingir este objectivo é a aplicação adequada do princípio da proporcionalidade. Este princípio deverá aplicar-se tanto aos requisitos impostos às empresas de seguros e de resseguros como ao exercício de poderes de supervisão.
(20)
Em particular, o regime previsto na presente directiva não deverá constituir uma sobrecarga excessiva para as empresas de seguros especializadas em fornecer determinados tipos de seguros ou em prestarem serviços a segmentos de clientela específicos, devendo reconhecer que essa especialização pode constituir uma valiosa ferramenta para gerir os riscos de forma eficiente e eficaz. Para alcançar este objectivo e uma correcta aplicação do princípio da proporcionalidade, deverão também prever-se disposições específicas que permitam às empresas utilizarem os seus próprios dados para calibrar os parâmetros nos módulos para os riscos de subscrição da fórmula-padrão do requisito de capital de solvência.
(21)
A presente directiva deverá igualmente ter em conta a natureza específica das empresas de seguros e de resseguros cativas. Dado que estas empresas apenas cobrem os riscos associados ao grupo industrial ou comercial a que pertencem, deverão prever-se abordagens adequadas, conformes com o princípio da proporcionalidade, por forma a reflectir a natureza, a escala e a complexidade das suas actividades.
(22)
A supervisão das actividades de resseguro deverá ter em conta as características específicas dessas actividades, nomeadamente a sua natureza global e o facto de os tomadores de seguros serem, eles próprios, empresas de seguros ou resseguros.
(23)
As autoridades de supervisão deverão estar em condições de obter das empresas de seguros e de resseguros as informações necessárias ao exercício da supervisão, incluindo, se for caso disso, os elementos divulgados publicamente pelas empresas de seguros ou de resseguros no âmbito do reporte financeiro, cotações e outros requisitos legais ou regulamentares.
(24)
Convém que o controlo da solidez financeira das empresas de seguros e de resseguros caiba às autoridades de supervisão do Estado-Membro de origem. Para o efeito, estas deverão efectuar periodicamente revisões e avaliações.
(25)
As autoridades de supervisão deverão poder ter em conta os efeitos que os códigos voluntários de conduta e transparência adoptados pelas instituições relevantes que operam com instrumentos de investimento não regulamentados ou alternativos podem ter na gestão do risco e dos activos.
(26)
No sector dos seguros, o ponto de partida no que diz respeito à adequação dos requisitos quantitativos é o requisito de capital de solvência. As autoridades de supervisão só deverão, por conseguinte, ter o poder de impor um acréscimo ao requisito de capital de solvência em circunstâncias excepcionais, nos casos enumerados na presente directiva, na sequência do processo de revisão pelo supervisor. A fórmula-padrão do requisito de capital de solvência destina-se a reflectir o perfil de risco da maioria das empresas de seguros e de resseguros. Em certos casos, contudo, a abordagem padronizada pode não reflectir correctamente o perfil de risco, muito específico, de determinada empresa.
(27)
A imposição de um acréscimo dos requisitos de capital deverá ser excepcional no sentido de que deverá somente ser usada como medida de último recurso, nos casos em que outras medidas de supervisão se revelem ineficazes ou inadequadas. Por outro lado, o termo excepcional deverá ser entendido no contexto da situação específica de cada empresa, e não em relação ao número dos acréscimos de requisitos de capital impostos num mercado específico.
(28)
O acréscimo do requisito de capital deverá ser mantido enquanto a situação em que foi imposto não estiver resolvida. Caso existam deficiências significativas no modelo interno parcial ou total, ou falhas significativas no sistema de governação, as autoridades de supervisão deverão assegurar que a empresa em causa envide todos os esforços no sentido de corrigir as deficiências que levaram à imposição do acréscimo dos requisitos de capital. Contudo, nos casos em que a abordagem padronizada não reflicta adequadamente o perfil de risco, muito específico, de determinada empresa, o acréscimo dos requisitos de capital poderá ser mantido durante anos consecutivos.
(29)
Em relação a alguns riscos, a única abordagem adequada pode consistir na imposição de requisitos em matéria de sistema de governação das empresas, e não nos requisitos quantitativos reflectidos no requisito de capital de solvência. Um sistema de governação eficaz é, por conseguinte, fundamental para a gestão adequada das empresas de seguros e para o dispositivo regulamentar.
(30)
O sistema de governação compreende a função de gestão de riscos, a função de verificação da conformidade, a função de auditoria interna e a função actuarial.
(31)
Uma função é uma competência administrativa para realizar determinadas tarefas de governação. A identificação de uma função específica não impede a empresa, salvo disposição em contrário da presente directiva, de decidir livremente da respectiva organização prática. Isto não deverá dar origem a requisitos que se traduzam numa sobrecarga excessiva, uma vez que deverão ser tidas em conta a natureza, a escala e a complexidade das operações da empresa. Estas funções deverão, por conseguinte, poder ser desempenhadas por pessoal próprio ou beneficiar de assessoria externa ou ainda, dentro dos limites fixados pela presente directiva, ser confiadas a peritos subcontratados.
(32)
Por outro lado, excepto no que respeita à função de auditoria interna, em empresas mais pequenas e menos complexas deverá ser possível confiar várias funções a uma mesma pessoa ou unidade organizativa.
(33)
As funções incluídas no sistema de governação são consideradas como funções essenciais e, consequentemente, como funções importantes e fundamentais.
(34)
Todas as pessoas que desempenhem funções essenciais deverão ser competentes e idóneas. Contudo, só os detentores de funções essenciais deverão ser sujeitos a requisitos de notificação à autoridade de supervisão.
(35)
Para efeitos de avaliação do nível de competência exigido, as qualificações e a experiência profissional dos que efectivamente gerem a empresa ou desempenham outras funções essenciais deverão ser tidos em conta como factores adicionais.
(36)
É conveniente que todas as empresas de seguros e de resseguros integrem na sua estratégia comercial uma avaliação periódica das suas necessidades globais de solvência, atendendo ao seu perfil de risco específico (auto-avaliação do risco e da solvência). Esta avaliação não requer o desenvolvimento de um modelo interno e não serve para calcular um requisito de capital diferente do requisito de capital de solvência ou do requisito de capital mínimo. Os resultados de cada avaliação deverão ser comunicados à autoridade de supervisão no âmbito das informações a fornecer para efeitos de supervisão.
(37)
Para garantir uma supervisão eficaz das funções ou actividades subcontratadas, é fundamental que as autoridades de supervisão da empresa de seguros ou de resseguros que subcontrata actividades tenham acesso a todos os dados relevantes que se encontrem na posse do prestador de serviços subcontratado, quer se trate de uma entidade regulamentada ou não, e que possam proceder a inspecções no local. Para ter em conta a evolução do mercado e assegurar que as condições de subcontratação continuam a ser respeitadas, as autoridades de supervisão deverão ser previamente informadas da subcontratação de funções ou actividades fundamentais ou importantes. Estes requisitos deverão tomar em consideração os trabalhos do Fórum Conjunto e coadunar-se com as normas e práticas vigentes no sector bancário e com a Directiva 2004/39/CE e a sua aplicação às instituições de crédito.
(38)
Por razões de transparência, as empresas de seguros e de resseguros deverão divulgar publicamente - ou seja, facultar gratuitamente ao público, sob forma impressa ou electrónica -, pelo menos anualmente, as informações essenciais sobre a sua solvência e situação financeira. As empresas deverão poder divulgar pública e voluntariamente informações suplementares.
(39)
É conveniente prever trocas de informações entre as autoridades de supervisão e as autoridades ou organismos que, pelas suas funções, contribuam para o reforço da estabilidade do sistema financeiro. É, pois, necessário definir as condições em que tais trocas de informações podem ser efectuadas. Além disso, caso só possam ser divulgadas informações com o acordo expresso das autoridades de supervisão, estas últimas deverão poder, se necessário, subordinar o seu acordo à observância de condições estritas.
(40)
É necessário promover a convergência da supervisão em relação não só aos instrumentos como também às práticas de supervisão. O Comité das Autoridades Europeias de Supervisão dos Seguros e Pensões Complementares de Reforma (CAESSPCR), criado pela Decisão 2009/79/CE da Comissão (19), deverá desempenhar uma função importante neste contexto e apresente relatórios periódicos ao Parlamento Europeu e à Comissão sobre os progressos realizados.
(41)
O objectivo da divulgação de informações e da apresentação de um relatório sobre os acréscimos dos requisitos de capital pelo CAESSPCR não é inibir a sua utilização nos termos autorizados pela presente directiva, mas contribuir para um grau cada vez maior de convergência das práticas de supervisão na imposição de acréscimos dos requisitos de capital entre as autoridades de supervisão dos diferentes Estados-Membros.
(42)
A fim de limitar a sobrecarga administrativa e evitar a duplicação de esforços, as autoridades de supervisão e os serviços nacionais de estatística deverão cooperar e trocar informações entre si.
(43)
A fim de reforçar a supervisão das empresas de seguros e de resseguros e a protecção dos tomadores de seguros, é conveniente que os revisores oficiais de contas, na acepção da Directiva 2006/43/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 17 de Maio de 2006, relativa à revisão legal das contas anuais e consolidadas (20), fiquem obrigados a comunicar rapidamente quaisquer factos susceptíveis de afectar gravemente a situação financeira ou a organização administrativa de uma empresa de seguros ou de resseguros.
(44)
As empresas de seguros que exerçam simultaneamente actividades de seguros de vida e não vida deverão gerir essas actividades separadamente, a fim de proteger os interesses dos tomadores de seguros do ramo vida. Convém, nomeadamente, que essas empresas fiquem sujeitas aos mesmos requisitos de capital que os aplicáveis a um grupo segurador equivalente constituído por uma empresa de seguro de vida e uma empresa de seguro não vida, tendo em conta a maior transferibilidade do capital no caso das empresas de seguros multi-ramos.
(45)
A avaliação da situação financeira das empresas de seguros e de resseguros deverá assentar em princípios económicos sólidos e utilizar da melhor forma as informações fornecidas pelos mercados financeiros e os dados geralmente disponíveis sobre riscos técnicos dos seguros. Em especial, os requisitos de solvência deverão basear-se numa avaliação económica da totalidade do balanço.
(46)
As normas de avaliação para efeitos de supervisão deverão, tanto quanto possível, ser compatíveis com as disposições internacionais contabilísticas mais recentes, de forma a limitar a sobrecarga administrativa sobre as empresas de seguros e de resseguros.
(47)
De acordo com esta abordagem, os requisitos de capital deverão ser cobertos por fundos próprios, quer patrimoniais quer extrapatrimoniais. Dado que nem todos os recursos financeiros permitem absorver inteiramente as perdas, tanto em caso de liquidação como em condições de continuidade das actividades, os elementos dos fundos próprios deverão ser classificados segundo critérios de qualidade em três níveis, devendo o montante elegível de fundos próprios destinados a cobrir os requisitos de capital ser limitado em função desses níveis. Os limites aplicáveis aos elementos dos fundos próprios só deverão ser utilizados para determinar a capacidade de solvência das empresas de seguros e de resseguros, não devendo impor-lhes restrições suplementares à liberdade de gestão interna do seu capital.
(48)
Regra geral, os activos livres de qualquer responsabilidade previsível estão disponíveis para absorver perdas devidas a flutuações económicas adversas, tanto em condições de continuidade das actividades como em caso de liquidação. Por conseguinte, a maior parte do excedente do activo sobre o passivo, avaliado segundo os princípios estabelecidos na presente directiva, deverá ser tratada como capital de alta qualidade (nível 1).
(49)
Nem todos os activos de uma empresa são livres de restrições. Em alguns Estados-Membros, determinados produtos estão na origem de estruturas de fundos circunscritos para fins específicos, que conferem a uma determinada categoria de tomadores de seguros direitos acrescidos sobre os activos no interior do seu próprio «fundo». Embora tais activos sejam incluídos no cálculo do excedente do activo sobre o passivo para fins de determinação dos fundos próprios, esses elementos não podem, de facto, ser disponibilizados para cobrir os riscos exteriores ao fundo autonomizado. Para ser coerente com a abordagem económica, a avaliação dos fundos próprios deverá ser adaptada de forma a reflectir a natureza específica dos activos que fazem parte de uma estrutura delimitada para fins específicos. Do mesmo modo, o cálculo do requisito de capital de solvência deverá reflectir a redução no agrupamento ou na diversificação relacionada com tais fundos circunscritos para fins específicos.
(50)
É prática corrente em alguns Estados-Membros as empresas de seguros venderem produtos de seguros do ramo «vida» em que os tomadores e os beneficiários da apólice contribuem para o capital de risco da empresa em troca do retorno total ou parcial das quotizações. Estes resultados acumulados são fundos excedentários, que pertencem à entidade jurídica em que são gerados.
(51)
Os fundos excedentários deverão ser avaliados segundo a abordagem económica prevista na presente directiva. A este respeito, uma simples referência à avaliação dos fundos excedentários nas contas anuais legais não deverá ser considerada suficiente. De acordo com os requisitos de fundos próprios, deverão ser aplicados aos fundos excedentários os critérios estabelecidos na presente directiva para a classificação em níveis. Isto significa, nomeadamente, que apenas os fundos excedentários que cumpram os requisitos para a classificação no nível 1 deverão ser considerados como capital de nível 1.
(52)
As mútuas e as sociedades sob a forma mútua de quotizações variáveis podem reclamar contribuições suplementares dos seus membros (reforços de quotização) tendo em vista aumentar os recursos financeiros que detêm para absorver perdas. Os reforços de quotização podem constituir uma importante fonte de financiamento para as mútuas e as sociedades sob a forma mútua, nomeadamente no caso de serem confrontadas com flutuações adversas do negócio. Por conseguinte, os reforços de quotização deverão ser reconhecidos como elementos de fundos próprios complementares e ser tratados como tal para efeitos de solvência. Em especial no caso de mútuas e de sociedades sob a forma mútua de quotizações variáveis de armadores, que apenas seguram riscos marítimos, o recurso a reforços de quotização é uma prática estabelecida desde há longos anos, sujeita a disposições específicas de recuperação, e o montante aprovado desses reforços de quotização deverá ser tratado como capital de boa qualidade (nível 2). Do mesmo modo, no caso de outras mútuas e sociedades sob a forma mútua em que os reforços de quotização são de qualidade similar, o montante aprovado desses reforços deverá igualmente ser tratado como capital de boa qualidade (nível 2).
(53)
Para que as empresas de seguros e de resseguros possam cumprir os seus compromissos para com os tomadores de seguros e beneficiários, os Estados Membros deverão exigir que as referidas empresas constituam provisões técnicas adequadas. Para maior comparabilidade e transparência, é conveniente harmonizar os princípios e metodologias actuariais e estatísticos subjacentes ao cálculo dessas provisões técnicas em toda a Comunidade.
(54)
O cálculo das provisões técnicas deverá ser coerente com a avaliação dos elementos do activo e dos outros elementos do passivo, com o mercado e com a evolução internacional mais recente nos domínios da contabilidade e da supervisão.
(55)
O valor das provisões técnicas deverá, por conseguinte, corresponder ao montante que uma empresa de seguros ou de resseguros teria de pagar se transferisse imediatamente os seus direitos e obrigações contratuais para outra empresa. Consequentemente, o valor das provisões técnicas deverá corresponder ao montante que se esperaria que outra empresa de seguros ou de resseguros (empresa de referência) exigisse para assumir e cumprir as obrigações de seguro e de resseguro subjacentes. O montante das provisões técnicas deverá reflectir as características da carteira de seguros subjacente. As informações específicas a uma empresa, como por exemplo informações sobre a gestão de sinistros e respectivas despesas, só deverão, por conseguinte, ser utilizadas no cálculo desse montante caso permitam às empresas de seguros e de resseguros reflectir melhor as características da carteira de seguros subjacente.
(56)
Os pressupostos relativos à empresa de referência que supostamente irá assumir e cumprir as obrigações de seguro e de resseguro subjacentes deverão ser harmonizados em toda a Comunidade. Em especial, os pressupostos relativos à empresa de referência que determinam se, e em que medida, os efeitos de diversificação deverão ser tidos em conta no cálculo da margem de risco deverão ser analisados como parte da avaliação de impacto das medidas de execução, para posteriormente serem harmonizados a nível comunitário.
(57)
Para efeitos do cálculo das provisões técnicas, deverão poder ser aplicadas interpolações e extrapolações razoáveis a partir de valores de mercado directamente observáveis.
(58)
É necessário que o valor actual esperado das responsabilidades de seguro seja calculado com base em informações actuais e credíveis e em pressupostos realistas, tendo em conta as garantias financeiras e as opções previstas nos contratos de seguro ou de resseguro, de forma a produzir uma avaliação económica das obrigações de seguro ou de resseguro. É conveniente exigir a utilização de metodologias actuariais eficazes e harmonizadas.
(59)
Para reflectir a situação concreta das pequenas e médias empresas, é necessário prever abordagens simplificadas para o cálculo das provisões técnicas.
(60)
O regime de supervisão deverá prever um requisito sensível ao risco, baseado num cálculo prospectivo que assegure uma intervenção precisa e atempada por parte das autoridades de supervisão (requisito de capital de solvência) e um nível mínimo de fundos próprios abaixo do qual o montante de recursos financeiros não deverá descer (requisito de capital mínimo). Ambos os requisitos acima referidos deverão ser harmonizados em toda a Comunidade, para efeitos de obtenção de um nível uniforme de protecção dos tomadores de seguros. Para o bom funcionamento do regime previsto na presente directiva, deverá existir uma escala adequada de intervenção entre o requisito de capital de solvência e o requisito de capital mínimo.
(61)
A fim de atenuar os potenciais efeitos pró-cíclicos indevidos do sistema financeiro e evitar situações em que as empresas de seguros e de resseguros sejam indevidamente obrigadas a obter capital adicional ou a vender os seus investimentos na sequência de movimentos adversos não sustentados nos mercados financeiros, o módulo de risco de mercado da fórmula-padrão para o requisito de capital de solvência deverá incluir um mecanismo simétrico de ajustamento às flutuações do nível de preços das acções. Por outro lado, no caso de quedas excepcionais nos mercados financeiros e de este mecanismo simétrico de ajustamento não ser suficiente para permitir às empresas de seguros e de resseguros cumprirem o requisito de capital de solvência, deverá permitir-se que as autoridades de supervisão alarguem o prazo no qual as empresas de seguros e de resseguros deverão restabelecer o nível de fundos próprios elegíveis para cobrir o requisito de capital de solvência.
(62)
O requisito de capital de solvência deverá reflectir um nível de fundos próprios elegíveis que permita às empresas de seguros e de resseguros a absorção de perdas significativas e que dê uma razoável garantia aos tomadores de seguros e aos beneficiários de que os pagamentos serão efectuados à medida que se vencerem.
(63)
Para garantir que as empresas de seguros e de resseguros detenham fundos próprios elegíveis que cubram o requisito de capital de solvência numa base de continuidade, tendo em conta eventuais alterações do seu perfil de risco, estas empresas deverão calcular o requisito de capital de solvência pelo menos uma vez por ano e controlá-lo a todo o tempo, bem como recalculá-lo sempre que o perfil de risco se altere significativamente.
(64)
Para promover uma boa gestão dos riscos e alinhar os requisitos de capital obrigatório com as práticas do sector, o requisito de capital de solvência deverá ser determinado como sendo o capital económico que as empresas de seguros e de resseguros deverão deter para garantirem que não ocorra uma situação de «ruína» mais do que uma vez em cada 200 casos ou, em alternativa, que as empresas continuarão a estar em condições de, com uma probabilidade de pelo menos 99,5 %, cumprir as obrigações que assumiram com os tomadores de seguros e os beneficiários durante os próximos 12 meses. O referido capital económico deverá ser calculado com base no perfil de risco real das referidas empresas, tendo em consideração o impacto das eventuais técnicas de mitigação do risco, bem como os efeitos de diversificação.
(65)
Deverá prever-se a fixação de uma fórmula-padrão para o cálculo do requisito de capital de solvência, a fim de permitir a avaliação do respectivo capital económico por parte da totalidade das empresas de seguros e de resseguros. Deverá ser adoptada uma abordagem modular em relação à estrutura da fórmula-padrão, o que significa que, numa primeira fase, deverá ser avaliada a exposição a cada categoria de risco e, numa segunda fase, efectuada a agregação dos riscos. Nos casos em que a utilização de parâmetros específicos da empresa permita reflectir mais adequadamente o verdadeiro perfil de risco assumido, tal deverá ser autorizado, desde que os referidos parâmetros sejam determinados segundo uma metodologia padronizada.
(66)
Para reflectir a situação específica das pequenas e médias empresas, é necessário prever abordagens simplificadas para o cálculo do requisito de capital de solvência segundo a fórmula-padrão.
(67)
Em princípio, a nova abordagem baseada no risco não inclui o conceito de limites quantitativos ao investimento e de critérios de elegibilidade de activos. Deverá, no entanto, ser possível introduzir limites ao investimento e critérios de elegibilidade de activos aplicáveis aos riscos que não sejam adequadamente cobertos por um sub-módulo da fórmula-padrão.
(68)
Segundo a abordagem baseada no risco do requisito de capital de solvência, deverá ser possível, em circunstâncias específicas, utilizar modelos internos parciais ou totais para o cálculo desse requisito, em vez da fórmula-padrão. A fim de proporcionar um nível equivalente de protecção aos tomadores de seguros e beneficiários, esses modelos internos deverão ser objecto de autorização prévia por parte das autoridades de supervisão baseada em processos e padrões harmonizados.
(69)
Nos casos em que o montante de fundos próprios de base elegíveis desça abaixo do requisito de capital mínimo, a autorização das empresas de seguros e de resseguros deverá ser revogada, se as empresas em causa não forem capazes de restabelecer o montante de fundos próprios de base elegíveis até ao nível do requisito mínimo de capital dentro de um prazo curto.
(70)
O requisito de capital mínimo deverá garantir um nível mínimo abaixo do qual o montante dos recursos financeiros não deverá cair. É necessário que seja calculado segundo uma fórmula simples, sujeita a um limite inferior e a um limite superior definidos com base no requisito de capital de solvência baseado no risco, a fim de permitir uma escala crescente de intervenção das autoridades de supervisão, e que se baseie em dados passíveis de auditoria.
(71)
As empresas de seguros e de resseguros deverão possuir activos de qualidade suficiente para satisfazer as suas necessidades financeiras globais. Todos os investimentos detidos pelas empresas de seguros e de resseguros deverão ser geridos segundo o «princípio do gestor prudente».
(72)
Os Estados-Membros não podem exigir às empresas de seguros e de resseguros que invistam os seus activos em determinadas categorias de activos, porque uma tal exigência poderia ser incompatível com a liberalização dos movimentos de capitais prevista no artigo 56.o do Tratado.
(73)
É necessário proibir quaisquer disposições que permitam aos Estados-Membros exigir a penhora de activos que cubram as provisões técnicas de uma empresa de seguros ou de resseguros, qualquer que seja a forma assumida por essa exigência, quando o segurador for ressegurado por uma empresa de seguros ou de resseguros autorizada nos termos da presente directiva, ou por uma empresa de um país terceiro cujo regime de supervisão tenha sido considerado equivalente.
(74)
O enquadramento legal não previu, até agora, critérios pormenorizados para a avaliação prudencial de propostas de aquisição nem o correspondente procedimento de aplicação. Impõe-se uma clarificação dos critérios e do processo de avaliação prudencial, a fim de garantir a necessária segurança jurídica, clareza e previsibilidade, no que diz respeito tanto ao processo de avaliação como ao resultado deste. Estes critérios e procedimentos foram introduzidos por disposições da Directiva 2007/44/CE. No que respeita aos seguros e resseguros, essas disposições deverão, pois, ser codificadas e integradas na presente directiva.
(75)
É, portanto, essencial harmonizar ao máximo em toda a Comunidade estes procedimentos e critérios de avaliação prudencial. No entanto, as disposições sobre participações qualificadas não deverão impedir os Estados Membros de exigirem que as autoridades de supervisão sejam informadas das aquisições de participações que se situem abaixo dos limiares estabelecidos nessas disposições, desde que para esse efeito nenhum Estado Membro imponha mais do que um limiar suplementar inferior a 10 %, nem impedir as autoridades de supervisão de formularem orientações gerais sobre o momento em que consideram que essas participações resultam numa influência significativa.
(76)
Tendo em consideração a crescente mobilidade dos cidadãos da União, a oferta de seguro de responsabilidade civil automóvel processa-se cada vez mais numa base transfronteiriça. A fim de garantir a continuidade do funcionamento adequado do sistema da carta verde e dos acordos entre os serviços nacionais de seguro automóvel, é oportuno que os Estados-Membros possam exigir às empresas de seguros que oferecem o seguro de responsabilidade civil automóvel no seu território por via de prestação de serviços que adiram ao serviço nacional e participem no respectivo financiamento, bem como no do fundo de garantia estabelecido no Estado-Membro em causa. O Estado-Membro da prestação dos serviços deverá exigir que estas empresas nomeiem um representante no respectivo território, que colija a totalidade da informação necessária no que se refere aos sinistros e que represente a empresa em causa.
(77)
No quadro do mercado interno, é do interesse dos tomadores de seguros terem acesso à gama mais vasta possível de produtos de seguro disponíveis na Comunidade. O Estado-Membro onde se situa o risco ou o Estado-Membro do compromisso deverá, por conseguinte, garantir que não haja obstáculos à comercialização no seu território de qualquer dos produtos de seguro oferecidos na Comunidade, desde que tais produtos não sejam contrários às disposições legais de interesse geral em vigor no Estado-Membro em causa e na medida em que esse interesse geral não seja salvaguardado pelas regras do Estado-Membro de origem.
(78)
Convém prever um regime de sanções aplicáveis sempre que uma empresa de seguros não cumpra, no Estado-Membro onde o risco se situa ou no Estado-Membro do compromisso, qualquer das disposições de interesse geral que lhe são aplicáveis.
(79)
Num mercado interno de seguros, o consumidor terá uma possibilidade maior e mais diversificada de escolha dos contratos. Para beneficiar plenamente dessa diversidade e de uma concorrência acrescida, o consumidor deverá ter ao seu dispor todas as informações necessárias, antes da celebração do contrato e durante a vigência do mesmo, de modo a poder escolher o contrato que melhor se adapte às suas necessidades.
(80)
Uma empresa de seguros que propõe contratos de assistência deverá dispor dos meios que lhe permitam fornecer, dentro de prazos adequados, as prestações em espécie que se propõe garantir. É conveniente prever disposições especiais para o cálculo do requisito de capital de solvência e do limite mínimo absoluto do requisito de capital mínimo de que tais empresas deverão dispor.
(81)
O exercício efectivo da actividade de co-seguro comunitário em relação a operações que, pela sua natureza ou pela sua dimensão, são susceptíveis de cobertura por co-seguro internacional deverá ser facilitado mediante um mínimo de harmonização destinado a evitar distorções de concorrência e desigualdades de tratamento. Neste contexto, o segurador líder deverá avaliar os sinistros e fixar o montante das provisões técnicas. Além disso, importa prever, relativamente ao co-seguro comunitário, uma colaboração especial entre as autoridades de supervisão dos Estados-Membros e entre estas autoridades e a Comissão.
(82)
No interesse da protecção dos segurados, a legislação nacional relativa ao seguro de protecção jurídica deverá ser harmonizada. Quaisquer conflitos de interesse decorrentes nomeadamente do facto de a empresa de seguros cobrir outro segurado, ou cobrir o segurado simultaneamente com um seguro de protecção jurídica e um seguro de qualquer outro ramo, deverão, na medida do possível, ser evitados ou dirimidos. Para tanto é possível obter, por diversos meios, um nível adequado de protecção dos tomadores de seguros. Qualquer que seja a opção escolhida, o interesse dos segurados cobertos pelo seguro de protecção jurídica deverá ser garantido de forma equivalente.
(83)
Os conflitos sobre protecção jurídica que ocorram entre empresas de seguros e segurados deverão ser resolvidos da maneira mais equitativa e mais rápida possível. É, por conseguinte, oportuno que os Estados-Membros prevejam um processo de arbitragem ou qualquer outro processo que ofereça garantias comparáveis.
(84)
Em alguns Estados-Membros o seguro de doença privado ou subscrito numa base voluntária substitui parcial ou inteiramente a cobertura de doença oferecida pelos regimes de segurança social. A natureza específica do seguro de doença distingue-o dos restantes ramos de seguro de danos e do seguro de vida, na medida em que é necessário garantir que os tomadores de seguros tenham acesso efectivo a um seguro de doença privado ou subscrito numa base voluntária independentemente da sua idade ou do respectivo perfil de risco. A natureza e as consequências sociais dos contratos de seguro de doença justificam que as autoridades de supervisão do Estado-Membro onde se situa o risco exijam a notificação sistemática das condições gerais e particulares dessas apólices, no caso de seguro de doença privado ou subscrito numa base voluntária, a fim de verificar se tais contratos representam uma solução de substituição parcial ou total da cobertura de doença oferecida pelo regime de segurança social. Esta verificação não deverá ser uma condição prévia da comercialização dos produtos de seguro em questão.
(85)
Alguns Estados-Membros aprovaram para este efeito disposições legais específicas. Para proteger o interesse geral, deverá ser possível aprovar ou manter tais disposições legais desde que elas não restrinjam indevidamente o direito de estabelecimento ou a liberdade de prestação de serviços, entendendo-se que essas disposições se deverão aplicar de forma idêntica. A natureza das disposições legais em questão pode variar em função da situação que prevalece em cada Estado-Membro. O objectivo de protecção do interesse geral pode igualmente ser alcançado se se exigir às empresas que oferecem seguros de doença privados ou subscritos numa base voluntária que proponham contratos-tipo cuja cobertura seja harmonizada pela dos regimes legais de segurança social e cujo prémio seja igual ou inferior a um valor máximo fixado e que participem em mecanismos de compensação de perdas. Pode ainda exigir-se que a base técnica do seguro de doença privado ou subscrito numa base voluntária seja análoga à do seguro de vida.
(86)
Os Estados-Membros de acolhimento deverão poder exigir às empresas de seguros que comercializem, no seu território, por sua conta e risco, o seguro obrigatório de acidentes de trabalho que respeitem as disposições específicas previstas nas respectivas legislações nacionais relativas a este seguro. Todavia, este requisito não se pode aplicar às disposições relativas à supervisão financeira, que deverão continuar a ser da competência exclusiva do Estado-Membro de origem.
(87)
Ao passo que alguns Estados-Membros não sujeitam as operações de seguro a qualquer forma de tributação indirecta, a maioria aplica-lhes impostos especiais e outras formas de contribuições, incluindo sobretaxas destinadas a organismos de compensação. Nos Estados-Membros em que esses impostos e contribuições são cobrados, a sua estrutura e taxa divergem sensivelmente. Convém, pois, evitar que as diferenças existentes resultem em distorções da concorrência no domínio da prestação de serviços de seguro entre os Estados-Membros. Enquanto se aguarda a respectiva harmonização, a aplicação do regime fiscal e de outras formas de contribuição previstas pelo Estado-Membro em que o risco se situa ou pelo Estado-Membro do compromisso poderá resolver o problema, competindo aos Estados-Membros definirem as normas que garantam a cobrança desses impostos e contribuições.
(88)
Os Estados-Membros não sujeitos à aplicação do Regulamento (CE) n.o 593/2008 do Parlamento Europeu e do Conselho, de 17 de Junho de 2008, sobre a lei aplicável às obrigações contratuais (Roma I) (21) deverão, por força da presente directiva, aplicar as disposições desse regulamento a fim de determinar a legislação aplicável aos contratos de seguro abrangidos pelo artigo 7.o do mesmo regulamento.
(89)
A fim de ter em consideração os aspectos internacionais do resseguro, deverão prever-se disposições que permitam a celebração de acordos internacionais com um país terceiro destinados a definir os meios de supervisão das entidades de resseguros que exerçam actividades no território de cada parte contratante. Além disso, deverá ser previsto um procedimento flexível que possibilite a apreciação da equivalência prudencial com países terceiros numa base comunitária, de molde a melhorar a liberalização dos serviços de resseguro em países terceiros, quer por meio de estabelecimento quer da prestação transfronteiriça de serviços.
(90)
Dada a natureza especial das actividades de resseguro finito, os Estados Membros deverão assegurar que as empresas de seguros e de resseguros que celebrem contratos de resseguro finito ou exerçam actividades de resseguro finito possam identificar, mensurar e controlar adequadamente os riscos decorrentes desses contratos ou actividades.
(91)
Deverão prever-se regras adequadas para as entidades instrumentais que, sem serem empresas de seguros ou de resseguros, assumam riscos de empresas de seguros ou de resseguros. Os montantes recuperáveis de entidades instrumentais deverão ser considerados dedutíveis no âmbito de contratos de resseguro ou de retrocessão.
(92)
As entidades instrumentais autorizadas antes de 31 de Outubro de 2012 deverão ser sujeitas à legislação do Estado-Membro que as autorizou. No entanto, a fim de evitar a arbitragem regulatória, as disposições da presente directiva deverão aplicar-se a todas as novas actividades encetadas por essas entidades instrumentais após 31 de Outubro de 2012.
(93)
Dado o crescente carácter transfronteiriço da actividade seguradora, as diferenças entre os regimes dos Estados-Membros aplicáveis às entidades instrumentais, que estão sujeitas à presente directiva, deverão ser reduzidas tanto quanto possível, tendo em conta as suas estruturas de supervisão.
(94)
É necessário prosseguir os trabalhos sobre entidades instrumentais tendo em conta os trabalhos levados a cabo noutros sectores financeiros.
(95)
As medidas relativas à supervisão das empresas de seguros e de resseguros que façam parte de um grupo deverão permitir às autoridades incumbidas da supervisão de uma empresa de seguros ou de resseguros fazer um juízo mais solidamente fundamentado sobre a situação financeira dessa empresa.
(96)
Esta supervisão de grupo deverá ter em conta, na medida do necessário, as sociedades gestoras de participações no sector dos seguros e as sociedades gestoras de participações de seguros mistas. No entanto, a presente directiva não deverá implicar de modo algum que os Estados-Membros sejam obrigados a efectuar a supervisão dessas empresas numa base individual.
(97)
Embora a supervisão das empresas de seguros e de resseguros numa base individual continue a ser o princípio fundamental da supervisão da actividade seguradora, é necessário determinar quais as empresas que são abrangidas pela supervisão a nível do grupo.
(98)
Sem prejuízo do disposto no Direito comunitário e nacional, as empresas, em particular as mútuas e as sociedades sob a forma mútua, deverão poder unir-se constituindo concentrações ou grupos, não através de ligações ao nível das participações de capital, mas de relações formais sólidas e sustentáveis, assentes no reconhecimento contratual ou noutra forma substantiva de reconhecimento que garanta a solidariedade financeira entre essas empresas. Caso seja exercida uma influência dominante através de uma coordenação centralizada, estas empresas deverão ser objecto de supervisão segundo as mesmas regras previstas para os grupos constituídos por ligações ao nível das participações de capital, a fim de se obter um nível adequado de protecção dos tomadores de seguros e igualdade de condições entre os grupos.
(99)
A supervisão de grupo deverá, em qualquer caso, aplicar-se a nível da última empresa-mãe com sede na Comunidade. Os Estados-Membros deverão, no entanto, dispor da possibilidade de permitir que as suas autoridades de supervisão apliquem a supervisão de grupo a um número limitado de níveis inferiores, caso o considerem necessário.
(100)
É necessário calcular a solvência a nível do grupo no caso das empresas de seguros e de resseguros que façam parte de um grupo.
(101)
O requisito de capital de solvência consolidado de um grupo deverá ter em conta a diversificação global de riscos que existe em todas as empresas de seguros e de resseguros do grupo de modo a reflectir correctamente a exposição ao risco desse grupo.
(102)
As empresas de seguros e de resseguros que pertençam a um grupo deverão poder requerer a aprovação de um modelo interno a utilizar para o cálculo da solvência tanto a nível do grupo como a nível individual.
(103)
Algumas disposições da presente directiva prevêem expressamente uma função de mediação ou de consulta para o CAESSPCR, mas tal não deverá impedir o CAESSPCR de exercer uma função de mediação ou de consulta igualmente no que respeita a outras disposições.
(104)
A presente directiva reflecte um modelo inovador de supervisão em que é atribuído um papel-chave a um supervisor de grupo, reconhecendo e mantendo, ao mesmo tempo, um papel importante para o supervisor individual. Os poderes e as responsabilidades dos supervisores estão intimamente ligados à respectiva obrigação de prestação de contas.
(105)
Todos os tomadores de seguros e beneficiários deverão ser objecto do mesmo tratamento, independentemente da sua nacionalidade ou local de residência. Para o efeito, os Estados-Membros deverão assegurar que todas as medidas tomadas por uma autoridade de supervisão com base no mandato nacional dessa autoridade de supervisão, não são consideradas como contrárias aos interesses desse Estado-Membro ou dos tomadores de seguros ou beneficiários nesse Estado-Membro. Em todas as situações de resolução de sinistros e de liquidação, os activos deverão ser distribuídos de forma equitativa por todos os tomadores de seguros, independentemente da sua nacionalidade ou local de residência.
(106)
Deverá assegurar-se que os fundos próprios estejam adequadamente distribuídos no interior do grupo e que estejam disponíveis para proteger os tomadores de seguros e os beneficiários, sempre que necessário. Para este efeito, as empresas de seguros e de resseguros de um grupo deverão dispor de fundos próprios suficientes para satisfazer os seus requisitos de capital de solvência.
(107)
Todas as autoridades de supervisão que participam na supervisão de grupos deverão ser capazes de compreender as decisões tomadas, principalmente se tais decisões forem tomadas pelo supervisor do grupo. É necessário, por isso, que, logo que sejam fornecidas informações relevantes a um dos supervisores, estas sejam comunicadas aos outros supervisores, para que todos possam formar uma opinião com base nas mesmas informações relevantes. Caso os supervisores em questão não conseguirem chegar a acordo, deverá ser solicitado o parecer do CAESSPCR para resolver o problema.
(108)
A solvência de uma empresa de seguros ou de resseguros que seja uma filial de uma sociedade gestora de participações no sector dos seguros ou de uma empresa de seguros ou de resseguros de um país terceiro pode ser afectada pelos recursos financeiros do grupo de que faz parte e pela repartição dos recursos financeiros no interior do grupo. Deverão, pois, ser concedidos às autoridades de supervisão os meios para as mesmas exercerem a supervisão do grupo e tomarem medidas adequadas ao nível da empresa de seguros ou de resseguros caso a solvência desta esteja ou possa vir a estar em perigo.
(109)
As concentrações de riscos e as operações intragrupo podem afectar a situação financeira das empresas de seguros ou de resseguros. As autoridades de supervisão deverão, pois, poder exercer uma supervisão dessas concentrações de riscos e operações intragrupo, tendo em conta a natureza das relações entre entidades regulamentadas e entidades não regulamentadas, nomeadamente as sociedades gestoras de participações no sector dos seguros e as sociedades gestoras de participações de seguros mistas, e tomar medidas adequadas ao nível da empresa de seguros ou de resseguros caso a solvência da empresa esteja ou possa vir a estar em perigo.
(110)
As empresas de seguros e de resseguros de um grupo deverão dispor de sistemas de governação adequados que deverão ser sujeitos a revisão pelo supervisor.
(111)
Todos os grupos de seguros ou de resseguros sujeitos a supervisão de grupo deverão dispor de um supervisor de grupo nomeado de entre as autoridades de supervisão interessadas. Os direitos e deveres do supervisor de grupo deverão incluir poderes adequados de coordenação e de tomada de decisões. As autoridades incumbidas da supervisão das empresas de seguros e de resseguros que pertençam a um mesmo grupo deverão estabelecer mecanismos de coordenação.
(112)
À luz das crescentes competências do supervisor de grupo, deverá assegurar-se que os critérios para escolher o supervisor de grupo não possam ser contornados arbitrariamente. Em especial nos casos em que o supervisor de grupo seja designado tendo em conta a estrutura do grupo e a importância relativa das actividades de seguro e de resseguro em diferentes mercados, as operações intragrupo e o resseguro dentro do grupo não deverão ser contados duplamente aquando da avaliação da sua importância relativa num dado mercado.
(113)
Os supervisores de todos os Estados-Membros em que estejam estabelecidas empresas do grupo deverão ser envolvidos na supervisão do grupo através de um colégio de supervisores («colégio»). Todos eles deverão ter acesso às informações disponíveis junto de outras autoridades de supervisão que façam parte do colégio, devendo participar de forma dinâmica na tomada de decisões. Deverá ser instituída cooperação entre as autoridades responsáveis pela supervisão das empresas de seguros e de resseguros, bem como entre essas autoridades e as autoridades responsáveis pela supervisão das empresas que exercem actividades noutros sectores financeiros.
(114)
As actividades do colégio deverão ser proporcionais à natureza, à escala e à complexidade dos riscos inerentes à actividade de todas as empresas que fazem parte do grupo e à dimensão transfronteiriça. O colégio de supervisores deverá ser criado para garantir que a cooperação, a troca de informações e os processos de consulta entre as autoridades de supervisão do colégio sejam efectivamente aplicados nos termos da presente directiva. As autoridades de supervisão deverão utilizar o colégio para promover a convergência das respectivas decisões e cooperar estreitamente no exercício das suas actividades de supervisão em todo o grupo segundo critérios harmonizados.
(115)
A presente directiva deverá atribuir funções consultivas ao CAESSPCR. Os pareceres dados pelo CAESSPCR ao supervisor competente não são vinculativos para esse supervisor na sua tomada de decisão. No entanto, na tomada de decisão, o supervisor competente deverá ter plenamente em conta aquele parecer e explicar qualquer desvio significativo relativamente a tal parecer.
(116)
As empresas de seguros e de resseguros que pertencem a um grupo com sede fora da Comunidade deverão estar sujeitas a disposições de supervisão a nível do grupo equivalentes e adequadas. É, pois, necessário prever a transparência das regras e o intercâmbio de informações com as autoridades de países terceiros em todas as circunstâncias pertinentes. A fim de assegurar uma abordagem harmonizada da determinação e avaliação da equivalência da supervisão de seguros e resseguros de países terceiros, é conveniente prever que a Comissão tome uma decisão vinculativa no que respeita à equivalência dos regimes de solvência de países terceiros. No que respeita aos países terceiros em relação aos quais a Comissão não tenha tomado qualquer decisão, a avaliação da equivalência deverá ser feita pelo supervisor do grupo, após consulta das outras autoridades de supervisão interessadas.
(117)
Dado que a legislação nacional relativa às medidas de saneamento e aos processos de liquidação não está harmonizada, é adequado, no âmbito do mercado interno, assegurar o reconhecimento mútuo das medidas de saneamento e da legislação dos Estados-Membros em matéria de liquidação no que respeita às empresas de seguros, bem como a cooperação necessária atendendo aos princípios da unidade, da universalidade, da coordenação e da publicidade dessas medidas e à necessidade do tratamento equivalente e da protecção dos credores de seguros.
(118)
Deverá garantir-se que as medidas de saneamento tomadas pelas autoridades competentes de um Estado-Membro a fim de preservar ou restabelecer a solidez financeira de uma empresa de seguros e de evitar tanto quanto possível uma situação de liquidação produzam pleno efeito em toda a Comunidade. No entanto, os efeitos dessas medidas de saneamento e dos processos de liquidação em relação a países terceiros não deverão ser afectados.
(119)
Deverá ser feita uma distinção entre as autoridades competentes para efeitos de medidas de saneamento e de processos de liquidação e as autoridades de supervisão das empresas de seguros.
(120)
A definição de sucursal para fins de insolvência deverá, de acordo com os princípios em vigor em matéria de insolvência, ter em conta a unicidade da personalidade jurídica da empresa de seguros. No entanto, a legislação do Estado-Membro de origem deverá determinar a forma como deverão ser tratados, durante o processo de liquidação da empresa de seguros, os elementos do activo e do passivo detidos por pessoas independentes que disponham de poderes permanentes para agir como agentes da empresa de seguros em causa.
(121)
Deverão ser estabelecidas as condições em que se enquadram no âmbito da presente directiva os processos de liquidação que, não se baseando na insolvência, implicam uma ordem de prioridade para o pagamento dos créditos de seguros. Deverá ser possível sub-rogar num sistema nacional de garantia do pagamento de salários os créditos dos trabalhadores de empresas de seguros decorrentes de contratos de trabalho ou de relações laborais. Esses créditos sub-rogados deverão beneficiar do tratamento conferido pela lei do Estado-Membro de origem (lex concursus).
(122)
As medidas de saneamento não impedem a abertura de um processo de liquidação. Os processos de liquidação deverão, pois, poder ser abertos na falta ou na sequência da aprovação de medidas de saneamento e encerrados por concordata ou outras medidas análogas, nomeadamente medidas de saneamento.
(123)
Só as autoridades competentes do Estado-Membro de origem deverão poder tomar decisões respeitantes a processos de liquidação de empresas de seguros. Essas decisões deverão produzir efeitos em toda a Comunidade e ser reconhecidas por todos os Estados-Membros. As decisões deverão ser publicadas de acordo com os procedimentos do Estado-Membro de origem, bem como no Jornal Oficial da União Europeia. Deverão também ser informados os credores conhecidos residentes na Comunidade, que deverão dispor do direito de reclamar créditos ou apresentar observações.
(124)
Todos os elementos do activo e do passivo das empresas de seguros deverão ser tidos em consideração nos processos de liquidação.
(125)
Todas as condições para a abertura, condução e encerramento dos processos de liquidação deverão ser reguladas pela lei do Estado-Membro de origem.
(126)
A fim de assegurar uma acção coordenada entre os Estados-Membros, as autoridades de supervisão do Estado-Membro de origem e as dos demais Estados-Membros deverão ser informadas com urgência da abertura de processos de liquidação.
(127)
É da maior importância que os segurados, os tomadores de seguros, os beneficiários e quaisquer lesados que disponham de um direito de acção directa contra a empresa de seguros para reclamar créditos resultantes de operações de seguros sejam protegidos nos processos de liquidação, subentendendo-se que essa protecção não inclui os créditos que não decorram de obrigações decorrentes de contratos ou operações de seguro, mas sim da responsabilidade civil decorrente de actos praticados por um agente no quadro de negociações pelas quais, segundo a lei aplicável ao contrato de seguro ou à operação de seguro, esse agente não seja responsável nos termos do contrato de seguro ou da operação de seguro em causa. Para atingir este objectivo, os Estados-Membros deverão poder optar entre métodos equivalentes para garantir um tratamento especial aos credores de seguros, não impedindo qualquer desses métodos que um Estado-Membro estabeleça uma graduação das diferentes categorias de créditos de seguro. Além disso, deverá ser assegurado um equilíbrio adequado entre a protecção dos credores de seguros e a de outros credores privilegiados protegidos pela legislação do Estado-Membro em causa.
(128)
A abertura de um processo de liquidação deverá implicar a revogação da autorização de exercício da actividade concedida à empresa de seguros, a menos que essa autorização já tenha sido revogada.
(129)
Os credores deverão ter o direito de reclamar os seus créditos ou de apresentar observações por escrito durante o processo de liquidação. As reclamações de créditos apresentadas por credores residentes num Estado-Membro diferente do Estado-Membro de origem deverão beneficiar do mesmo tratamento que os créditos equivalentes do Estado-Membro de origem, sem discriminações em razão da nacionalidade ou local de residência.
(130)
A fim de proteger as expectativas legítimas e a segurança jurídica de determinadas operações em Estados-Membros diferentes do Estado-Membro de origem, é necessário determinar a lei aplicável aos efeitos das medidas de saneamento e dos processos de liquidação sobre acções judiciais pendentes e acções de execução individuais resultantes de acções judiciais.
(131)
As medidas necessárias à execução da presente directiva deverão ser aprovadas nos termos da Decisão 1999/468/CE do Conselho, de 28 de Junho de 1999, que fixa as regras de exercício das competências de execução atribuídas à Comissão (22).
(132)
Em especial, deverá ser atribuída competência à Comissão para tomar medidas relativas à adaptação dos anexos e medidas que especifiquem, nomeadamente, os poderes de supervisão e as acções a empreender e que estabeleçam requisitos mais pormenorizados em domínios como o sistema de governação, a divulgação pública, os critérios de avaliação relacionados com as participações qualificadas, o cálculo das provisões técnicas e dos requisitos de capital, as regras de investimento e a supervisão de grupos. Deverá igualmente ser atribuída competência à Comissão para aprovar medidas de execução que concedam a países terceiros o estatuto de equivalência com o regime da presente directiva. Atendendo a que têm alcance geral e se destinam a alterar elementos não essenciais da presente directiva, nomeadamente completando-a mediante o aditamento de novos elementos não essenciais, essas medidas devem ser aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo previsto no artigo 5.o-A da Decisão 1999/468/CE.
(133)
Atendendo a que os objectivos da presente directiva não podem ser suficientemente realizados pelos Estados-Membros e podem, pois, devido à dimensão e aos efeitos da acção prevista, ser melhor alcançados ao nível comunitário, a Comunidade pode tomar medidas nos termos do princípio da subsidiariedade consagrado no artigo 5.o do Tratado. Nos termos do princípio da proporcionalidade consagrado no mesmo artigo, a presente directiva não excede o necessário para atingir aqueles objectivos.
(134)
A Directiva 64/225/CEE do Conselho, de 25 de Fevereiro de 1964, relativa à supressão das restrições à liberdade de estabelecimento e à livre prestação de serviços, em matéria de resseguro e retrocessão (23), a Directiva 73/240/CEE do Conselho, de 24 de Julho de 1973, relativa à supressão das restrições à liberdade de estabelecimento, em matéria de seguro directo não vida (24), a Directiva 76/580/CEE do Conselho, de 29 de Junho de 1976, que altera a Directiva 73/239/CEE, relativa à coordenação das disposições legislativas, regulamentares e administrativas respeitantes ao acesso à actividade de seguro directo não vida e ao seu exercício (25), e a Directiva 84/641/CEE do Conselho, de 10 de Dezembro de 1984, que altera, no que diz respeito, nomeadamente, à assistência turística, a Primeira Directiva (73/239/CEE) relativa à coordenação das disposições legislativas, regulamentares e administrativas respeitantes ao acesso à actividade de seguro directo não vida e ao seu exercício (26), tornaram-se obsoletas e deverão, pois, ser revogadas.
(135)
A obrigação de transpor a presente directiva para o direito nacional deverá limitar-se às disposições que representem alterações substantivas relativamente às directivas anteriores. A obrigação de transpor as disposições que não foram alteradas decorre das directivas anteriores.
(136)
A presente directiva não prejudica as obrigações dos Estados-Membros relativas aos prazos de transposição para o direito interno das directivas referidas na Parte B do anexo VI.
(137)
A Comissão deverá proceder à revisão da adequação dos sistemas de garantia existentes no sector dos seguros e apresentar uma proposta legislativa adequada.
(138)
O n.o 2 do artigo 17.o da Directiva 2003/41/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 3 de Junho de 2003, relativa às actividades e à supervisão das instituições de realização de planos de pensões profissionais (27), menciona as disposições legais em vigor em matéria de margens de solvência. Essas referências deverão manter-se, a fim de se manter o status quo. A Comissão deverá proceder à revisão da Directiva 2003/41/CE, nos termos do n.o 4 do artigo 21.o, o mais rapidamente possível. A Comissão, assistida pelo CAESSPCR, deverá desenvolver um sistema adequado de normas de solvência a aplicar às instituições de realização de planos de pensões profissionais, tendo no entanto em conta as especificidades fundamentais dos seguros, pelo que não deverá presumir, à partida, que lhes será imposta a aplicação do regime previsto na presente directiva.
(139)
A aprovação da presente directiva altera o perfil de risco das empresas de seguros perante os tomadores de seguros. A Comissão deverá, logo que possível e, no máximo, até finais de 2010, apresentar uma proposta de revisão da Directiva 2002/92/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 9 de Dezembro de 2002, relativa à mediação de seguros (28), tendo em conta as consequências da presente directiva para os tomadores de seguros.
(140)
É urgente aprofundar as reformas abrangentes do modelo regulamentar e de supervisão do sector financeiro da UE, devendo as mesmas ser rapidamente apresentadas pela Comissão, tendo em devida consideração as conclusões apresentadas pelo grupo de peritos presidido por Jacques de Larosière em 25 de Fevereiro de 2009. A Comissão deverá propor a legislação necessária para colmatar as insuficiências identificadas relativamente às disposições relacionadas com a coordenação da supervisão e as formas de cooperação.
(141)
É necessário obter o parecer do CAESSPCR sobre a melhor forma de abordar as questões ligadas ao reforço da supervisão de grupo e da gestão do capital no interior de grupos de empresas de seguros ou de resseguros. O CAESSPCR deverá ser convidado a dar um parecer, parecer esse que irá ajudar a Comissão a elaborar as suas propostas em condições compatíveis com um elevado nível de protecção dos tomadores de seguros (e dos beneficiários) e a salvaguarda da estabilidade financeira. Neste sentido, o CAESSPCR deverá ser convidado a assessorar a Comissão sobre a estrutura e os princípios das alterações que eventualmente terão de ser feitas à presente directiva, a fim de dar cumprimento às alterações que venham a ser propostas.
A Comissão deverá apresentar ao Parlamento Europeu e ao Conselho um relatório seguido por propostas adequadas de regimes alternativos de supervisão prudencial das empresas de seguros e de resseguros que constituam grupos, que permitam reforçar a eficácia da gestão do capital no seio dos grupos, se considerar que existe um quadro regulamentar de apoio adequado à introdução de um tal regime. Em especial, é desejável que um regime de apoio de grupo opere numa base sólida, isto é, assente na existência de regimes de garantia de seguros harmonizados e devidamente financiados; num quadro harmonizado e juridicamente vinculativo para as autoridades competentes, os bancos centrais e os ministérios das finanças relativamente à gestão, resolução e repartição fiscal dos encargos das crises, colocando ao mesmo nível os poderes de supervisão e as responsabilidades fiscais; num quadro juridicamente vinculativo para a mediação de litígios de supervisão; num quadro harmonizado de intervenção precoce; e num quadro harmonizado de transferabilidade de activos, insolvência e processos de liquidação que eliminem os entraves da legislação nacional sobre sociedades à transferabilidade de activos. No seu relatório, a Comissão deverá igualmente ter em conta o comportamento dos efeitos da diversificação ao longo do tempo e os riscos associados ao facto de se fazer parte de um grupo, as práticas de gestão de riscos centralizadas a nível de grupo, o funcionamento dos modelos internos do grupo e a supervisão das operações intragrupo e das concentrações de riscos.
(142)
Nos termos do ponto 34 do Acordo Interinstitucional «Legislar melhor» (29), os Estados-Membros são encorajados a elaborar, para si próprios e no interesse da Comunidade, os seus próprios quadros, que ilustrem, na medida do possível, a correspondência entre a presente directiva e as medidas de transposição, e a publicá-los,
APROVARAM A PRESENTE DIRECTIVA:
ÍNDICE
TÍTULO I
DISPOSIÇÕES GERAIS RELATIVAS AO ACESSO E AO EXERCÍCIO DAS ACTIVIDADES DE SEGURO DIRECTO E RESSEGURO
CAPÍTULO I
Objecto, âmbito de aplicação e definições
SECÇÃO 1
Objecto e âmbito de aplicação
SECÇÃO 2
Exclusões do âmbito de aplicação
Subsecção 1
Disposições gerais
Subsecção 2
Não vida
Subsecção 3
Vida
Subsecção 4
Resseguro
SECÇÃO 3
Definições
CAPÍTULO II
Acesso à actividade
CAPÍTULO III
Autoridades de supervisão e disposições gerais
CAPÍTULO IV
Condições de exercício da actividade
SECÇÃO 1
Responsabilidade do órgão de direcção, administração ou supervisão
SECÇÃO 2
Sistema de governação
SECÇÃO 3
Divulgação pública
SECÇÃO 4
Participações qualificadas
SECÇÃO 5
Sigilo profissional, troca de informações e promoção da convergência em matéria de supervisão
SECÇÃO 6
Funções dos auditores
CAPÍTULO V
Exercício simultâneo de seguro de vida e não vida
CAPÍTULO VI
Regras relativas à avaliação dos elementos do activo e do passivo, provisões técnicas, fundos próprios, requisito de capital de solvência, requisito de capital mínimo e regras de investimento
SECÇÃO 1
Avaliação dos elementos do activo e do passivo
SECÇÃO 2
Regras relativas às provisões técnicas
SECÇÃO 3
Fundos próprios
Subsecção 1
Determinação dos fundos próprios
Subsecção 2
Classificação dos fundos próprios
Subsecção 3
Elegibilidade dos fundos próprios
SECÇÃO 4
Requisito de capital de solvência
Subsecção 1
Disposições gerais relativas ao requisito de capital de solvência utilizando a fórmula-padrão ou um modelo interno
Subsecção 2
Requisito de capital de solvência fórmula-padrão
Subsecção 3
Requisito de capital de solvência modelos internos totais e parciais
SECÇÃO 5
Requisito de capital mínimo
SECÇÃO 6
Investimentos
CAPÍTULO VII
Empresas de seguros e resseguros em dificuldade ou em situação irregular
CAPÍTULO VIII
Direito de estabelecimento e liberdade de prestação de serviços
SECÇÃO 1
Estabelecimento das empresas de seguros
SECÇÃO 2
Liberdade de prestação de serviços: empresas de seguros
Subsecção 1
Disposições gerais
Subsecção 2
Responsabilidade civil resultante da circulação de veículos automóveis
SECÇÃO 3
Competências das autoridades de supervisão do estado-membro de acolhimento
Subsecção 1
Seguros
Subsecção 2
Resseguros
SECÇÃO 4
Informação estatística
SECÇÃO 5
Tratamento dos contratos das sucursais nos processos de liquidação
CAPÍTULO IX
Sucursais estabelecidas na comunidade de empresas de seguros ou resseguros com sede fora da comunidade
SECÇÃO 1
Acesso à actividade
SECÇÃO 2
Resseguros
CAPÍTULO X
Filiais de empresas de seguros e de resseguros sujeitas à ordem jurídica de um país terceiro e aquisições de participações por essas empresas
TÍTULO II
DISPOSIÇÕES ESPECÍFICAS RELATIVAS AOS SEGUROS E RESSEGUROS
CAPÍTULO I
Lei aplicàvel e condições dos contratos de seguro directo
SECÇÃO 1
Lei aplicáveL
SECÇÃO 2
Seguro obrigatório
SECÇÃO 3
Interesse geral
SECÇÃO 4
Condições dos contratos de seguro e tarifas
SECÇÃO 5
Informação aos tomadores de seguros
Subsecção 1
Seguros não vida
Subsecção 2
Seguros de vida
CAPÍTULO II
Disposições específicas dos seguros não vida
SECÇÃO 1
Disposições gerais
SECÇÃO 2
Co-seguro comunitário
SECÇÃO 3
Assistência
SECÇÃO 4
Seguro de protecção jurídica
SECÇÃO 5
Seguro de saùde
SECÇÃO 6
Seguro de acidentes de trabalho
CAPÍTULO III
Disposições específicas dos seguros de vida
CAPÍTULO IV
Regras específicas dos resseguros
TÍTULO III
SUPERVISÃO DAS EMPRESAS DE SEGUROS E DE RESSEGUROS QUE FAZEM PARTE DE UM GRUPO
CAPÍTULO I
Supervisão de grupos: definições, casos de aplicação, âmbito e níveis
SECÇÃO 1
Definições
SECÇÃO 2
Casos de aplicação e âmbito
SECÇÃO 3
Níveis
CAPÍTULO II
Situação financeira
SECÇÃO 1
Solvência dos grupos
Subsecção 1
Disposições gerais
Subsecção 2
Escolha do método de cálculo e princípios gerais
Subsecção 3
Aplicação dos métodos de cálculo
Subsecção 4
Métodos de cálculo
Subsecção 5
Supervisão da solvência do grupo das empresas de seguros e de resseguros filiais de uma sociedade gestora de participações no sector dos seguros
Subsecção 6
Supervisão da solvência dos grupos com gestão de riscos centralizada
SECÇÃO 2
Concentração de riscos e operações intragrupo
SECÇÃO 3
Gestão de riscos e controlo interno
CAPÍTULO III
Medidas para facilitar a supervisão do grupo
CAPÍTULO IV
Países terceiros
CAPÍTULO V
Sociedades gestoras de participações de seguros mistas
TÍTULO IV
SANEAMENTO E LIQUIDAÇÃO DE EMPRESAS DE SEGUROS
CAPÍTULO I
Âmbito de aplicação e definições
CAPÍTULO II
Medidas de saneamento
CAPÍTULO III
Processo de liquidação
CAPÍTULO IV
Disposições comuns
TÍTULO V
DISPOSIÇÕES DIVERSAS
TÍTULO VI
DISPOSIÇÕES TRANSITÓRIAS E FINAIS
CAPÍTULO I
Disposições transitórias
SECÇÃO 1
Seguros
SECÇÃO 2
Resseguros
CAPÍTULO II
Disposições finais
ANEXO I
RAMOS DE SEGURO NÃO VIDA
A.
Classificação dos riscos por ramos de seguros
B.
Denominação das autorizações concedidas simultaneamente para vários ramos
ANEXO II
RAMOS DE SEGUROS DE VIDA
ANEXO III
FORMAS JURÍDICAS DAS EMPRESAS
A.
Formas jurídicas das empresas de seguros não vida
B.
Formas jurídicas das empresas de seguros de vida
C.
Formas das empresas de resseguros
ANEXO IV
FÓRMULA-PADRÃO PARA O CÁLCULO DO REQUISITO DE CAPITAL DE SOLVÊNCIA (SCR)
1.
Cálculo do requisito de capital de solvência de base
2.
Cálculo do módulo de risco de subscrição do seguro não vida
3.
Cálculo do módulo de risco de subscrição do seguro de vida
4.
Cálculo do módulo de risco de mercado
ANEXO V
GRUPOS DE RAMOS DE SEGUROS NÃO VIDA PARA EFEITOS DO ARTIGO 159.o
ANEXO VI
Parte A
Directivas revogadas e lista das suas sucessivas alterações (referidas no artigo 310.o)
Parte B
Prazos de transposição para o direito nacional (referidos no artigo 310.o)
ANEXO VII
TABELA DE CORRESPONDÊNCIA
TÍTULO I
DISPOSIÇÕES GERAIS RELATIVAS AO ACESSO E AO EXERCÍCIO DAS ACTIVIDADES DE SEGURO DIRECTO E RESSEGURO
CAPÍTULO I
Objecto, âmbito de aplicação e definições
Secção 1
Objecto E Âmbito De Aplicação
Artigo 1.o
Objecto
A presente directiva estabelece as normas que regem:
1.
O acesso às actividades não assalariadas de seguro directo e resseguro e o seu exercício na Comunidade;
2.
A supervisão dos grupos de seguros e resseguros;
3.
O saneamento e a liquidação das empresas de seguro directo.
Artigo 2.o
Âmbito de aplicação
1. A presente directiva aplica-se a empresas de seguro de vida e não vida directo estabelecidas no território de um Estado-Membro ou que nele pretendam estabelecer-se.
Aplica-se igualmente a empresas de resseguro que exercem apenas actividades de resseguro, estabelecidas no território de um Estado-Membro ou que nele pretendam estabelecer-se, com excepção do título IV.
2. No que respeita ao seguro não vida, a presente directiva aplica-se às actividades dos ramos enumerados na Parte A do anexo I. Para os efeitos do primeiro parágrafo do n.o 1, o seguro não vida inclui a assistência prestada a pessoas em dificuldades no decorrer de deslocações ou quando ausentes do seu domicílio ou local de residência permanente. Essa assistência consiste em tomar, mediante o pagamento prévio de um prémio, o compromisso de proporcionar ajuda imediata ao beneficiário de um contrato de assistência caso este se encontre em dificuldades em consequência de um acontecimento fortuito, nos casos e nas condições previstos no respectivo contrato.
A ajuda pode consistir em prestações em dinheiro ou em espécie. As prestações em espécie podem igualmente ser fornecidas através da utilização do pessoal ou de material próprio do prestador.
A actividade de assistência não cobre os serviços de manutenção, conservação ou pós-venda, nem a simples indicação ou prestação de ajuda enquanto intermediário.
3. No que respeita ao seguro de vida, a presente directiva aplica-se:
a)
Às seguintes actividades de seguro de vida, quando decorram de um contrato:
i)
o ramo «Vida», que inclui o seguro em caso de vida até uma idade determinada, o seguro em caso de morte, o seguro misto, o seguro em caso de vida com contra-seguro, o seguro de nupcialidade, o seguro de natalidade,
ii)
o seguro de renda,
iii)
os seguros complementares de seguros de vida em particular os seguros de danos corporais, incluindo-se nestes a incapacidade para o trabalho profissional, os seguros em caso de morte por acidente e os seguros em caso de invalidez por acidente ou doença,
iv)
o tipo de seguro de doença a longo prazo não rescindível actualmente praticado na Irlanda e no Reino Unido;
b)
As seguintes operações, quando decorrentes de um contrato, desde que estejam submetidas à fiscalização das autoridades competentes para a supervisão dos seguros privados:
i)
as operações que se traduzem na constituição de associações que reúnam aderentes com o objectivo de capitalizar em comum as suas quotizações e de repartir subsequentemente o capital assim constituído, quer entre os sobreviventes, quer entre os herdeiros dos falecidos, denominadas «tontinas»,
ii)
as operações de capitalização baseadas numa técnica actuarial que se traduzem na assunção de compromissos de duração e montante determinados, como contrapartida de uma prestação única ou de prestações periódicas, previamente fixadas,
iii)
as operações de gestão de fundos colectivos de pensões que incluem a gestão de investimentos, nomeadamente dos activos representativos das reservas de organismos que liquidam prestações em caso de morte, em caso de vida, ou em caso de cessação ou redução de actividades,
iv)
as operações referidas na subalínea iii), quando conjugadas com uma garantia de seguro respeitante à manutenção do capital ou ao pagamento de um juro mínimo,
v)
as operações efectuadas por empresas de seguro de vida como as previstas no «Code des Assurances» francês, Livro IV, título 4, capítulo 1;
c)
As operações dependentes da duração da vida humana, definidas ou previstas na legislação dos seguros sociais, desde que sejam realizadas ou geridas nos termos da legislação de um Estado-Membro por empresas de seguro de vida, suportando elas próprias o risco inerente.
Secção 2
Exclusões do âmbito de aplicação
Subsecção 1
Disposições gerais
Artigo 3.o
Regimes legais
Sem prejuízo do disposto na alínea c) do n.o 3 do artigo 2.o, a presente directiva não se aplica aos seguros incluídos em regimes legais de segurança social.
Artigo 4.o
Exclusão do âmbito de aplicação devido à dimensão
1. Sem prejuízo do disposto nos artigos 3.o e 5.o a 10.o, a presente directiva não se aplica às empresas de seguros que preencham cumulativamente as condições seguintes:
a)
O volume bruto anual de prémios emitidos não exceder 5 milhões de euros;
b)
O seu valor total bruto de provisões técnicas, sem dedução dos montantes recuperáveis de contratos de resseguro e entidades instrumentais referidas no artigo 76.o, não exceder 25 milhões de euros;
c)
Se a empresa pertencer a um grupo, o valor total bruto das provisões técnicas do grupo, sem dedução dos montantes recuperáveis de contratos de resseguro e entidades instrumentais, não exceder 25 milhões de euros;
d)
A actividade da empresa não incluir o seguro ou resseguro de riscos de responsabilidade civil, de crédito e de caução, a menos que constituam riscos acessórios na acepção do n.o 1 do artigo 16.o;
e)
A actividade da empresa não incluir operações de resseguro que excedam 0,5 milhões de euros do volume bruto de prémios emitidos ou 2,5 milhões de euros das suas provisões técnicas sem dedução dos montantes recuperáveis de contratos de resseguro e entidades instrumentais, 10 % do volume bruto de prémios emitidos ou 10 % das suas provisões técnicas sem dedução dos montantes recuperáveis de contratos de resseguro e entidades instrumentais.
2. Se qualquer dos montantes fixados no n.o 1 for excedido durante três anos consecutivos, a presente directiva aplica-se a partir do quarto ano.
3. Não obstante o disposto no n.o 1, a presente directiva aplica-se a todas as empresas que procurem obter uma autorização para exercer actividades de seguros e de resseguros cujo volume bruto anual de prémios emitidos ou provisões técnicas sem dedução dos montantes recuperáveis de contratos de resseguro e entidades instrumentais se espere que ultrapasse um dos montantes fixados no n.o 1 durante os cinco anos seguintes.
4. A presente directiva deixa de se aplicar às empresas de seguros em relação às quais a autoridade de supervisão verifique que cumprem cumulativamente as condições seguintes:
a)
Nenhum dos montantes fixados no n.o 1 tenham sido excedidos durante os três últimos anos consecutivos; e
b)
Não se esperar que qualquer dos montantes fixados no n.o 1 seja excedido durante os cinco anos seguintes.
Enquanto a empresa de seguros em causa exercer as suas actividades nos termos dos artigos 145.o a 149.o, o primeiro parágrafo não é aplicável.
5. Os n.os 1 e 4 não obstam a que qualquer empresa requeira autorização ou continue a ser autorizada ao abrigo da presente directiva.
Subsecção 2
Não vida
Artigo 5.o
Operações
No que respeita ao seguro não vida, a presente directiva não se aplica às seguintes operações:
1.
Operações de capitalização, tal como definidas pela legislação de cada Estado-Membro;
2.
Operações de organismos de previdência e de assistência, que concedem prestações variáveis consoante os recursos disponíveis e em que a contribuição dos aderentes é estabelecida com um valor fixo;
3.
Operações efectuadas por organizações sem personalidade jurídica que tenham por objectivo a garantia mútua dos seus membros, sem pagamento de prémios ou constituição de provisões técnicas;
4.
Operações de seguros de crédito à exportação por conta ou com garantia do Estado, ou quando o segurador for o Estado.
Artigo 6.o
Assistência
1. A presente directiva não se aplica às actividades de assistência que reúnam cumulativamente as seguintes condições:
a)
A assistência ser prestada por ocasião de um acidente ou de uma avaria que afectem um veículo automóvel, caso o acidente ou avaria ocorra no território do Estado-Membro do prestador da garantia;
b)
A responsabilidade pela assistência estar limitada às seguintes operações:
i)
reparação da avaria no local, utilizando o prestador da garantia, na maior parte dos casos, pessoal e material próprios,
ii)
o transporte do veículo até ao local de reparação mais próximo ou mais apropriado, onde a reparação possa ser efectuada, bem como o eventual acompanhamento, utilizando normalmente o mesmo meio de socorro, do condutor e dos passageiros até ao local mais próximo a partir do qual possam prosseguir a sua viagem por outros meios,
iii)
caso o Estado-Membro do prestador da garantia o previr, o transporte do veículo, eventualmente acompanhado do condutor e dos passageiros, até ao respectivo domicílio, ponto de partida ou destino original no interior do mesmo Estado-Membro;
c)
A assistência não ser prestada por uma empresa sujeita à presente directiva.
2. Nos casos referidos nas subalíneas i) e ii) da alínea b) do n.o 1, a condição de o acidente ou avaria ter ocorrido no território do Estado-Membro do prestador da garantia não se aplica caso o beneficiário seja membro do organismo que presta a garantia e a reparação da avaria ou o transporte do veículo seja efectuado, mediante simples apresentação do cartão de membro, sem pagamento de qualquer prémio adicional, por um organismo semelhante do país em questão na base de um acordo de reciprocidade, ou, no caso da Irlanda e do Reino Unido, as operações de assistência sejam efectuadas por um mesmo organismo que opere nos dois Estados.
3. A presente directiva não se aplica às operações referidas na subalínea iii) da alínea b) do n.o 1 se o acidente ou a avaria ocorrerem no território da Irlanda ou, no que respeita ao Reino Unido, no território da Irlanda do Norte e o veículo, eventualmente acompanhado do condutor e dos passageiros, for transportado até ao respectivo domicílio, ponto de partida ou destino original no interior de um ou outro destes territórios.
4. A presente directiva não se aplica às operações de assistência efectuadas pelo Automóvel Clube do Grão-Ducado do Luxemburgo caso o acidente ou a avaria que afectem um veículo automóvel ocorram no exterior do Grão-Ducado do Luxemburgo e a assistência consista no transporte do veículo acidentado ou avariado, eventualmente acompanhado do condutor e dos passageiros, até ao respectivo domicílio.
Artigo 7.o
Mútuas
A presente directiva não se aplica às mútuas que exerçam actividades de seguro não vida e tenham celebrado com outras mútuas um acordo abrangendo o resseguro integral dos contratos de seguro que aquelas celebrem ou a substituição da empresa cessionária pela empresa cedente no cumprimento dos compromissos resultantes daqueles contratos. Neste caso, a empresa cessionária fica sujeita à presente directiva.
Artigo 8.o
Organismos
A presente directiva não se aplica, salvo alteração dos respectivos estatutos ou da lei relativa à competência, aos seguintes organismos que exerçam actividades de seguro não vida:
1.
Na Dinamarca: Falck Danmark;
2.
Na Alemanha, os seguintes organismos semi-públicos:
a)
Postbeamtenkrankenkasse;
b)
Krankenversorgung der Bundesbahnbeamten;
3.
Na Irlanda: Voluntary Health Insurance Board;
4.
Em Espanha: Consorcio de Compensación de Seguros.
Subsecção 3
Vida
Artigo 9.o
Operações e actividades
No que respeita aos seguros de vida, a presente directiva não se aplica às seguintes operações e actividades:
1.
Operações de organismos de previdência e de assistência, que concedem prestações variáveis consoante os recursos disponíveis e em que a contribuição dos aderentes é estabelecida com um valor fixo.
2.
Operações efectuadas por organismos que, não sendo as empresas a que se refere o artigo 2.o, tenham por objecto conceder prestações aos trabalhadores, assalariados ou não, agrupados no âmbito de uma empresa ou de um grupo de empresas ou de um sector profissional ou interprofissional, em caso de morte, em caso de vida ou em caso de cessação ou de redução de actividades, independentemente de os compromissos resultantes destas operações estarem cobertos integralmente e a todo o tempo por provisões matemáticas.
3.
Actividades de realização de planos de pensões das empresas de seguros referidas na lei relativa às pensões dos trabalhadores assalariados (TyEL) e na demais legislação finlandesa aplicável, desde que:
a)
As empresas de seguros de pensões que, nos termos da legislação finlandesa, sejam já obrigadas a ter sistemas separados de contabilidade e gestão para as suas actividades relativas às pensões constituam, a partir de 1 de Janeiro de 1995, entidades juridicamente distintas para o exercício dessas actividades; e
b)
As autoridades finlandesas autorizem, sem discriminação, a todos os nacionais e empresas dos Estados-Membros o exercício, nos termos da legislação finlandesa, das actividades especificadas no artigo 2.o relacionadas com aquela isenção, através da propriedade ou participação numa empresa ou grupo de seguradores existentes ou da constituição ou participação de novas empresas ou grupos de seguradores, incluindo empresas de seguros de pensões.
Artigo 10.o
Organismos e empresas
No que respeita ao seguro de vida, a presente directiva não se aplica aos seguintes organismos e empresas:
1.
Organismos que garantam unicamente prestações em caso de morte, desde que o montante destas prestações não exceda o valor médio das despesas de um funeral, ou desde que sejam concedidas em espécie;
2.
Salvo alteração dos estatutos quanto à competência, o «Versorgungsverband deutscher Wirtschaftsorganisationen», na Alemanha.
3.
Salvo alteração dos estatutos quanto ao âmbito das suas actividades ou competência, o «Consorcio de Compensación de Seguros», em Espanha.
Subsecção 4
Resseguro
Artigo 11.o
Resseguro
No que respeita ao resseguro, a presente directiva não se aplica às actividades de resseguro exercidas ou integralmente garantidas pelo governo de um Estado-Membro quando este aja, por razões de interesse público, na qualidade de ressegurador de último recurso, inclusive em circunstâncias em que tal intervenção se revele necessária devido a uma situação do mercado na qual seja inviável obter uma cobertura comercial adequada.
Artigo 12.o
Empresas de resseguros em fase de encerramento de actividade
1. As empresas de resseguros que em 10 de Dezembro de 2007 tenham cessado a celebração de novos contratos de resseguro, limitando-se a administrar as carteiras que então detiverem a fim de encerrarem as suas actividades, não são abrangidas pela presente directiva.
2. Os Estados-Membros devem elaborar uma lista das empresas de resseguros em questão e comunicá-la aos restantes Estados-Membros.
Secção 3
Definições
Artigo 13.o
Definições
Para efeitos da presente directiva, entende-se por:
1.
Empresa de seguros, uma empresa de seguro directo de vida ou não vida que tenha recebido autorização nos termos do artigo 14.o;
2.
Empresa de seguros cativa, uma empresa de seguros detida por uma instituição financeira que não seja uma empresa de seguros ou de resseguros, por um grupo de empresas de seguros ou de resseguros, na acepção da alínea c) do n.o 1 do artigo 212.o, ou por uma empresa não financeira, cujo objecto consista em fornecer uma cobertura de seguro exclusivamente aos riscos da empresa ou empresas a que pertence ou de uma empresa ou empresas do grupo de que faz parte;
3.
Empresa de seguros de um país terceiro, uma empresa que seria obrigada a dispor de uma autorização enquanto empresa de seguros nos termos do artigo 14.o se a sua sede estivesse situada na Comunidade;
4.
Empresa de resseguros, uma empresa que tenha recebido autorização nos termos do artigo 14.o para o exercício de actividades de resseguro;
5.
Empresa de resseguros cativa, uma empresa de resseguros detida por uma instituição financeira que não seja uma empresa de seguros ou de resseguros, por um grupo de empresas de seguros ou de resseguros, na acepção da alínea c) do n.o 1 do artigo 212.o, ou por uma empresa não financeira, cujo objecto consista em fornecer uma cobertura de resseguro exclusivamente aos riscos da empresa ou empresas a que pertence ou de uma empresa ou empresas do grupo de que faz parte.
6.
Empresa de resseguros de um país terceiro, uma empresa que seria obrigada a dispor de uma autorização enquanto empresa de resseguros nos termos do artigo 14.o se a sua sede estivesse situada na Comunidade;
7.
Resseguro, qualquer das seguintes actividades:
a)
Aceitação de riscos cedidos por uma empresa de seguros, por uma empresa de seguros de um país terceiro, por outra empresa de resseguros ou por uma empresa de resseguros de um país terceiro;
b)
No caso da associação de subscritores designada por Lloyd’s, aceitação de riscos, cedidos por qualquer membro da Lloyd’s, por uma empresa de seguros ou de resseguros distinta da associação de subscritores designada por Lloyd’s;
8.
Estado-Membro de origem:
a)
Relativamente ao seguro não vida, o Estado-Membro no qual se situa a sede da empresa de seguros que cobre o risco;
b)
Relativamente ao seguro de vida, o Estado-Membro no qual se situa a sede da empresa de seguros que assume o compromisso;
c)
Relativamente ao resseguro, o Estado-Membro no qual se situa a sede da empresa de resseguros;
9.
Estado-Membro de acolhimento, o Estado-Membro, diferente do Estado-Membro de origem, em que uma empresa de seguros ou resseguros tem uma sucursal ou presta serviços; relativamente ao seguro de vida e não vida, entende-se por Estado-Membro em que a empresa de seguros ou resseguros presta serviços, respectivamente, o Estado-Membro do compromisso ou, se o compromisso ou o risco for coberto por uma empresa de seguros ou uma sucursal situada noutro Estado-Membro, o Estado-Membro em que o risco se situa;
10.
Autoridades de supervisão, a autoridade ou autoridades nacionais que exercem, por força de lei ou de regulamentação, a supervisão das empresas de seguros ou de resseguros;
11.
Sucursal, qualquer agência ou sucursal de uma empresa de seguros ou resseguros localizada no território de um Estado-Membro diferente do Estado-Membro de origem;
12.
Estabelecimento, a sede principal ou uma sucursal de uma empresa;
13.
Estado-Membro em que se situa o risco:
a)
O Estado-Membro onde se encontrem os bens, caso o seguro respeite, quer a imóveis, quer a imóveis e ao seu conteúdo, na medida em que este último estiver coberto pela mesma apólice de seguro;
b)
O Estado-Membro de matrícula, caso o seguro diga respeito a veículos de qualquer tipo;
c)
O Estado-Membro em que o tomador tiver celebrado o contrato, no caso de um contrato de duração igual ou inferior a quatro meses e que cubra riscos ocorridos durante uma viagem ou férias, qualquer que seja o ramo em questão;
d)
Em todos os casos não expressamente previstos nas alíneas a), b) ou c), o Estado-Membro em que se situe, alternativamente:
i)
a residência habitual do tomador, ou
ii)
caso se trate de pessoa colectiva, o estabelecimento do tomador de seguro a que o contrato diz respeito;
14.
«Estado-Membro do compromisso», o Estado-Membro em que se situe, alternativamente:
a)
A residência habitual do tomador, ou
b)
Caso se trate de pessoa colectiva, o estabelecimento do tomador de seguro a que o contrato diz respeito;
15.
Empresa-mãe, uma empresa-mãe na acepção do artigo 1.o da Directiva 83/349/CEE;
16.
Filial, qualquer empresa filial na acepção do artigo 1.o da Directiva 83/349/CEE do Conselho, incluindo as filiais de filiais;
17.
Relações estreitas, uma situação em que duas ou mais pessoas singulares ou colectivas se encontrem ligadas através de uma relação de controlo ou participação, ou uma situação em que essas pessoas se encontrem ligadas de modo duradouro a uma mesma pessoa através de uma relação de controlo;
18.
Relação de controlo, a relação que existe entre uma empresa-mãe e uma empresa filial, na acepção do artigo 1.o da Directiva 83/349/CEE, ou uma relação da mesma natureza entre uma pessoa singular ou colectiva e uma empresa;
19.
Operações intragrupo, uma operação através da qual uma empresa de seguros ou de resseguros depende, directa ou indirectamente, de outras empresas do mesmo grupo ou de qualquer pessoa singular ou colectiva ligada às empresas desse grupo por relações estreitas, para o cumprimento de uma obrigação, contratual ou não e remunerada ou não;
20.
Participação, a detenção, directa ou através de uma relação de controlo, de 20 % ou mais dos direitos de voto ou do capital de uma empresa;
21.
Participação qualificada, a detenção, numa empresa, de forma directa ou indirecta, de pelo menos 10 % do capital ou dos direitos de voto, ou qualquer outra possibilidade de exercer uma influência significativa na gestão dessa empresa;
22.
Mercado regulamentado:
a)
No caso de um mercado situado num Estado-Membro, um mercado regulamentado, na acepção do ponto 14 do n.o 1 do artigo 4.o da Directiva 2004/39/CE;
b)
No caso de um mercado situado num país terceiro, um mercado financeiro que satisfaça as seguintes condições:
i)
ser reconhecido pelo Estado-Membro de origem da empresa de seguros e cumprir requisitos comparáveis aos estabelecidos na Directiva 2004/39/CE, e
ii)
os instrumentos financeiros nele negociados serem de qualidade comparável à dos instrumentos negociados no mercado ou mercados regulamentados do Estado-Membro de origem;
23.
Serviço nacional, um serviço nacional de seguros na acepção do ponto 3 do artigo 1.o da Directiva 72/166/CEE.
24.
Fundo de garantia nacional, o organismo a que se refere o n.o 4 do artigo 1.o da Directiva 84/5/CEE.
25.
Instituição financeira, qualquer das seguintes entidades:
a)
Uma instituição de crédito, uma instituição financeira ou uma empresa de serviços bancários auxiliares, na acepção, respectivamente, dos pontos 1, 5 e 21 do artigo 4.o da Directiva 2006/48/CE;
b)
Empresas de seguros, empresas de resseguros ou sociedades gestoras de participações no sector dos seguros na acepção da alínea f) do n.o 1 do artigo 212.o;
c)
Uma empresa de investimento ou uma instituição financeira, na acepção do ponto 1 do n.o 1 do artigo 4.o da Directiva 2004/39/CE;
d)
Uma companhia financeira mista, na acepção do ponto 15 do artigo 2.o da Directiva 2002/87/CE;
26.
Entidade instrumental (special purpose vehicle), uma empresa, com ou sem personalidade jurídica, que não seja uma empresa de seguros ou de resseguros existente, que assume riscos de empresas de seguros ou resseguros e financia integralmente os riscos das posições assumidas através do produto da emissão de títulos de dívida ou de qualquer outro mecanismo de financiamento em que os direitos de reembolso dos emitentes desses títulos de dívida ou mecanismos de financiamento estão subordinados às obrigações de resseguro empresa em questão;
27.
Grandes riscos:
a)
Os riscos classificados nos ramos 4, 5, 6, 7, 11 e 12 da Parte A do anexo I;
b)
Os riscos classificados nos ramos 14 e 15 da Parte A do anexo I, sempre que o tomador do seguro exerça a título profissional uma actividade industrial, comercial ou liberal e o risco seja relativo a essa actividade;
c)
Os riscos classificados nos ramos 3, 8, 9, 10, 13 e 16 da Parte A do anexo I, desde que o tomador do seguro exceda os valores limite abaixo indicados em, pelos menos, dois dos três critérios seguintes:
i)
total do balanço: 6 200 000 EUR,
ii)
montante líquido do volume de negócios, na acepção da Quarta Directiva 78/660/CEE do Conselho, de 25 de Julho de 1978, baseada no artigo 54.o, n.o 3, alínea g), do Tratado e relativa às contas anuais de certas formas de sociedades (30): 12 800 000 EUR,
iii)
número médio de empregados durante o exercício: 250.
No caso de o tomador do seguro estar integrado num conjunto de empresas para o qual sejam elaboradas contas consolidadas, na acepção da Directiva 83/349/CEE, os critérios enunciados na alínea c) do primeiro parágrafo devem ser aplicados com base nas contas consolidadas.
Os Estados-Membros podem incluir na categoria referida na alínea c) do primeiro parágrafo os riscos seguros em nome de associações profissionais, empresas comuns e associações ocasionais;
28.
Subcontratação, qualquer tipo de acordo entre uma empresa de seguros ou de resseguros e um prestador de serviços, quer se trate de uma entidade supervisionada ou não, nos termos do qual o prestador de serviços realiza, directamente ou por sub-subcontratação, um processo, serviço ou actividade que de outra forma seria realizada pela própria empresa de seguros ou de resseguros;
29.
Função, no âmbito de um sistema de governação, a capacidade interna de execução de tarefas práticas; o sistema de governação compreende a função de gestão de riscos, a função de verificação do cumprimento, a função de auditoria interna e a função actuarial;
30.
Risco de subscrição, o risco de perda, ou de evolução desfavorável do valor dos elementos do passivo decorrentes da actividade seguradora, devido a uma fixação de preços inadequada e a pressupostos de provisionamento incorrectos;
31.
Risco de mercado, o risco de perda, ou de evolução desfavorável da situação financeira, directa ou indirectamente ligada às variações do nível e da volatilidade dos preços de mercado dos elementos do activo e do passivo, bem como dos instrumentos financeiros;
32.
Risco de crédito, o risco de perda, ou de evolução desfavorável da situação financeira, decorrente de variações da qualidade de crédito dos emitentes de valores mobiliários, contrapartes e devedores, a que estão expostas as empresas de seguros e de resseguros, sob a forma de risco de incumprimento pela contraparte, risco de spread ou concentrações de risco de mercado;
33.
Risco operacional, o risco de perdas resultantes de procedimentos internos inadequados ou deficientes, do pessoal ou dos sistemas, ou ainda de acontecimentos externos;
34.
Risco de liquidez, o risco de as empresas de seguros e de resseguros não terem capacidade para realizar investimentos e outros activos a fim de liquidar as suas obrigações financeiras na data de vencimento;
35.
Risco de concentração, todas as exposições ao risco a que esteja associada uma perda potencial suficientemente grande para comprometer a solvência ou a situação financeira das empresas de seguros ou de resseguros;
36.
Técnicas de mitigação do risco, todas as técnicas que permitam às empresas de seguros e de resseguros transferir parcial ou totalmente os seus riscos para terceiros;
37.
Efeitos de diversificação, a redução da exposição ao risco das empresas de seguros e de resseguros e dos respectivos grupos, decorrente da diversificação de actividades e que resulta da possibilidade de compensação do desfecho desfavorável de um risco pelo desfecho mais favorável de outro risco, quando ambos os riscos não estejam inteiramente correlacionados;
38.
Distribuição de probabilidades previsional, uma função matemática que atribui uma probabilidade de ocorrência a um conjunto exaustivo de acontecimentos futuros mutuamente exclusivos;
39.
Medida do risco, uma função matemática que faz corresponder um montante pecuniário a determinada distribuição de probabilidades previsional, e que aumenta uniformemente com o nível de exposição ao risco em que assenta essa distribuição.
CAPÍTULO II
Acesso à actividade
Artigo 14.o
Princípio da autorização
1. O acesso à actividade de seguro directo ou de resseguro abrangida pela presente directiva depende da concessão de uma autorização prévia.
2. A autorização referida no n.o 1 é solicitada às autoridades de supervisão do Estado-Membro de origem:
a)
Pela empresa que estabelece a sua sede no território desse Estado-Membro; ou
b)
Pela empresa de seguros que, após ter recebido uma autorização ao abrigo do n.o 1, deseje alargar a sua actividade a um ramo inteiro ou a ramos de seguro diferentes dos já autorizados.
Artigo 15.o
Âmbito da autorização
1. As autorizações concedidas ao abrigo do artigo 14.o são válidas em toda a Comunidade. A autorização permite que empresas de seguros e de resseguros exerçam as suas actividades na Comunidade e compreende o direito de estabelecimento e a liberdade de prestação de serviços.
2. Sem prejuízo do disposto no artigo 14.o, a autorização é concedida para um dos ramos de seguro directo enumerados na Parte A do anexo I ou no anexo II. A autorização abrange o ramo na sua totalidade, salvo se o requerente apenas pretender cobrir parte dos riscos incluídos nesse ramo.
Os riscos incluídos num ramo não podem ser classificados noutro ramo, salvo nos casos previstos no artigo 16.o.
Pode ser concedida autorização para diversos ramos, desde que a legislação nacional do Estado-Membro permita a exploração simultânea desses ramos.
3. Relativamente ao seguro não vida, os Estados-Membros podem conceder a autorização para os grupos de ramos enumerados na Parte B do anexo I.
As autoridades de supervisão podem limitar a autorização solicitada para um ramo às actividades constantes do programa de actividades previsto no artigo 23.o.
4. Sem prejuízo do n.o 1 do artigo 16.o, as empresas sujeitas à presente directiva apenas podem exercer a actividade de assistência prevista no artigo 6.o se tiverem obtido autorização para o ramo 18 da Parte A do anexo I. Neste caso, a presente directiva aplica-se a essas operações.
5. Relativamente ao resseguro, a autorização é concedida para a actividade de resseguro do ramo não vida, para a actividade de resseguro do ramo vida ou para todos os tipos de actividades de resseguro.
O pedido de autorização é analisado à luz do programa de actividades a apresentar nos termos da alínea c) do n.o 1 do artigo 18.o e do cumprimento das condições de autorização estabelecidas pelo Estado-Membro ao qual a autorização foi requerida.
Artigo 16.o
Riscos acessórios
1. As empresas de seguros que tenham obtido autorização para cobrir um risco principal pertencente a um dos ramos ou grupos de ramos enumerados no anexo I podem também garantir riscos compreendidos noutro ramo, sem necessidade de obter autorização para estes, desde que tais riscos satisfaçam cumulativamente as seguintes condições:
a)
Estarem ligados ao risco principal;
b)
Dizerem respeito ao objecto coberto contra o risco principal; e
c)
Estarem garantidos pelo contrato que cobre o risco principal.
2. Não obstante o disposto no n.o 1, os riscos compreendidos nos ramos 14, 15 e 17 da Parte A do anexo I não podem ser considerados riscos acessórios de outros ramos.
Contudo, o seguro de protecção jurídica incluído no ramo 17 pode ser considerado um risco acessório em relação ao ramo 18 caso sejam satisfeitas as condições enunciadas no n.o 1 e uma das duas condições seguintes:
a)
O risco principal relacionar-se apenas com a assistência prestada a pessoas em dificuldades durante deslocações ou ausências do seu domicílio ou local de residência permanente; ou
b)
O seguro dizer respeito a litígios ou riscos resultantes da utilização de embarcações marítimas ou relacionadas com essa utilização.
Artigo 17.o
Forma jurídica das empresas de seguros e resseguros
1. Os Estados-Membros de origem exigem que as empresas para as quais seja requerida uma autorização ao abrigo do artigo 14.o adoptem uma das formas jurídicas estabelecidas no anexo III.
2. Os Estados-Membros podem criar empresas de direito público, desde que tenham por objecto a realização de operações de seguro ou resseguro em condições equivalentes às das empresas de direito privado.
3. A Comissão pode aprovar medidas de execução relativas ao alargamento da lista das formas jurídicas constante do anexo III.
Essas medidas, que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, nomeadamente completando-a, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 3 do artigo 301.o.
Artigo 18.o
Condições de autorização
1. O Estado-Membro de origem exige que as empresas para as quais seja requerida autorização:
a)
Tratando-se de empresas de seguros, limitem o seu objecto social à actividade seguradora e às operações dela directamente decorrentes, com exclusão de qualquer outra actividade comercial;
b)
Tratando-se de empresas de resseguros, limitem o seu objecto social a actividades de resseguro e operações conexas; este requisito pode incluir as funções e actividades das sociedades gestoras de participações relacionadas com actividades do sector financeiro na acepção do ponto 8 do artigo 2.o da Directiva 2002/87/CE;
c)
Apresentem um programa de actividades de acordo com o disposto no artigo 23.o;
d)
Disponham de fundos próprios de base elegíveis suficientes para respeitar o limite inferior absoluto do requisito de capital mínimo previsto na alínea d) do n.o 1 do artigo 129.o;
e)
Demonstrem estar em condições de virem a ser detentoras, no futuro, de fundos próprios elegíveis suficientes para satisfazer o requisito de capital de solvência previsto no artigo 100.o;
f)
Demonstrem estar em condições de virem a ser detentoras, no futuro, de fundos próprios de base elegíveis suficientes para satisfazer o requisito de capital mínimo previsto no artigo 128.o;
g)
Demonstrem estar em condições de respeitar o sistema de governação referido na Secção 2 do capítulo IV;
h)
Tratando-se de seguro não vida, comuniquem o nome e endereço de todos os representantes para sinistros designados nos termos do artigo 4.o da Directiva 2000/26/CE em cada Estado-Membro que não seja o Estado-Membro em que pretendem obter a autorização, se os riscos a cobrir estiverem classificados no ramo 10 da Parte A do anexo I da presente directiva, com exclusão da responsabilidade dos transportadores.
2. A empresa de seguros que requer a autorização para o alargamento das suas actividades a outros ramos ou para o alargamento de uma autorização que abranja apenas uma parte dos riscos englobados num ramo apresenta um programa de actividades nos termos do artigo 23.o.
A empresa deve provar, além disso, que dispõe dos fundos próprios elegíveis suficientes para satisfazer os requisitos de capital de solvência e de capital mínimo previstos no primeiro parágrafo do artigo 100.o e no artigo 128.o.
3. Sem prejuízo do disposto no n.o 2, uma empresa de seguros que exerça actividades de seguro de vida e requeira autorização para alargar as suas actividades aos riscos correspondentes aos ramos 1 ou 2 da Parte A do anexo I nos termos do artigo 73.o deve demonstrar:
a)
Que dispõe de fundos próprios de base elegíveis suficientes para respeitar o limite mínimo absoluto do requisito de capital mínimo para as empresas de seguro de vida e o limite mínimo absoluto do requisito de capital mínimo para as empresas de seguro não vida, fixados na alínea d) do n.o 1 do artigo 129.o; e
b)
Que se compromete a respeitar, no futuro, as obrigações financeiras mínimas referidas no n.o 3 do artigo 74.o.
4. Sem prejuízo do disposto no n.o 2, uma empresa de seguros que exerça actividades de seguro não vida em relação aos riscos correspondentes aos ramos 1 ou 2 da Parte A do anexo I e requeira autorização para alargar as suas actividades aos riscos do seguro de vida, nos termos do artigo 73.o, deve demonstrar:
a)
Que dispõe de fundos próprios de base elegíveis suficientes para respeitar o limite mínimo absoluto do requisito de capital mínimo para as empresas de seguro de vida e o limite mínimo absoluto do requisito de capital mínimo para as empresas de seguro não vida, fixados na alínea d) no n.o 1 do artigo 129.o; e
b)
Que se compromete a respeitar, no futuro, as obrigações financeiras mínimas referidas no n.o 3 do artigo 74.o.
Artigo 19.o
Relação estreita
Caso existam relações estreitas entre uma empresa de seguros ou uma empresa de resseguros e outras pessoas singulares ou colectivas, as autoridades de supervisão só concedem a autorização se essas relações não entravarem o exercício eficaz das suas funções de supervisão.
As autoridades de supervisão recusam a autorização se as disposições legais, regulamentares ou administrativas de um país terceiro, a que estejam sujeitas uma ou mais pessoas singulares ou colectivas com as quais a empresa de seguros ou resseguros tenha relações estreitas, ou dificuldades inerentes à aplicação dessas disposições, entravarem o exercício eficaz das suas funções de supervisão.
As autoridades de supervisão exigem que as empresas de seguros e de resseguros lhes prestem as informações de que necessitem para se certificarem do cumprimento numa base contínua do disposto no n.o 1.
Artigo 20.o
Sede da empresa de seguros ou de resseguros
Os Estados-Membros exigem que a sede das empresas de seguros e de resseguros se situe no mesmo Estado-Membro que a respectiva sede estatutária.
Artigo 21.o
Condições das apólices de seguros e tarifas
1. Os Estados-Membros não podem exigir a aprovação prévia ou a comunicação sistemática das condições gerais e particulares das apólices de seguros, das tarifas, das bases técnicas, utilizadas nomeadamente para o cálculo das tarifas e das provisões técnicas, e dos formulários e outros impressos que a empresa tenciona utilizar nas suas relações com os tomadores de seguros ou com empresas cedentes ou retrocedentes.
Contudo, relativamente ao seguro de vida e exclusivamente para verificar o cumprimento das disposições legais nacionais relativas aos princípios actuariais, o Estado-Membro de origem pode exigir a comunicação sistemática das bases técnicas utilizadas para o cálculo das tarifas e das provisões técnicas. Este requisito não constitui condição prévia da autorização das empresas de seguro de vida.
2. Os Estados-Membros só podem manter ou introduzir a notificação ou a aprovação prévias dos aumentos de tarifas propostos enquanto elementos de um sistema geral de controlo de preços.
3. Os Estados-Membros podem sujeitar as empresas que requeiram ou que tenham obtido autorização para o ramo 18 da Parte A do anexo I a fiscalizações dos seus meios directos ou indirectos em pessoal e equipamento, incluindo a qualificação das equipas médicas e a qualidade do equipamento de que dispõem para fazer face às obrigações decorrentes daquele ramo.
4. Os Estados-Membros podem manter em vigor ou introduzir disposições legais, regulamentares ou administrativas que prevejam a aprovação dos estatutos e a comunicação de todos os documentos necessários ao exercício normal da supervisão.
Artigo 22.o
Necessidades económicas do mercado
Os Estados-Membros não podem exigir que o pedido de autorização seja analisado em função das necessidades económicas do mercado.
Artigo 23.o
Programa de actividades
1. O programa de actividades referido na alínea c) do n.o 1 do artigo 18.o deve conter indicações ou justificações sobre:
a)
A natureza dos riscos ou compromissos que a empresa de seguros ou de resseguros em causa se propõe cobrir;
b)
O tipo de acordos de resseguro que a empresa de resseguros se propõe celebrar com empresas cedentes;
c)
Os princípios orientadores em matéria de resseguro e retrocessão;
d)
Os elementos dos fundos próprios de base que constituem o limite mínimo absoluto do requisito de capital mínimo;
e)
As previsões relativas às despesas de instalação dos serviços administrativos e da rede comercial, os meios financeiros destinados a fazer face a tais despesas e, caso os riscos a cobrir sejam classificados no ramo 18 da Parte A do anexo I, os meios de que a empresa de seguros dispõe para a prestação da assistência prometida.
2. Para além dos requisitos estabelecidos no n.o 1, o programa de actividades deve incluir, em relação aos três primeiros exercícios:
a)
Um balanço previsional;
b)
Previsões relativas ao futuro requisito de capital de solvência a que se refere a Subsecção 1 da Secção 4 do capítulo VI, baseadas no balanço previsional referido na alínea a), bem como o método utilizado no cálculo dessas previsões;
c)
Previsões relativas ao futuro requisito de capital mínimo a que se referem os artigos 128.o e 129.o, baseadas no balanço previsional referido na alínea a), bem como o método utilizado no cálculo dessas previsões;
d)
Previsões relativas aos meios financeiros destinados a satisfazer as provisões técnicas, o requisito de capital mínimo e o requisito de capital de solvência.
e)
Em relação ao seguro não vida e ao resseguro, igualmente o seguinte:
i)
Previsões relativas às despesas de gestão que não correspondam a despesas de instalação, nomeadamente as despesas gerais correntes e as comissões;
ii)
Estimativas relativas a prémios ou quotizações e sinistros;
f)
Em relação ao seguro de vida, igualmente um plano de que constem previsões pormenorizadas relativas a receitas e despesas tanto das operações directas como das de aceitação e cessão de resseguros.
Artigo 24.o
Accionistas e sócios com participações qualificadas
1. As autoridades de supervisão do Estado-Membro de origem não concedem a autorização que permite o acesso de uma empresa à actividade de seguros ou resseguros antes de terem sido informadas da identidade dos accionistas ou sócios, directos ou indirectos, pessoas singulares ou colectivas, que nela tenham participações qualificadas, bem como do montante de tais participações.
As referidas autoridades recusam a autorização se, atendendo à necessidade de garantir uma gestão sã e prudente da empresa de seguros ou resseguros, considerarem não adequadas as qualificações dos referidos accionistas ou sócios.
2. Para efeitos do n.o 1 do presente artigo, são tidos em conta os direitos de voto a que se referem os artigos 9.o e 10.o da Directiva 2004/109/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 15 de Dezembro de 2004, relativa à harmonização dos requisitos de transparência no que se refere às informações respeitantes aos emitentes cujos valores mobiliários estão admitidos à negociação num mercado regulamentado (31), bem como as condições relativas à sua agregação estabelecidas nos n.os 4 e 5 do artigo 12.o da mesma directiva.
Os Estados-Membros não podem ter em conta os direitos de voto ou as acções que empresas de investimento ou instituições de crédito possam deter como resultado da tomada firme de instrumentos financeiros e/ou da colocação de instrumentos financeiros com garantia a que se refere o ponto 6 da Secção A do anexo I da Directiva 2004/39/CE, desde que, por um lado, esses direitos de voto não sejam exercidos ou de outra forma utilizados para intervir na gestão do emitente e, por outro, sejam cedidos no prazo de um ano a contar da aquisição.
Artigo 25.o
Recusa de autorização
As decisões de recusa de autorização devem ser devidamente fundamentadas e notificadas à empresa interessada.
Os Estados-Membros prevêem um direito de recurso judicial das decisões de recusa de autorização.
Deve igualmente ser previsto o direito de recurso quando as autoridades de supervisão não se tenham pronunciado sobre o pedido de autorização no prazo de seis meses a contar da data da respectiva recepção.
Artigo 26.o
Consulta prévia das autoridades de outros Estados-Membros
1. As autoridades de supervisão de qualquer outro Estado-Membro interessado são consultadas antes da concessão de autorização a:
a)
Uma filial de uma empresa de seguros ou de resseguros autorizada nesse outro Estado-Membro;
b)
Uma filial da empresa-mãe de uma empresa de seguros ou de resseguros autorizada nesse outro Estado-Membro; ou
c)
Uma empresa controlada pela mesma pessoa singular ou colectiva que controla uma empresa de seguros ou de resseguros autorizada nesse outro Estado-Membro.
2. As autoridades dos Estados-Membros interessados que sejam responsáveis pela supervisão de instituições de crédito ou de empresas de investimento são consultadas antes da concessão de autorização a uma empresa de seguros ou de resseguros que seja:
a)
Uma filial de uma instituição de crédito ou de uma empresa de investimento autorizada na Comunidade;
b)
Uma filial da empresa-mãe de uma instituição de crédito ou de uma empresa de investimento autorizada na Comunidade; ou
c)
Uma empresa controlada pela mesma pessoa singular ou colectiva que controla uma instituição de crédito ou uma empresa de investimento autorizada na Comunidade.
3. As autoridades relevantes referidas nos n.os 1 e 2 consultam-se mutuamente quando avaliarem a adequação dos accionistas e os requisitos de competência e de idoneidade de todos quantos dirijam efectivamente a empresa ou desempenhem outras funções essenciais na gestão de outra entidade do mesmo grupo.
As referidas autoridades informam-se reciprocamente de quaisquer dados relativos à adequação dos accionistas e aos requisitos de competência e de idoneidade de todos quanto dirijam efectivamente a empresa ou nela desempenhem outras funções essenciais desde que tais dados tenham relevância para as outras autoridades competentes envolvidas na concessão da autorização ou na monitorização permanente do cumprimento dos requisitos de exercício da actividade.
CAPÍTULO III
Autoridades de supervisão e disposições gerais
Artigo 27.o
Principal objectivo da supervisão
Os Estados-Membros asseguram que as autoridades de supervisão disponham dos meios necessários e possuam os conhecimentos periciais, a capacidade e as atribuições adequadas para prosseguir o objectivo principal da supervisão, ou seja, proteger os tomadores de seguros e os beneficiários.
Artigo 28.o
Estabilidade financeira e prociclicalidade
Sem prejuízo do objectivo principal da supervisão a que se refere o artigo 27.o, os Estados-Membros asseguram que, no exercício dos seus deveres gerais, as autoridades de supervisão tenham na devida conta o potencial impacto das suas decisões na estabilidade dos sistemas financeiros interessados na União Europeia, nomeadamente em situações de emergência, tendo em conta as informações disponíveis nos momentos relevantes.
Em períodos de flutuação excepcional dos mercados financeiros, as autoridades de supervisão têm em conta os eventuais impactos procíclicos das suas decisões.
Artigo 29.o
Princípios gerais da supervisão
1. A supervisão baseia-se numa abordagem prospectiva e baseada no risco e abrange a verificação permanente do correcto exercício da actividade de seguros ou resseguros e do cumprimento, pelas empresas de seguros e de resseguros, das disposições relativas à supervisão.
2. A supervisão de empresas de seguros e de resseguros compreende uma combinação adequada de inspecções realizadas no local e de actividades levadas a cabo fora dele.
3. Os Estados-Membros asseguram a aplicação dos requisitos estabelecidos na presente directiva de forma proporcional à natureza, escala e complexidade dos riscos inerentes à actividade da empresa de seguros ou de resseguros.
4. A Comissão assegura que as medidas de execução tenham em conta o princípio da proporcionalidade, garantindo desse modo uma aplicação proporcionada da presente directiva, nomeadamente às empresas de seguros de reduzida dimensão.
Artigo 30.o
Autoridades de supervisão e âmbito da supervisão
1. É da competência exclusiva do Estado-Membro de origem a supervisão financeira de empresas de seguros e de resseguros, incluindo a supervisão das actividades por elas exercidas através de sucursais ou ao abrigo da liberdade de prestação de serviços.
2. A supervisão financeira prevista no n.o 1 compreende a verificação, quanto ao conjunto das actividades de uma empresa de seguros ou de resseguros, da sua situação de solvência, da constituição de provisões técnicas, dos seus activos e dos fundos próprios elegíveis, de acordo com as regras ou práticas estabelecidas no Estado-Membro de origem por força de disposições aprovadas a nível comunitário.
No caso de as empresas de seguros em causa estarem autorizadas a cobrir os riscos classificados no ramo 18 da Parte A do anexo I, a supervisão compreende igualmente a monitorização dos meios técnicos de que as empresas de seguros dispõem para realizarem as operações de assistência que se comprometeram a efectuar, na medida em que a legislação do Estado-Membro de origem preveja a monitorização desses meios.
3. Se as autoridades de supervisão do Estado-Membro em que o risco se situa ou do Estado-Membro do compromisso ou, no caso de uma empresa de resseguros, do Estado-Membro de acolhimento tiverem razões para considerar que as actividades de uma empresa de seguros ou resseguros podem pôr em perigo a sua solidez financeira, dão conhecimento desse facto às autoridades de supervisão do Estado-Membro de origem da referida empresa.
As autoridades de supervisão do Estado-Membro de origem verificam se a empresa respeita os princípios prudenciais estabelecidos na presente directiva.
Artigo 31.o
Transparência e responsabilidade
1. As autoridades de supervisão exercem as suas funções de modo transparente e responsável, respeitando devidamente a protecção das informações confidenciais.
2. Os Estados-Membros asseguram a divulgação das seguintes informações:
a)
Os textos das disposições legais, regulamentares e administrativas e as orientações de carácter geral no domínio da regulamentação dos seguros;
b)
Os critérios gerais e os métodos, incluindo os instrumentos desenvolvidos nos termos do n.o 4 do artigo 34.o, utilizados no processo de revisão pelas autoridades de supervisão definido no artigo 36.o;
c)
Dados estatísticos agregados relativos aos aspectos fundamentais da aplicação do quadro prudencial;
d)
A forma de exercer as opções previstas na presente directiva;
e)
Os objectivos da supervisão e as suas principais funções e actividades.
As informações divulgadas nos termos do primeiro parágrafo devem ser suficientes para permitir a comparação das abordagens adoptadas pelas autoridades de supervisão dos diferentes Estados-Membros.
As informações são divulgadas num formato comum e regularmente actualizadas. As informações referidas nas alíneas a) a e) do primeiro parágrafo estão acessíveis, em cada Estado-Membro, num endereço electrónico único.
3. Os Estados-Membros prevêem procedimentos transparentes para a designação e a destituição dos membros dos órgãos de direcção e de gestão das respectivas autoridades de supervisão.
4. A Comissão aprova medidas de execução do disposto no n.o 2, especificando os aspectos fundamentais relativamente aos quais devem ser divulgados dados estatísticos agregados, bem como o formato, estrutura, índice e data de publicação das informações a divulgar.
Essas medidas, que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, completando-a, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 3 do artigo 301.o.
Artigo 32.o
Proibição de recusa de contratos de seguro ou de retrocessão
1. O Estado-Membro de origem de uma empresa de seguros não pode recusar um contrato de resseguro celebrado com uma empresa de resseguros ou com uma empresa de seguros autorizada ao abrigo do artigo 14.o por razões directamente relacionadas com a solidez financeira da empresa de resseguros ou seguros em causa.
2. O Estado-Membro de origem de uma empresa de resseguros não pode recusar um contrato de retrocessão celebrado por essa empresa com uma empresa de resseguros ou com uma empresa de seguros autorizada ao abrigo do artigo 14.o por razões directamente relacionadas com a solidez financeira da empresa de resseguros ou seguros em causa.
Artigo 33.o
Supervisão das sucursais estabelecidas noutros Estados-Membros
Os Estados-Membros prevêem que, caso uma empresa de seguros ou de resseguros autorizada noutro Estado-Membro exerça a sua actividade por intermédio de uma sucursal, as autoridades de supervisão do respectivo Estado-Membro de origem possam, depois de terem informado do facto as autoridades de supervisão do Estado-Membro de acolhimento em causa, proceder, directamente ou por intermédio de pessoas que tenham mandatado para o efeito, à verificação no local das informações necessárias para garantir a respectiva supervisão financeira.
As autoridades do Estado-Membro de acolhimento em causa podem participar nas referidas verificações.
Artigo 34.o
Poderes gerais de supervisão
1. Os Estados-Membros asseguram que as autoridades de supervisão tenham poderes para tomar medidas preventivas e correctivas destinadas a garantir que as empresas de seguros e de resseguros cumpram as disposições legais, regulamentares e administrativas a que estão vinculadas em cada Estado-Membro.
2. As autoridades de supervisão têm poderes para tomar todas as medidas necessárias, incluindo de carácter administrativo ou financeiro, se for caso disso, relativamente às empresas de seguros e de resseguros e aos membros dos respectivos órgãos de direcção, administração ou supervisão.
3. Os Estados-Membros asseguram que as autoridades de supervisão tenham poderes para exigir todas as informações necessárias para o exercício da supervisão, nos termos do artigo 35.o.
4. Os Estados-Membros asseguram que as autoridades de supervisão tenham poderes para conceber, se necessário, para além do cálculo do requisito de capital de solvência, os instrumentos quantitativos necessários para avaliar, no âmbito do processo de apreciação pelas autoridades de supervisão, a capacidade das empresas de seguros e de resseguros para enfrentarem possíveis acontecimentos ou mudanças futuras nas condições económicas, que possam influenciar negativamente a sua situação financeira global. As autoridades de supervisão dispõem dos poderes necessários para exigir que as empresas realizem os testes correspondentes.
5. As autoridades de supervisão dispõem dos poderes necessários para proceder a inspecções no local das instalações das empresas de seguros e de resseguros.
6. Os poderes de supervisão devem ser exercidos em tempo útil e de forma proporcionada.
7. Os poderes referidos nos n.os 1 a 5 relativamente às empresas de seguros e resseguros também abrangem as actividades das empresas de seguros e resseguros que tenham sido subcontratadas.
8. Os poderes referidos nos n.os 1 a 5 e 7 são exercidos, se for caso disso, por execução forçada, mediante recurso às instâncias judiciais, caso tal se revele apropriado.
Artigo 35.o
Informações a fornecer para efeitos de supervisão
1. Os Estados-Membros exigem que as empresas de seguros e de resseguros apresentem às autoridades de supervisão as informações necessárias para efeitos de supervisão. Essas informações devem incluir, pelo menos, as necessárias para permitir àquelas autoridades, ao executarem o processo referido no artigo 36.o:
a)
Avaliarem o sistema de governação utilizado pelas empresas, as actividades que exercem, os princípios de avaliação utilizados para efeitos de solvência, os riscos existentes e os sistemas de gestão de riscos, bem como a estrutura, as necessidades e a gestão do capital;
b)
Tomarem as decisões impostas pelo exercício dos direitos e deveres de supervisão que lhes incumbem.
2. Os Estados-Membros asseguram que as autoridades de supervisão tenham poderes para:
a)
Determinar a natureza, âmbito e formato das informações referidas no n.o 1, cuja apresentação as referidas autoridades exigem às empresas de seguros e de resseguros:
i)
em momentos previamente definidos,
ii)
após a ocorrência de acontecimentos pré-definidos,
iii)
no decurso de inquéritos sobre a situação de uma empresa de seguros ou de resseguros;
b)
Obter todas as informações sobre os contratos que se encontrem na posse de intermediários ou que tenham sido celebrados com terceiros; e
c)
Requerer informações de peritos externos, como auditores e actuários.
3. As informações referidas nos n.os 1 e 2 compreendem:
a)
Elementos qualitativos e quantitativos, ou uma combinação adequada dos mesmos;
b)
Elementos históricos, actuais ou prospectivos, ou uma combinação adequada dos mesmos; e
c)
Dados de fontes externas e internas, ou uma combinação adequada dos mesmos.
4. As informações referidas nos n.os 1 e 2 devem respeitar os seguintes princípios:
a)
Reflectir a natureza, a escala e a complexidade das actividades da empresa em causa e, em especial, os riscos inerentes a essas actividades;
b)
Ser acessíveis, completas em todos os aspectos substantivos e comparáveis e coerentes ao longo do tempo; e
c)
Ser pertinentes, fiáveis e compreensíveis.
5. Os Estados-Membros exigem que as empresas de seguros e de resseguros disponham dos sistemas e estruturas necessários para satisfazer os requisitos estabelecidos nos n.os 1 a 4, bem como de uma política, reduzida a escrito e aprovada pelo órgão de direcção, administração ou supervisão da empresa de seguros ou de resseguros, que garanta a permanente adequação das informações prestadas.
6. A Comissão aprova medidas de execução destinadas a especificar as informações referidas nos n.os 1 a 4 de forma a garantir, na medida do necessário, a convergência das informações para efeitos de supervisão.
Essas medidas, que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, completando-a, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 3 do artigo 301.o.
Artigo 36.o
Processo de supervisão
1. Os Estados-Membros asseguram que as autoridades de supervisão revejam e afiram as estratégias, processos e procedimentos de prestação de informações estabelecidos pelas empresas de seguros e de resseguros para cumprir as disposições legais, regulamentares e administrativas aprovadas por força da presente directiva.
A revisão e a aferição compreendem a avaliação dos requisitos qualitativos relativos ao sistema de governação, a avaliação dos riscos com que as empresas em causa estão ou podem vir a estar confrontadas e a avaliação da sua capacidade para avaliarem esses riscos, tendo em consideração o contexto em que exercem as suas actividades.
2. As autoridades de supervisão, nomeadamente, revêem e aferem a conformidade com:
a)
O sistema de governação, incluindo a auto-avaliação do risco e da solvência, a que se refere a Secção 2 do capítulo IV;
b)
As provisões técnicas a que se refere a Secção 2 do capítulo VI;
c)
Os requisitos de capital a que se referem as Secções 4 e 5 do capítulo VI;
d)
As regras de investimento a que se refere a Secção 6 do capítulo VI;
e)
A qualidade e quantidade dos fundos próprios a que se refere a Secção 3 do capítulo VI;
f)
Caso a empresa de seguros ou de resseguros utilize um modelo interno total ou parcial, o respeito constante dos requisitos aplicáveis a esses modelos, estabelecidos na Subsecção 3 da Secção 4 do capítulo VI.
3. As autoridades de supervisão dispõem de instrumentos de monitorização adequados, que lhes permitam detectar a deterioração das condições financeiras da empresa de seguros ou de resseguros e monitorizar a forma como essa deterioração é corrigida.
4. As autoridades de supervisão avaliam a adequação dos métodos e práticas utilizados pelas empresas de seguros e de resseguros para identificar eventuais acontecimentos, ou mudanças futuras nas condições económicas que possam influenciar negativamente a situação financeira global da empresa.
As autoridades de supervisão avaliam a capacidade das empresas para enfrentar tais acontecimentos ou mudanças.
5. As autoridades de supervisão têm os poderes necessários para exigir às empresas de seguros e de resseguros que corrijam as deficiências ou falhas identificadas no processo de revisão pela autoridade de supervisão.
6. As revisões, aferições e avaliações referidas nos n.os 1, 2 e 4 são efectuadas periodicamente.
As autoridades de supervisão determinam a frequência mínima e o âmbito dessas revisões, aferições e avaliações, tomando em consideração a natureza, a escala e a complexidade das actividades da empresa de seguros ou de resseguros em causa.
Artigo 37.o
Acréscimo dos requisitos de capital
1. Na sequência do processo de revisão, as autoridades de supervisão podem, em circunstâncias excepcionais, fixar um acréscimo dos requisitos de capital de uma empresa de seguros ou de resseguros, mediante uma decisão fundamentada. Esta possibilidade é limitada aos seguintes casos:
a)
A autoridade de supervisão considerar que o perfil de risco da empresa de seguros ou de resseguros diverge significativamente dos pressupostos em que se baseia o requisito de capital de solvência, calculado utilizando a fórmula-padrão a que se refere a Subsecção 2 da Secção 4 do capítulo VI, e:
i)
o requisito de utilização de um modelo interno previsto no artigo 119.o ser inadequado ou ter-se revelado ineficaz; ou
ii)
estar a ser concebido um modelo interno total ou parcial nos termos do artigo 119.o.
b)
A autoridade de supervisão considerar que o perfil de risco da empresa de seguros ou de resseguros diverge significativamente dos pressupostos em que se baseia o requisito de capital de solvência, calculado utilizando um modelo interno total ou parcial nos termos da Subsecção 3 da Secção 4 do capítulo VI, por não serem suficientemente tidos em conta determinados riscos quantificáveis, não tendo o modelo sido adaptado num prazo adequado de modo a reflectir melhor o perfil de risco em causa; ou
c)
A autoridade de supervisão considerar que o sistema de governação da empresa de seguros ou de resseguros diverge significativamente das normas estabelecidas na Secção 2 do capítulo IV, que essas divergências a impedem de identificar, mensurar, monitorizar, gerir e comunicar correctamente os riscos a que está ou pode vir a estar sujeita e que é pouco provável que a aplicação de outras medidas, por si só, corrija suficientemente as deficiências num prazo adequado.
2. Nos casos definidos nas alíneas a) e b) do n.o 1, o acréscimo dos requisitos de capital é calculado de forma a garantir que a empresa cumpra o disposto no n.o 3 do artigo 101.o.
Nos casos definidos na alínea c) do n.o 1, o acréscimo dos requisitos de capital é proporcional aos riscos materiais decorrentes das deficiências que estiveram na origem da decisão da autoridade de supervisão de fixar um acréscimo.
3. Nos casos definidos nas alíneas b) e c) do n.o 1, a autoridade de supervisão assegura que a empresa de seguros ou de resseguros envide todos os esforços no sentido de corrigir as deficiências que levaram à imposição do acréscimo dos requisitos de capital.
4. O acréscimo dos requisitos de capital referido no n.o 1 é revisto pelo menos uma vez por ano pela autoridade de supervisão e deve ser suprimido quando a empresa tiver corrigido as deficiências que levaram à sua imposição.
5. O requisito de capital de solvência acrescido substitui o requisito de capital de solvência insuficiente.
Não obstante o disposto no primeiro parágrafo, o requisito de capital de solvência não pode incluir o acréscimo dos requisitos de capital imposto nos termos da alínea c) do n.o 1 para efeitos do cálculo da margem de risco referida no n.o 5 do artigo 77.o.
6. A Comissão aprova medidas de execução destinadas a especificar pormenorizadamente as circunstâncias em que pode ser imposto um acréscimo dos requisitos de capital, bem como as metodologias para o seu cálculo.
Essas medidas, que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, completando-a, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 3 do artigo 301.o.
Artigo 38.o
Supervisão das funções e actividades subcontratadas
1. Sem prejuízo do artigo 49.o, os Estados Membros asseguram que as empresas de seguros ou de resseguros que externalizem uma função ou uma actividade de seguro ou de resseguro tomem as medidas necessárias para assegurar que são cumpridas as seguintes condições:
a)
O prestador de serviços cooperar com as autoridades de supervisão da empresa de seguros ou de resseguros relativamente à função ou actividade subcontratada;
b)
As empresas de seguros e de resseguros, os respectivos auditores e as autoridades de supervisão terem acesso efectivo aos dados relativos às funções ou actividades subcontratadas;
c)
As autoridades de supervisão terem acesso efectivo às instalações do prestador de serviços, devendo estar em condições de exercer esse direito de acesso.
2. O Estado-Membro em que o prestador de serviços está situado autoriza as autoridades de supervisão da empresa de seguros ou de resseguros a procederem, directamente ou por intermédio de pessoas que tenham mandatado para o efeito, a inspecções no local das instalações do prestador de serviços. A autoridade de supervisão da empresa de seguros ou de resseguros informa a autoridade competente do Estado-Membro do prestador de serviços antes de efectuar a inspecção no local. Tratando-se de uma entidade não sujeita a supervisão, a autoridade competente é a autoridade de supervisão.
As autoridades de supervisão do Estado-Membro da empresa de seguros ou de resseguros podem delegar as referidas inspecções nas autoridades de supervisão do Estado-Membro em que o prestador de serviços está situado.
Artigo 39.o
Transferência de carteira
1. Nas condições estabelecidas na legislação nacional, os Estados-Membros autorizam as empresas de seguros e de resseguros com sede no seu território a transferirem a totalidade ou parte dos contratos da respectiva carteira, celebrados ao abrigo do direito de estabelecimento ou da liberdade de prestação de serviços, para uma empresa cessionária estabelecida na Comunidade.
Essa transferência só pode ser autorizada se as autoridades de supervisão do Estado-Membro de origem da empresa cessionária atestarem que esta possui, tendo em conta essa mesma transferência, os fundos próprios elegíveis necessários para satisfazer o requisito de capital de solvência referido no primeiro parágrafo do artigo 100.o.
2. Tratando-se de empresas de seguros, aplicam-se os n.os 3 a 6.
3. Caso uma sucursal pretenda transferir a totalidade ou parte dos contratos da respectiva carteira, o Estado-Membro em que a sucursal está situada é consultado.
4. Nos casos referidos nos n.os 1 e 3, as autoridades de supervisão do Estado-Membro de origem da empresa de seguros cedente autorizam a transferência uma vez obtido o acordo das autoridades do Estado-Membro em que os contratos foram celebrados, tanto ao abrigo do direito de estabelecimento como da liberdade de prestação de serviços.
5. As autoridades dos Estados-Membros consultados dão o seu parecer ou o seu acordo às autoridades do Estado-Membro de origem da empresa de seguros cedente no prazo de três meses a contar da recepção do pedido de consulta.
Na falta de resposta das autoridades consultadas no termo desse prazo, considera-se ter havido acordo tácito.
6. As transferências de carteira autorizadas nos termos dos n.os 1 a 5 são, antes ou depois da autorização, objecto de publicidade nas condições previstas no direito nacional do Estado-Membro de origem, do Estado-Membro em que o risco se situa ou do Estado-Membro do compromisso.
A transferência é automaticamente oponível aos tomadores de seguros, aos segurados e a qualquer outro detentor de direitos ou obrigações decorrentes dos contratos transferidos.
O disposto nos primeiro e segundo parágrafos não prejudica o direito de os Estados-Membros preverem a possibilidade de os tomadores de seguros rescindirem o contrato durante um determinado prazo a contar da transferência.
CAPÍTULO IV
Condições de exercício da actividade
Secção 1
Responsabilidade do órgão de direcção, administração ou supervisão
Artigo 40.o
Responsabilidade do órgão de direcção, administração ou supervisão
Os Estados-Membros asseguram que o órgão de direcção, administração ou supervisão de uma empresa de seguros ou de resseguros seja responsável, em última análise, pelo cumprimento, pela empresa em causa, das disposições legais, regulamentares e administrativas aprovadas por força da presente directiva.
Secção 2
Sistema de governação
Artigo 41.o
Requisitos gerais em matéria de governação
1. Os Estados-Membros exigem que as empresas de seguros e de resseguros disponham de um sistema de governação eficaz, que garanta uma gestão sã e prudente das suas actividades.
O sistema inclui, pelo menos, uma estrutura organizativa adequada e transparente, com responsabilidades claramente atribuídas e devidamente separadas e um sistema eficaz de transmissão de informação. O sistema deve cumprir os requisitos estabelecidos nos artigos 42.o a 49.o.
O sistema de governação é submetido periodicamente a um exame interno.
2. O sistema de governação deve ser proporcional à natureza, escala e complexidade das operações da empresa de seguros ou de resseguros.
3. As empresas de seguros e de resseguros devem ter políticas reduzidas a escrito pelo menos no que diz respeito à gestão de riscos, ao controlo interno, à auditoria interna e, se for caso disso, à subcontratação. As empresas asseguram a aplicação das referidas políticas.
As referidas políticas reduzidas a escrito são revistas, pelo menos, anualmente. São sujeitas a aprovação prévia pelo órgão de direcção, administração ou supervisão e devem ser adaptadas sempre que se verifique uma alteração significativa no sistema ou domínio em causa.
4. As empresas de seguros e de resseguros devem tomar medidas razoáveis para assegurar a continuidade e a regularidade do exercício das suas actividades, incluindo o desenvolvimento de planos de contingência. Para esse efeito, a empresa emprega sistemas, recursos e procedimentos adequados e proporcionados.
5. As autoridades de supervisão dispõem de meios, métodos e poderes suficientes para fiscalizar o sistema de governação das empresas de seguros e de resseguros e avaliar os riscos emergentes, identificados por essas empresas, que possam afectar a sua solidez financeira.
Os Estados-Membros asseguram que as autoridades de supervisão disponham dos poderes necessários para requerer que o sistema de governação seja melhorado e reforçado a fim de garantir o cumprimento do disposto nos artigos 42.o a 49.o.
Artigo 42.o
Requisitos de competência e de idoneidade das pessoas que dirigem efectivamente a empresa ou desempenham outras funções essenciais
1. As empresas de seguros e de resseguros asseguram que todas as pessoas que dirijam efectivamente a empresa ou nela sejam responsáveis por outras funções essenciais preencham sempre, cumulativamente, as seguintes condições:
a)
Possuírem qualificações profissionais, conhecimentos e experiência suficientes para uma gestão sã e prudente (competência); e
b)
Possuírem boa reputação e integridade (idoneidade).
2. As empresas de seguros e de resseguros comunicam à autoridade de supervisão quaisquer alterações da identidade das pessoas que dirigem efectivamente a empresa ou nela são responsáveis por outras funções essenciais, juntamente com todas as informações necessárias para avaliar a competência e idoneidade dos dirigentes recentemente designados.
3. Caso uma das pessoas mencionadas nos n.os 1 e 2 seja substituída por ter deixado de preencher as condições referidas no n.o 1, as empresas de seguros e de resseguros comunicam esse facto à respectiva autoridade de supervisão.
Artigo 43.o
Prova de idoneidade
1. Caso um Estado-Membro exija dos seus nacionais prova de idoneidade ou prova de que não foram anteriormente declarados insolventes, ou ambas, aceita, como prova suficiente relativamente aos nacionais de outros Estados-Membros, a apresentação de um certificado do «registo criminal» ou, na sua falta, de um documento equivalente emitido por uma autoridade judicial ou administrativa competente do Estado-Membro de origem ou de proveniência do qual se possa concluir que aqueles requisitos estão preenchidos.
2. Se o documento referido no n.o 1 não for emitido pelo Estado-Membro de origem ou de proveniência, esse documento pode ser substituído por uma declaração sob juramento - ou, nos Estados-Membros onde tal juramento não esteja previsto, por uma declaração solene - feita pelo cidadão estrangeiro interessado perante uma autoridade judicial ou administrativa competente ou, se for caso disso, perante um notário do Estado-Membro de origem ou de proveniência desse cidadão estrangeiro.
A referida autoridade ou notário emite uma certidão atestando a autenticidade do referido juramento ou declaração solene.
A declaração de não-existência de insolvência referida no primeiro parágrafo pode também ser feita perante um organismo profissional ou comercial competente do mesmo Estado-Membro.
3. Os documentos e certidões referidos nos n.os 1 e 2 não podem, aquando da sua apresentação, ter mais de três meses a contar da data da sua emissão.
4. Os Estados-Membros designam as autoridades e organismos competentes para a emissão dos documentos referidos nos n.os 1 e 2 e informam imediatamente os outros Estados-Membros e a Comissão desse facto.
Cada Estado-Membro informa igualmente os outros Estados-Membros e a Comissão das autoridades e organismos perante os quais devem ser apresentados os documentos referidos nos n.os 1 e 2, juntamente com o pedido para exercer, no território desse Estado-Membro, as actividades referidas no artigo 2.o.
Artigo 44.o
Gestão de riscos
1. As empresas de seguros e de resseguros devem dispor de um sistema eficaz de gestão de riscos que compreenda estratégias, processos e procedimentos de prestação de informações que permitam, a todo o tempo, identificar, mensurar, monitorizar, gerir e comunicar os riscos, individual e globalmente, a que estão ou podem vir a estar expostas, e as respectivas interdependências.
Este sistema de gestão de riscos deve ser eficaz e estar bem integrado na estrutura organizativa e nos processos de tomada de decisões da empresa de seguros ou de resseguros, tendo devidamente em conta as pessoas que dirigem efectivamente a empresa ou nela são responsáveis por outras funções essenciais.
2. O sistema de gestão de riscos abrange os riscos a incluir no cálculo do requisito de capital de solvência nos termos do n.o 4 do artigo 101.o e também os riscos não incluídos nesse cálculo, ou incluídos apenas parcialmente.
O sistema de gestão de riscos deve abranger, pelo menos, os seguintes domínios:
a)
Subscrição e provisionamento;
b)
Gestão do activo - passivo;
c)
Investimento, em especial em instrumentos derivados e compromissos análogos;
d)
Gestão do risco de concentração e de liquidez;
e)
Gestão do risco operacional;
f)
Resseguro e outras técnicas de mitigação do risco.
A política de gestão de riscos reduzida a escrito a que se refere o n.o 3 do artigo 41.o compreende políticas relativas aos domínios referidos nas alíneas a) a f) do segundo parágrafo do presente número.
3. No respeitante ao risco de investimento, as empresas de seguros e de resseguros devem demonstrar que cumprem o disposto na Secção 6 do capítulo VI.
4. As empresas de seguros e de resseguros devem prever uma função de gestão de riscos, estruturada de modo a facilitar a aplicação do sistema de gestão de riscos.
5. Nas empresas de seguros e de resseguros que utilizem um modelo interno parcial ou total aprovado nos termos dos artigos 112.o e 113.o, a função de gestão de riscos abrange ainda as seguintes tarefas:
a)
Conceber e aplicar o modelo interno;
b)
Testar e validar o modelo interno;
c)
Documentar o modelo interno e suas eventuais alterações;
d)
Analisar o desempenho do modelo interno e elaborar relatórios de síntese sobre esse desempenho.
e)
Informar o órgão de direcção, administração ou supervisão acerca do desempenho do modelo interno, sugerir áreas que requeiram melhorias e informar aquele órgão do andamento das acções destinadas a colmatar as deficiências anteriormente identificadas.
Artigo 45.o
Auto-avaliação do risco e da solvência
1. No âmbito do sistema de gestão de riscos, as empresas de seguros e de resseguros devem proceder à auto-avaliação do risco e da solvência.
Esta avaliação compreende, pelo menos, o seguinte:
a)
As necessidades de solvência globais, tendo em consideração o perfil de risco específico, os limites aprovados de tolerância face ao risco e a estratégia de negócio da empresa;
b)
O respeito, numa base contínua, dos requisitos de capital fixados nas Secções 4 e 5 do capítulo VI e dos requisitos relativos às provisões técnicas estabelecidos na Secção 2 do capítulo VI;
c)
A medida em que o perfil de risco da empresa diverge dos pressupostos em que se baseia o requisito de capital de solvência a que se refere o n.o 3 do artigo 101.o, calculado utilizando a fórmula-padrão a que se refere a Subsecção 2 da Secção 4 do capítulo VI, ou o modelo interno parcial ou total da empresa a que se refere a Subsecção 3 da Secção 4 do capítulo VI.
2. Para efeitos do disposto na alínea a) do n.o 1, a empresa em causa dispõe de processos que sejam proporcionais à natureza, à escala e à complexidade dos riscos inerentes à sua actividade e lhe permitam identificar e avaliar correctamente os riscos com que se defronta a curto e longo prazo e a que está ou poderá vir a estar exposta. A empresa deve demonstrar a adequação dos métodos utilizados nesta avaliação.
3. No caso referido na alínea c) do n.o 1, quando seja utilizado um modelo interno, a avaliação é efectuada paralelamente à recalibragem que transforma os valores de risco internos na medida do risco e calibragem do requisito de capital de solvência.
4. A auto-avaliação do risco e da solvência é parte integrante da estratégia de negócio e deve ser permanentemente tida em conta nas decisões estratégicas da empresa.
5. As empresas de seguros e de resseguros devem proceder à avaliação referida no n.o 1 periodicamente, bem como imediatamente após qualquer alteração significativa do seu perfil de risco.
6. As empresas de seguros e de resseguros informam as autoridades de supervisão dos resultados de cada auto-avaliação do risco e da solvência, no âmbito da prestação de informações prevista no artigo 35.o.
7. A auto-avaliação do risco e da solvência não pode servir para calcular requisitos de capital. O requisito de capital de solvência só pode ser ajustado nos termos dos artigos 37.o, 231.o a 233.o e 238.o.
Artigo 46.o
Controlo interno
1. As empresas de seguros e de resseguros dispõem de um sistema de controlo interno eficaz.
O sistema compreende, pelo menos, procedimentos administrativos e contabilísticos, um quadro de controlo interno, disposições adequadas no que diz respeito à prestação de informações a todos os níveis da empresa e uma função de verificação da conformidade.
2. A função de verificação da conformidade compreende a assessoria do órgão de direcção, administração ou supervisão quanto ao cumprimento das disposições legais, regulamentares e administrativas aprovadas por força da presente directiva. Compreende igualmente uma avaliação do possível impacto de eventuais alterações do enquadramento legal nas operações da empresa em causa e a identificação e avaliação do risco de conformidade.
Artigo 47.o
Auditoria interna
1. As empresas de seguros e de resseguros devem dispor de uma função eficaz de auditoria interna.
Compete à função de auditoria interna aferir a adequação e a eficácia do sistema de controlo interno e de outros elementos do sistema de governação.
2. A função de auditoria interna deve ser objectiva e independente das funções operacionais.
3. Todas as conclusões e recomendações da auditoria interna são comunicadas ao órgão de direcção, administração ou supervisão, que determina as medidas a tomar relativamente a cada uma das conclusões e recomendações da auditoria interna e assegura que as mesmas sejam executadas.
Artigo 48.o
Função actuarial
1. As empresas de seguros e de resseguros devem dispor de uma função actuarial eficaz que:
a)
Coordene o cálculo das provisões técnicas;
b)
Assegure a adequação das metodologias, modelos de base e pressupostos utilizados no cálculo das provisões técnicas;
c)
Avalie a suficiência e qualidade dos dados utilizados no cálculo das provisões técnicas;
d)
Coteje as melhores estimativas com os dados observados;
e)
Informe o órgão de direcção, administração ou supervisão da fiabilidade e adequação do cálculo das provisões técnicas;
f)
Supervisione o cálculo das provisões técnicas nos casos referidos no artigo 82.o;
g)
Dê parecer sobre a política global de subscrição;
h)
Dê parecer sobre a adequação dos acordos de resseguro;
i)
Contribua para a aplicação efectiva do sistema de gestão de riscos referido no artigo 44.o, em especial no respeitante à modelização do risco em que se baseia o cálculo dos requisitos de capital a que se referem as Secções 4 e 5 do capítulo VI e à avaliação referida no artigo 45.o.
2. A função actuarial deve ser exercida por pessoas com conhecimentos suficientes de matemática actuarial e financeira proporcionais à natureza, escala e complexidade dos riscos inerentes à actividade da empresa de seguros ou resseguros e que possam demonstrar a sua experiência das normas aplicáveis, profissionais e outras.
Artigo 49.o
Subcontratação
1. Os Estados-Membros asseguram que as empresas de seguros e de resseguros conservem inteira responsabilidade pelo cumprimento de todas as obrigações que sobre elas impendem por força da presente directiva quando subcontratam funções ou actividades de seguros ou de resseguros.
2. Não pode ser efectuada a subcontratação de funções ou actividades operacionais fundamentais ou importantes de um modo que possa:
a)
Prejudicar significativamente a qualidade do sistema de governação da empresa em causa;
b)
Aumentar indevidamente o risco operacional;
c)
Prejudicar a capacidade das autoridades de supervisão de verificar se a empresa cumpre as suas obrigações;
d)
Afectar a prestação continuada de serviços satisfatórios aos tomadores de seguros.
3. As empresas de seguros e de resseguros devem informar oportunamente as autoridades de supervisão antes da subcontratação de funções ou actividades fundamentais ou importantes, bem como de quaisquer acontecimentos significativos posteriores que afectem essas funções ou actividades.
Artigo 50.o
Medidas de execução
1. A Comissão aprova medidas de execução destinadas a especificar mais pormenorizadamente:
a)
Os elementos dos sistemas referidos nos artigos 41.o, 44.o, 46.o e 47.o, em especial os domínios a abranger pelas políticas das empresas de seguros e de resseguros em matéria de gestão do activo - passivo e de investimento, referidas no n.o 2 do artigo 44.o;
b)
As funções referidas nos artigos 44.o e 46.o a 48.o;
c)
Os requisitos estabelecidos no artigo 42.o e as funções a que se aplicam;
d)
As condições em que é permitido recorrer à subcontratação, em especial para prestadores de serviços localizados em países terceiros.
2. Caso seja necessário assegurar uma convergência adequada da avaliação referida na alínea a) do n.o 1 do artigo 45.o, a Comissão pode aprovar medidas de execução destinadas a especificar mais pormenorizadamente os elementos dessa avaliação.
3. Essas medidas, que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, completando-a, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 3 do artigo 301.o.
Secção 3
Divulgação pública
Artigo 51.o
Relatório sobre a solvência e a situação financeira: conteúdo
1. Os Estados-Membros, tendo em conta as informações requeridas no n.o 3 e os princípios definidos no n.o 4 do artigo 35.o, exigem às empresas de seguros e de resseguros que divulguem publicamente um relatório anual sobre a sua solvência e situação financeira.
O relatório deve incluir as seguintes informações, expressamente ou por remissão para informações equivalentes, tanto pela sua natureza como pelo seu âmbito, divulgadas em cumprimento de outros requisitos legais ou regulamentares:
a)
Descrição da actividade e do desempenho da empresa;
b)
Descrição do sistema de governação e avaliação da sua adequação ao perfil de risco da empresa;
c)
Descrição, em separado para cada categoria de risco, da exposição ao risco, da concentração do risco, das medidas de redução do risco e da sensibilidade ao risco;
d)
Descrição, em separado para os activos, provisões técnicas e outros elementos do passivo, das bases e métodos utilizados na respectiva avaliação, juntamente com uma explicação de eventuais desvios importantes relativamente às bases e métodos utilizados para essa avaliação nas demonstrações financeiras;
e)
Descrição da gestão do capital, incluindo, pelo menos, o seguinte:
i)
estrutura e montante dos fundos próprios, e respectiva qualidade,
ii)
montante do requisito de capital de solvência e do requisito de capital mínimo,
iii)
a opção prevista no artigo 304.o utilizada para o cálculo do requisito de capital de solvência;
iv)
informações que permitam compreender correctamente as principais diferenças entre os pressupostos subjacentes à fórmula-padrão e os dos modelos internos utilizados pela empresa no cálculo do seu requisito de capital de solvência,
v)
o montante de eventuais incumprimentos do requisito de capital mínimo ou de incumprimentos significativos do requisito de capital de solvência que se tenham verificado durante o período abrangido pelo relatório, ainda que posteriormente corrigidos, juntamente com uma explicação da respectiva origem, consequências e medidas correctivas eventualmente tomadas.
2. A descrição referida na subalínea i) da alínea e) do n.o 1 deve incluir uma análise de quaisquer alterações significativas relativamente ao período abrangido pelo relatório anterior, bem como uma explicação de quaisquer disparidades importantes em relação ao valor dos elementos em causa nas demonstrações financeiras e uma breve descrição da transferibilidade do capital em causa.
Na divulgação do requisito de capital de solvência prevista na subalínea ii) da alínea e) do n.o 1 são indicados separadamente o montante calculado nos termos das Subsecções 2 e 3 da Secção 4 do capítulo VI e quaisquer acréscimos dos requisitos de capital impostos nos termos do artigo 37.o ou o impacto dos parâmetros específicos que a empresa de seguros ou resseguros deve utilizar por força do artigo 110.o, juntamente com informações concisas sobre a sua justificação pela autoridade de supervisão competente.
Contudo, sem prejuízo da eventual divulgação obrigatória por força de outros requisitos legais ou regulamentares, os Estados-Membros podem dispor que, não obstante ser divulgado o requisito de capital de solvência total referido na subalínea ii) da alínea e) do n.o 1, não seja necessário divulgar separadamente os acréscimos dos requisitos de capital ou o impacto dos parâmetros específicos que a empresa de seguros ou resseguros deve utilizar por força do artigo 110.o durante um período de transição que não poderá ir além de 31 de Outubro de 2017.
A divulgação do requisito de capital de solvência é acompanhada, se for caso disso, por uma indicação de que o seu montante definitivo está ainda pendente de avaliação pelas autoridades de supervisão.
Artigo 52.o
Informações a prestar ao CAESSPCR e relatórios deste comité
1. Os Estados Membros exigem que as autoridades de supervisão prestem anualmente ao CAESSPCR as seguintes informações:
a)
A média dos acréscimos de requisitos de capital por empresa e a distribuição dos acréscimos impostos pela autoridade de supervisão no ano anterior, expressos em percentagem do requisito de capital de solvência e apresentados separadamente, do seguinte modo:
i)
para o conjunto das empresas de seguros e de resseguros;
ii)
para as empresas de seguro de vida;
iii)
para as empresas de seguros não vida;
iv)
para as empresas de seguros que exerçam cumulativamente actividades de seguro de vida e não vida;
v)
para as empresas de resseguros;
b)
Em relação a cada uma das informações referidas na alínea a), a proporção de acréscimos de requisitos de capital impostos, respectivamente, nos termos das alíneas a), b) e c) do n.o 1 do artigo 37.o.
2. O CAESSPCR torna ainda públicas, anualmente, as seguintes informações:
a)
Para o conjunto dos Estados-Membros, a distribuição total dos acréscimos de requisitos de capital, expressos em percentagem do requisito de capital de solvência, relativamente:
i)
ao conjunto das empresas de seguros e de resseguros;
ii)
às empresas de seguro de vida:
iii)
às empresas de seguro não vida;
iv)
às empresas de seguros que exerçam cumulativamente actividades de seguro de vida e não vida;
v)
às empresas de resseguros;
b)
Para cada Estado-Membro, separadamente, a distribuição dos acréscimos de requisitos de capital, expressos em percentagem do requisito de capital de solvência, relativamente a todas as empresas de seguros e resseguros desse Estado-Membro;
c)
Em relação a cada uma das informações referidas nas alíneas a) e b), a proporção de acréscimos de requisitos de capital impostos, respectivamente, nos termos das alíneas a), b) e c) do n.o 1 do artigo 37.o.
3. O CAESSPCR comunica ao Parlamento Europeu, ao Conselho e à Comissão as informações referidas no n.o 2, acompanhadas de um relatório indicando o nível de convergência entre as autoridades de supervisão dos diferentes Estados-Membros no que se refere ao uso de acréscimos de requisitos de capital.
Artigo 53.o
Relatório sobre a solvência e a situação financeira: princípios aplicáveis
1. As autoridades de supervisão autorizam as empresas de seguros e de resseguros a não divulgar informações:
a)
Se a divulgação das informações em causa conferir aos concorrentes da empresa vantagens indevidas significativas;
b)
Caso existam obrigações relativamente aos tomadores de seguros ou outras relações com contrapartes que vinculem a empresa ao sigilo ou confidencialidade.
2. As empresas que tenham sido autorizadas pela autoridade de supervisão a não divulgar informações devem referir esse facto no relatório sobre a solvência e a situação financeira, explicando as razões.
3. As autoridades de supervisão autorizam as empresas de seguros e de resseguros a utilizar as informações divulgadas por força de outros requisitos legais ou regulamentares, ou a remeter para as mesmas, na medida em que sejam de natureza e âmbito equivalentes aos das exigidas nos termos do artigo 51.o.
4. O disposto nos n.o 1 e 2 não se aplica às informações referidas na alínea e) do n.o 1 do artigo 51.o.
Artigo 54.o
Relatório sobre a solvência e a situação financeira: actualizações e informações suplementares facultativas
1. Caso se verifique um acontecimento importante que afecte significativamente a relevância das informações divulgadas nos termos dos artigos 51.o e 53.o, as empresas de seguros e de resseguros devem divulgar as informações adequadas quanto à natureza e efeitos do mesmo.
Para efeitos do disposto no primeiro parágrafo, são considerados acontecimentos importantes, pelo menos, os seguintes:
a)
Tendo constatado o incumprimento do requisito de capital mínimo, as autoridades de supervisão considerarem que a empresa não estará em posição de apresentar um plano de financiamento realista a curto prazo, ou tal plano não lhes ser transmitido no prazo de um mês a contar da data em que se verificou o incumprimento;
b)
Tendo constatado um incumprimento significativo do requisito de capital de solvência, não ser transmitido às autoridades de supervisão, no prazo de dois meses a contar da data em que se verificou o incumprimento, um plano de recuperação realista.
Nos casos referidos na alínea a) do segundo parágrafo, as autoridades de supervisão exigem à empresa em causa a divulgação imediata do montante do incumprimento, juntamente com uma explicação da respectiva origem e consequências e as medidas correctivas eventualmente tomadas. Caso, apesar de o plano de financiamento a curto prazo ter sido inicialmente considerado realista, se verifique que um incumprimento do requisito de capital mínimo não foi corrigido no prazo de três meses a contar da sua constatação, o montante do incumprimento é divulgado no final desse período, juntamente com uma explicação da respectiva origem e consequências e as medidas correctivas eventualmente tomadas, bem como quaisquer novas medidas correctivas previstas.
No caso referido na alínea b) do segundo parágrafo, as autoridades de supervisão exigem à empresa em causa a divulgação imediata do montante do incumprimento, juntamente com uma explicação da respectiva origem e consequências e as medidas correctivas eventualmente tomadas. Caso, apesar de um plano de recuperação ter sido inicialmente considerado realista, se verifique que um incumprimento significativo do requisito de capital de solvência não foi corrigido no prazo de seis meses a contar da sua constatação, o montante do incumprimento é divulgado no final desse período, juntamente com uma explicação da respectiva origem e consequências e as medidas correctivas eventualmente tomadas, bem como quaisquer novas medidas correctivas previstas.
2. As empresas de seguros e de resseguros podem divulgar voluntariamente informações ou explicações relativas à sua solvência e situação financeira cuja divulgação não seja exigida nos termos dos artigos 51.o e 53.o e do n.o 1 do presente artigo.
Artigo 55.o
Relatório sobre a solvência e a situação financeira: política e aprovação
1. Os Estados-Membros exigem às empresas de seguros e de resseguros que disponham dos sistemas e estruturas necessários para cumprir o disposto nos artigos 51.o e 53.o e no n.o 1 do artigo 54.o, bem como de uma política, reduzida a escrito, que garanta a adequação permanente de todas as informações divulgadas por força dos artigos 51.o, 53.o e 54.o.
2. O relatório sobre a solvência e a situação financeira é sujeito à aprovação do órgão de direcção, administração ou supervisão da empresa de seguros ou de resseguros, e só é publicado após a referida aprovação.
Artigo 56.o
Relatório sobre a solvência e a situação financeira: medidas de execução
A Comissão aprova medidas de execução destinadas a especificar mais pormenorizadamente as informações a divulgar e os meios a utilizar para esse efeito.
Essas medidas, que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, completando-a, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 3 do artigo 301.o.
Secção 4
Participações qualificadas
Artigo 57.o
Aquisições
1. Os Estados-Membros exigem que qualquer pessoa singular ou colectiva («adquirente potencial») que, individualmente ou em concertação, pretenda adquirir ou aumentar directa ou indirectamente uma participação qualificada numa empresa de seguros ou de resseguros de modo que a sua percentagem de direitos de voto ou de participação no capital atinja ou ultrapasse os limiares de 20 %, 30 % ou 50 % ou que a empresa de seguros ou de resseguros se transforme em sua filial («proposta de aquisição») notifique previamente por escrito às autoridades de supervisão da empresa de seguros ou de resseguros em que pretende adquirir ou aumentar a participação qualificada o montante dessa participação e as informações relevantes a que se refere o n.o 4 do artigo 59.o. Os Estados-Membros não são obrigados a aplicar o limiar de 30 % caso apliquem, nos termos da alínea a) do n.o 3 do artigo 9.o da Directiva 2004/109/CE, um limiar de um terço.
2. Os Estados-Membros exigem que qualquer pessoa singular ou colectiva que pretenda alienar, directa ou indirectamente, uma participação qualificada numa empresa de seguros ou de resseguros comunique previamente por escrito o facto às autoridades de supervisão do Estado-Membro de origem, indicando o montante da sua participação após a alienação. A referida pessoa deve comunicar igualmente às autoridades de supervisão caso decida diminuir a sua participação qualificada de modo que a sua percentagem de direitos de voto ou de participação no capital passe a ser inferior aos limiares de 20 %, 30 % ou 50 % ou que a empresa de seguros ou de resseguros deixe de ser sua filial. Os Estados-Membros não são obrigados a aplicar o limiar de 30 % caso apliquem, nos termos da alínea a) do n.o 3 do artigo 9.o da Directiva 2004/109/CE, um limiar de um terço.
Artigo 58.o
Prazo de avaliação
1. As autoridades de supervisão acusam por escrito ao adquirente potencial a recepção da comunicação prevista no n.o 1 do artigo 57.o, com a maior brevidade e impreterivelmente no prazo de dois dias úteis a contar da data de recepção da comunicação, bem como da eventual recepção subsequente das informações a que se refere o n.o 2 do presente artigo.
As autoridades de supervisão dispõem de um prazo máximo de sessenta dias úteis a contar da data do aviso de recepção da comunicação e de todos os documentos a anexar à comunicação, exigidos pelo Estado-Membro com base na lista a que se refere o n.o 4 do artigo 59.o («prazo de avaliação»), para efectuar a avaliação prevista no n.o 1 do artigo 59.o («avaliação»).
As autoridades de supervisão informam o adquirente potencial da data do termo do prazo de avaliação no momento da emissão do aviso de recepção.
2. Durante o prazo de avaliação, as autoridades de supervisão podem, se necessário, mas nunca após o quinquagésimo dia útil desse prazo, solicitar as informações suplementares que se revelem necessárias para completar a avaliação. Este pedido deve ser apresentado por escrito e especificar as informações adicionais necessárias.
O prazo de avaliação é interrompido no intervalo que medeia entre a data do pedido de informações formulado pelas autoridades de supervisão e a recepção da resposta do adquirente potencial. A interrupção não pode exceder vinte dias úteis. Quaisquer outros pedidos de informações apresentados pelas autoridades de supervisão com o fim de completar ou clarificar as informações ficam ao critério dessas autoridades, mas não dão lugar à interrupção do prazo de avaliação.
3. As autoridades de supervisão podem prolongar a interrupção a que se refere o segundo parágrafo do n.o 2 até trinta dias úteis se o adquirente potencial:
a)
Se situar fora da Comunidade ou estiver sujeito a regulamentação não comunitária; ou
b)
For uma pessoa singular ou colectiva não sujeita a supervisão nos termos da presente directiva, da Directiva 85/611/CEE do Conselho, de 20 de Dezembro de 1985, que coordena as disposições legislativas, regulamentares e administrativas respeitantes a alguns organismos de investimento colectivo em valores mobiliários (OICVM) (32), ou das Directivas 2004/39/CE ou 2006/48/CE.
4. Concluída a avaliação e caso decidam opor-se à proposta de aquisição, as autoridades de supervisão informam por escrito o adquirente potencial da sua decisão e das razões que a motivaram no prazo de dois dias úteis e sem ultrapassar o prazo de avaliação. Sem prejuízo da legislação nacional, pode ser facultada ao público, a pedido do adquirente potencial, uma exposição adequada das razões que motivaram a decisão. Tal não impede que um Estado-Membro autorize a autoridade de supervisão a divulgar essa informação sem que o adquirente potencial o solicite.
5. A proposta de aquisição considera-se aprovada caso as autoridades de supervisão competentes a ela não se oponham por escrito no decurso do prazo de avaliação.
6. As autoridades de supervisão podem fixar um prazo máximo para a conclusão da proposta de aquisição e, se necessário, prorrogar esse prazo.
7. Os Estados-Membros não podem impor requisitos mais rigorosos que os previstos na presente directiva para a comunicação às autoridades de supervisão ou para a aprovação por parte destas de aquisições directas ou indirectas de direitos de voto ou de participações de capital.
8. A Comissão aprova medidas de execução destinadas a especificar mais pormenorizadamente os ajustamentos dos critérios enunciados no n.o 1 do artigo 59.o, a fim de ter em conta a evolução futura e assegurar uma aplicação uniforme dos artigos 57.o a 63.o.
Essas medidas, que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, completando-a, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 3 do artigo 301.o.
Artigo 59.o
Avaliação
1. A fim de garantir uma gestão sã e prudente da empresa de seguros ou resseguros objecto da proposta de aquisição e tendo em conta a influência provável do adquirente potencial na referida empresa de seguros ou resseguros, as autoridades de supervisão, ao avaliarem a notificação prevista no n.o 1 do artigo 57.o e as informações referidas no n.o 2 do artigo 58.o, aferem a adequação do adquirente potencial e a solidez financeira da proposta de aquisição em função do conjunto dos seguintes critérios:
a)
Idoneidade do adquirente potencial;
b)
Idoneidade e experiência da pessoa ou pessoas que dirigirão a empresa de seguros ou resseguros em resultado da aquisição proposta;
c)
Solidez financeira do adquirente potencial, designadamente em função do tipo de actividade exercida e a exercer na empresa de seguros ou resseguros objecto da proposta de aquisição;
d)
Capacidade da empresa de seguros ou resseguros para cumprir de forma continuada os requisitos prudenciais baseados na presente directiva e, se for caso disso, noutras directivas aplicáveis, nomeadamente a Directiva 2002/87/CE, e, especialmente, a existência, no grupo que a empresa vai integrar, de uma estrutura que permita exercer uma supervisão eficaz, proceder eficazmente ao intercâmbio de informações entre as autoridades de supervisão e determinar a repartição de responsabilidades entre as autoridades de supervisão;
e)
Existência de motivos razoáveis para suspeitar que, em ligação com a aquisição proposta, estão a ser ou foram cometidos ou tentados actos de branqueamento de capitais ou de financiamento do terrorismo na acepção do artigo 1.o da Directiva 2005/60/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 26 de Outubro de 2005, relativa à prevenção da utilização do sistema financeiro para efeitos de branqueamento de capitais e de financiamento do terrorismo (33), ou que a aquisição proposta poderá aumentar esse risco.
2. As autoridades de supervisão só podem opor-se à aquisição proposta se existirem motivos razoáveis para isso com base nos critérios enunciados no n.o 1, ou se as informações prestadas pelo adquirente potencial forem incompletas.
3. Os Estados-Membros não podem impor condições prévias quanto ao nível da participação a adquirir nem permitir que as suas autoridades de supervisão apreciem a proposta de aquisição em termos das necessidades económicas do mercado.
4. Os Estados-Membros divulgam publicamente uma lista que especifique as informações necessárias à avaliação e que devam ser transmitidas às autoridades de supervisão aquando da comunicação referida no n.o 1 do artigo 57.o. As informações requeridas devem ser proporcionadas e adaptadas à natureza do adquirente potencial e da proposta de aquisição. Os Estados-Membros não podem requerer informações que não sejam relevantes para uma avaliação prudencial.
5. Não obstante o disposto nos n.os 1, 2 e 3 do artigo 58.o, caso lhe tenham sido comunicadas duas ou mais propostas de aquisição ou de aumento de participações qualificadas na mesma empresa de seguros ou resseguros, a autoridade de supervisão trata os adquirentes potenciais de forma não discriminatória.
Artigo 60.o
Aquisição por organismos financeiros regulados
1. As autoridades de supervisão consultam-se mutuamente ao procederem à avaliação, caso o adquirente potencial seja um dos seguintes tipos de entidades:
a)
Instituição de crédito, empresa de seguros ou resseguros, empresa de investimento ou sociedade de gestão na acepção do ponto 2 do artigo 1.o-A da Directiva 85/611/CEE («sociedade de gestão de OICVM») autorizada noutro Estado-Membro ou num sector diferente daquele em que a aquisição é proposta;
b)
Empresa-mãe de uma instituição de crédito, empresa de seguros ou resseguros, empresa de investimento ou sociedade de gestão de OICVM autorizada noutro Estado-Membro ou num sector diferente daquele em que a aquisição é proposta;
c)
Pessoa singular ou colectiva que controla uma instituição de crédito, empresa de seguros ou resseguros, empresa de investimento ou sociedade de gestão de OICVM autorizada noutro Estado-Membro ou num sector diferente daquele em que a aquisição é proposta.
2. As autoridades de supervisão trocam entre si, sem demora injustificada, todas as informações essenciais ou relevantes para a avaliação. Para o efeito, as autoridades de supervisão comunicam entre si todas as informações relevantes, a pedido, e todas as informações essenciais, por iniciativa própria. Na decisão da autoridade de supervisão que autorizou a empresa de seguros ou resseguros objecto da proposta de aquisição são indicadas as eventuais observações ou reservas expressas pela autoridade de supervisão responsável pelo adquirente potencial.
Artigo 61.o
Informações a prestar às autoridades de supervisão pela empresa de seguros ou resseguros
As empresas de seguros ou resseguros devem comunicar às autoridades de supervisão do respectivo Estado-Membro de origem, logo que delas tenham conhecimento, as aquisições ou alienações de participações no seu capital em consequência das quais seja ultrapassado, para mais ou para menos, um dos limiares referidos no artigo 57.o e nos n.os 1 a 7 do artigo 58.o.
As empresas de seguros ou resseguros devem igualmente comunicar às autoridades de supervisão do respectivo Estado-Membro de origem, pelo menos uma vez por ano, a identidade dos seus accionistas ou sócios que sejam titulares de participações qualificadas e o montante dessas participações, com base, designadamente, nos dados registados na assembleia geral anual dos accionistas ou sócios ou nas informações recebidas em cumprimento das obrigações relativas às sociedades cotadas numa bolsa de valores.
Artigo 62.o
Participações qualificadas - Poderes da autoridade de supervisão
Caso a influência exercida pelas pessoas referidas no artigo 57.o seja susceptível de prejudicar a gestão sã e prudente de uma empresa de seguros ou resseguros, os Estados-Membros exigem que as autoridades de supervisão do Estado-Membro de origem da empresa em que se pretende adquirir ou aumentar uma participação qualificada tomem as medidas adequadas para pôr termo a essa situação. Tais medidas podem consistir, por exemplo, em injunções, em sanções aplicáveis aos dirigentes e gestores ou na suspensão do exercício dos direitos de voto correspondentes às acções ou partes de capital detidas pelos accionistas ou sócios em questão.
São aplicadas medidas semelhantes às pessoas singulares ou colectivas que não cumpram a obrigação de informação estabelecida no artigo 57.o.
Caso, apesar da oposição das autoridades de supervisão, seja adquirida uma participação, os Estados-Membros, independentemente de outras sanções que possam vir a adoptar, determinam:
1.
A suspensão do exercício dos direitos de voto correspondentes a tal participação; ou
2.
A nulidade ou anulabilidade dos votos expressos.
Artigo 63.o
Direitos de voto
Para efeitos da presente secção, são tidos em conta os direitos de voto a que se referem os artigos 9.o e 10.o da Directiva 2004/109/CE, bem como as condições relativas à sua agregação estabelecidas nos n.os 4 e 5 do artigo 12.o da mesma directiva.
Os Estados-Membros não podem ter em conta os direitos de voto ou as acções que empresas de investimento ou instituições de crédito possam deter como resultado da tomada firme de instrumentos financeiros ou da colocação de instrumentos financeiros com garantia referidas no ponto 6 da Secção A do anexo I da Directiva 2004/39/CE, desde que, por um lado, os direitos de voto não sejam exercidos ou de outra forma utilizados para intervir na gestão do emitente e, por outro, sejam cedidos no prazo de um ano a contar da aquisição.
Secção 5
Sigilo profissional, troca de informações e promoção da convergência em matéria de supervisão
Artigo 64.o
Sigilo profissional
Os Estados-Membros estabelecem que todas as pessoas que exerçam ou tenham exercido uma actividade para as autoridades de supervisão, bem como os revisores ou peritos mandatados por essas autoridades, fiquem sujeitas a sigilo profissional.
Sem prejuízo dos casos do foro penal, as informações confidenciais recebidas por essas pessoas no exercício da sua profissão não podem ser comunicadas a nenhuma pessoa ou autoridade, excepto de forma sumária ou agregada e de modo que as empresas de seguros e de resseguros em causa não possam ser identificadas.
Contudo, no caso de empresas de seguros ou de resseguros que tenham sido declaradas insolventes ou cuja liquidação forçada tenha sido decretada judicialmente, as informações confidenciais que não digam respeito a terceiros implicados em tentativas de recuperação podem ser divulgadas no âmbito de processos cíveis ou comerciais.
Artigo 65.o
Troca de informações entre autoridades de supervisão de Estados-Membros
O disposto no artigo 64.o não obsta à troca de informações entre as autoridades de supervisão dos diferentes Estados-Membros. Essas informações ficam sujeitas ao sigilo profissional previsto no artigo 64.o.
Artigo 66.o
Acordos de cooperação com países terceiros
Os Estados-Membros só podem celebrar acordos de cooperação que prevejam a troca de informações com as autoridades de supervisão de países terceiros ou com autoridades ou organismos de países terceiros nos termos dos n.os 1 e 2 do artigo 68.o se as informações a comunicar beneficiarem de garantias de sigilo profissional pelo menos equivalentes às previstas na presente secção. Essa troca de informações destina-se obrigatoriamente ao exercício da supervisão por tais autoridades ou organismos.
Caso as informações a divulgar por um Estado-Membro a um país terceiro tenham origem noutro Estado-Membro, apenas podem ser divulgadas com o consentimento expresso das autoridades de supervisão desse Estado-Membro e, se for caso disso, exclusivamente para os efeitos para os quais essas autoridades tiverem dado o seu consentimento.
Artigo 67.o
Utilização de informações confidenciais
As autoridades de supervisão que, ao abrigo dos artigos 64.o ou 65.o, receberem informações confidenciais só podem utilizá-las no exercício das suas funções e para os seguintes fins:
1.
Para a verificação do cumprimento dos requisitos de acesso à actividade de seguros ou resseguros e para facilitar a monitorização das condições de exercício da actividade, especialmente em matéria de supervisão das provisões técnicas, dos requisitos de capital de solvência e de capital mínimo e do sistema de governação;
2.
Para a imposição de sanções;
3.
No âmbito de um recurso administrativo contra uma decisão das autoridades de supervisão;
4.
No âmbito de processos judiciais, ao abrigo da presente directiva.
Artigo 68.o
Troca de informações com outras autoridades
1. Os artigos 64.o e 67.o não impedem:
a)
A troca de informações entre várias autoridades de supervisão de um mesmo Estado-Membro no exercício das suas funções de supervisão;
b)
A troca de informações, no exercício das suas funções de supervisão, entre as autoridades de supervisão e qualquer das seguintes entidades do mesmo Estado-Membro:
i)
as autoridades responsáveis pela supervisão das instituições de crédito e outras instituições financeiras, bem como as autoridades encarregadas da supervisão dos mercados financeiros,
ii)
os organismos intervenientes na liquidação e em processos de insolvência de empresas de seguros ou empresas de resseguros e noutros processos análogos,
iii)
as pessoas encarregadas da revisão legal das contas das empresas de seguros, das empresas de resseguros e de outras instituições financeiras;
c)
A transmissão, aos órgãos incumbidos da gestão de processos de liquidação forçada ou da gestão de fundos de garantia, das informações necessárias para o exercício das suas funções.
As trocas de informações referidas nas alíneas b) e c) podem ocorrer igualmente entre Estados-Membros diferentes.
As informações recebidas por tais autoridades, organismos e pessoas estão sujeitas à obrigação de sigilo profissional estabelecida no artigo 64.o.
2. O disposto nos artigos 64.o a 67.o não impede os Estados-Membros de autorizarem trocas de informações entre, por um lado, as autoridades de supervisão e, por outro:
a)
As autoridades responsáveis pela supervisão dos organismos intervenientes na liquidação e em processos de insolvência de empresas de seguros ou empresas de resseguros e noutros processos análogos;
b)
As autoridades responsáveis pela supervisão das pessoas encarregadas da revisão legal das contas de empresas de seguros, empresas de resseguros, instituições de crédito, empresas de investimento e outras instituições financeiras;
c)
Os actuários independentes das empresas de seguros ou das empresas de resseguros que exerçam, nos termos da lei, uma função de supervisão sobre tais empresas, bem como os organismos com competência para a supervisão desses actuários.
Os Estados-Membros que apliquem o primeiro parágrafo exigem que sejam preenchidas pelo menos as seguintes condições:
a)
As informações devem destinar-se obrigatoriamente ao exercício do controlo ou da supervisão legal a que se refere o primeiro parágrafo;
b)
As informações recebidas devem ficar sujeitas à obrigação de sigilo profissional estabelecida no artigo 64.o;
c)
Se as informações forem provenientes de outro Estado-Membro, só podem ser divulgadas com o acordo expresso das autoridades de supervisão de que provenham e, se for caso disso, exclusivamente para os efeitos para os quais as referidas autoridades tiverem dado o seu consentimento.
Os Estados-Membros comunicam à Comissão e aos outros Estados-Membros a identidade das autoridades, pessoas e organismos que podem receber informações nos termos dos primeiro e segundo parágrafos.
3. O disposto nos artigos 64.o a 67.o não impede os Estados-Membros de, com o objectivo de reforçar a estabilidade e integridade do sistema financeiro, autorizarem a troca de informações entre as autoridades de supervisão e as autoridades ou organismos encarregados da detecção e investigação de infracções ao direito das sociedades.
Os Estados-Membros que apliquem o primeiro parágrafo exigem que sejam preenchidas pelo menos as seguintes condições:
a)
As informações devem destinar-se obrigatoriamente à detecção e investigação a que se refere o primeiro parágrafo;
b)
As informações recebidas devem ficar sujeitas ao sigilo profissional a que se refere o artigo 64.o;
c)
Se as informações forem provenientes de outro Estado-Membro, só podem ser divulgadas com o consentimento expresso das autoridades de supervisão de que provenham e, se for caso disso, exclusivamente para os efeitos para os quais as referidas autoridades tiverem dado o seu consentimento.
Caso num Estado-Membro as autoridades ou organismos referidos no primeiro parágrafo exerçam as suas funções de detecção ou de investigação recorrendo, por força das suas competências específicas, a pessoas mandatadas para o efeito que não pertençam à função pública, a possibilidade de troca de informações prevista no primeiro parágrafo poderá ser tornada extensiva a essas pessoas, nas condições especificadas no segundo parágrafo.
Para efeitos da alínea c) do segundo parágrafo, as autoridades ou organismos a que se refere o primeiro parágrafo comunicam às autoridades de supervisão de que provenham as informações a identidade e as funções precisas das pessoas a quem as mesmas serão transmitidas.
4. Os Estados-Membros comunicam à Comissão e aos outros Estados-Membros a identidade das autoridades, pessoas e organismos que podem receber informações nos termos do n.o 3.
Artigo 69.o
Divulgação de informações aos órgãos da administração central responsáveis pela legislação financeira
O disposto nos artigos 64.o e 67.o não impede os Estados-Membros de, ao abrigo de disposições legais, autorizarem a comunicação de certas informações a outros serviços das suas administrações centrais responsáveis pela legislação em matéria de supervisão das instituições de crédito, das instituições financeiras e das empresas de serviços de investimento, de seguros ou de resseguros, bem como aos inspectores mandatados por esses serviços.
Essas informações só podem ser facultadas caso tal se revele necessário por razões de supervisão prudencial. Contudo, os Estados-Membros estabelecem que as informações recebidas ao abrigo do artigo 65.o e do n.o 1 do artigo 68.o, bem como as obtidas através das inspecções no local referidas no artigo 32.o, só possam ser divulgadas com o acordo expresso das autoridades de supervisão que tenham comunicado as informações ou das autoridades de supervisão do Estado-Membro em que tenha sido efectuada a inspecção no local.
Artigo 70.o
Transmissão de informações aos bancos centrais e autoridades monetárias
Sem prejuízo do disposto na presente secção, as autoridades de supervisão podem transmitir informações destinadas ao exercício das suas funções:
1.
Aos bancos centrais e a outros organismos com funções semelhantes, enquanto autoridades monetárias;
2.
Se for caso disso, a outras autoridades públicas responsáveis pela supervisão dos sistemas de pagamento.
As referidas autoridades e organismos podem igualmente comunicar às autoridades de supervisão as informações de que estas necessitem para efeitos do artigo 67.o. As informações recebidas neste contexto ficam sujeitas ao sigilo profissional a que se refere a presente secção.
Artigo 71.o
Convergência no domínio da supervisão
1. Os Estados-Membros asseguram que as funções das autoridades de supervisão tenham em conta, de forma adequada, o conjunto da União Europeia.
2. Os Estados-Membros asseguram que, no exercício das suas funções, as autoridades de supervisão tenham em conta a convergência relativamente aos instrumentos e práticas de supervisão na aplicação das disposições legais, regulamentares e administrativas aprovadas por força da presente directiva. Para esse efeito, os Estados Membros asseguram a participação das autoridades de supervisão nas actividades do CAESSPCR, nos termos da Decisão 2009/79/CE, e têm na devida conta as suas directrizes e recomendações referidas no n.o 3 do presente artigo.
3. O CAESSPCR fornece, se necessário, directrizes e recomendações não vinculativas relativas à aplicação das disposições da presente directiva e das suas medidas de execução a fim de promover a convergência das práticas de supervisão. Além disso, o CAESSPCR apresenta regularmente e, no mínimo, de dois em dois anos ao Parlamento Europeu, ao Conselho e à Comissão um relatório sobre os progressos da convergência em matéria de supervisão na Comunidade.
Secção 6
Funções dos auditores
Artigo 72.o
Funções dos auditores
1. Os Estados-Membros prevêem que, pelo menos, as pessoas autorizadas nos termos da Oitava Directiva 84/253/CEE do Conselho, de 10 de Abril de 1984, fundada no n.o 3, alínea g), do artigo 54.o do Tratado CEE, relativa à aprovação das pessoas encarregadas da fiscalização legal dos documentos contabilísticos (34), que exerçam numa empresa de seguros ou resseguros as funções descritas no artigo 51.o da Directiva 78/660/CEE, no artigo 37.o da Directiva 83/349/CEE ou no artigo 31.o da Directiva 85/611/CEE, ou quaisquer outras funções legais, tenham a obrigação de comunicar sem demora às autoridades de supervisão qualquer facto ou decisão respeitante a essa empresa de que tenham tido conhecimento no desempenho das suas funções e que seja susceptível de originar um dos seguintes factos:
a)
Uma violação material das disposições legais, regulamentares e administrativas que estabelecem as condições de autorização ou que regem de modo específico o exercício da actividade das empresas de seguros e de resseguros;
b)
Perturbações na continuidade da exploração da empresa de seguros ou resseguros;
c)
A recusa da certificação das contas ou a emissão de reservas;
d)
O incumprimento do requisito de capital de solvência;
e)
O incumprimento do requisito de capital mínimo.
As pessoas referidas no primeiro parágrafo estão igualmente obrigadas a comunicar quaisquer factos ou decisões de que tenham tido conhecimento no contexto de funções como as descritas no primeiro parágrafo exercidas numa empresa que mantenha uma relação estreita, decorrente de uma relação de controlo, com a empresa de seguros ou resseguros na qual desempenham aquelas funções.
2. A divulgação de boa-fé às autoridades de supervisão, pelas pessoas autorizadas na acepção da Directiva 84/253/CEE, de factos ou decisões referidas no n.o 1 não constitui violação de nenhuma restrição à divulgação de informações imposta por contrato ou por disposição legal, regulamentar ou administrativa e não acarreta para essas pessoas qualquer tipo de responsabilidade.
CAPÍTULO V
Exercício simultâneo de seguro de vida e não vida
Artigo 73.o
Exercício simultâneo de seguro de vida e não vida
1. As empresas de seguros não podem ser autorizadas a exercer simultaneamente actividades de seguro de vida e não vida.
2. Não obstante o disposto no n.o 1, os Estados-Membros podem estabelecer que:
a)
As empresas autorizadas a exercer a actividade de seguro de vida possam obter igualmente uma autorização para actividades de seguro não vida para os riscos referidos nos ramos 1 e 2 da Parte A do anexo I;
b)
As empresas autorizadas apenas para os riscos classificados nos ramos 1 e 2 da Parte A do anexo I possam obter autorização para o exercício da actividade de seguro de vida.
Contudo, cada actividade deve ser gerida separadamente, nos termos do artigo 74.o.
3. Os Estados-Membros podem estabelecer que as empresas referidas no n.o 2 devam respeitar as regras contabilísticas que regem as empresas de seguro de vida em todas as suas actividades. Na pendência de coordenação nesta matéria, os Estados-Membros podem também estabelecer, no que respeita às regras de liquidação, que as actividades relativas aos riscos classificados nos ramos 1 e 2 da parte A do anexo I exercidas por essas empresas sejam igualmente regidas pelas regras aplicáveis às actividades de seguro de vida.
4. Caso uma empresa de seguros não vida tenha ligações financeiras, comerciais ou administrativas com uma empresa de seguros de vida, as autoridades de supervisão dos Estados-Membros de origem asseguram que as contas das empresas em causa não sejam falseadas por contratos entre elas ou por acordos susceptíveis de influenciar a imputação das despesas e receitas.
5. As empresas que, nas datas a seguir indicadas, exerciam simultaneamente actividades de seguros de vida e não vida abrangidas pela presente directiva podem continuar a exercer essas actividades simultaneamente, contanto que cada actividade seja gerida separadamente, nos termos do artigo 74.o:
a)
1 de Janeiro de 1981, para as empresas autorizadas na Grécia;
b)
1 de Janeiro de 1986, para as empresas autorizadas em Espanha e Portugal;
c)
1 de Janeiro de 1995, para as empresas autorizadas na Áustria, Finlândia, e Suécia;
d)
1 de Maio de 2004 para as empresas autorizadas na República Checa, Estónia, Chipre, Letónia, Lituânia, Hungria, Malta, Polónia, Eslováquia e Eslovénia;
e)
1 de Janeiro de 2007 para as empresas autorizadas na Bulgária e na Roménia;
f)
15 de Março de 1979, para todas as outras empresas.
Os Estados-Membros de origem podem impor às empresas de seguros, num prazo por eles determinado, a cessação da acumulação das actividades de seguros de vida e não vida que exerciam às datas referidas no primeiro parágrafo.
Artigo 74.o
Gestão separada dos seguros de vida e não vida
1. A gestão separada referida no artigo 73.o deve ser organizada de modo que as actividades de seguro de vida se diferenciem das actividades de seguro não vida.
Os interesses respectivos dos tomadores de seguros de vida e não vida não podem ser prejudicados, devendo, em especial, os resultados da exploração do seguro de vida reverter a favor dos tomadores de seguro de vida, como se a empresa de seguros apenas explorasse o seguro de vida.
2. Sem prejuízo do disposto nos artigos 100.o e 128.o, as empresas de seguros referidas nos n.os 2 e 5 do artigo 73.o devem calcular:
a)
Um requisito de capital mínimo «vida» nocional, relativamente à actividade de seguro ou resseguro de vida, calculado como se a empresa em causa apenas exercesse essa actividade, com base nas contas separadas referidas no n.o 6; e
b)
Um requisito de capital mínimo «não vida» nocional, relativamente à actividade de seguro ou resseguro não vida, calculado como se a empresa em causa apenas exercesse essa actividade, com base nas contas separadas referidas no n.o 6;
3. As empresas de seguros referidas nos n.os 2 e 5 do artigo 73.o devem cobrir, no mínimo, por um montante equivalente de elementos dos fundos próprios de base elegíveis:
a)
O requisito de capital mínimo «vida» nocional, relativamente à actividade de seguro de vida;
b)
O requisito de capital mínimo «não vida» nocional, relativamente à actividade de seguro não vida.
As obrigações financeiras mínimas referidas no primeiro parágrafo correspondentes à actividade de seguro de vida ou à actividade de seguro não vida não podem ser suportadas pela outra actividade.
4. Desde que as obrigações financeiras mínimas referidas no n.o 3 sejam cumpridas e a autoridade de supervisão seja informada de tal facto, a empresa pode utilizar, para cobrir o requisito de capital de solvência referido no artigo 100.o, os elementos explícitos dos fundos próprios elegíveis ainda disponíveis, para qualquer das duas actividades.
5. As autoridades de supervisão analisam os resultados das actividades de seguro de vida e não vida de forma a garantir o cumprimento dos requisitos estabelecidos nos n.os 1 a 4.
6. A contabilidade deve ser organizada de modo a demonstrar separadamente as fontes dos resultados das actividades de seguro de vida e não vida. Todas as receitas, (nomeadamente, prémios, pagamentos dos resseguradores e rendimentos financeiros) e despesas (nomeadamente, prestações por força de contratos de seguros, constituição de provisões técnicas, prémios de resseguro e despesas de exploração das operações de seguro) devem ser separadas em função da sua origem. Os elementos comuns às duas actividades são contabilizados segundo critérios de imputação aceites pela autoridade de supervisão;
As empresas de seguros devem redigir, com base nos dados contabilísticos, um documento em que os elementos dos fundos próprios de base elegíveis representativos de cada um dos requisitos de capital mínimo nocional referidos no n.o 2 sejam claramente identificados, nos termos do n.o 4 do artigo 98.o.
7. Caso o montante dos elementos dos fundos próprios de base elegíveis relativo a uma das actividades seja insuficiente para cobrir as obrigações financeiras mínimas referidas no primeiro parágrafo do n.o 3, as autoridades de supervisão aplicam à actividade em causa as medidas previstas na presente directiva, independentemente dos resultados obtidos na outra actividade.
Não obstante o disposto no segundo parágrafo do n.o 3, essas medidas podem incluir a autorização de transferência, de uma actividade para a outra, de elementos explícitos dos fundos próprios de base elegíveis.
CAPÍTULO VI
Regras relativas à avaliação dos elementos do activo e do passivo, provisões técnicas, fundos próprios, requisito de capital de solvência, requisito de capital mínimo e regras de investimento
Secção 1
Avaliação dos elementos do activo e do passivo
Artigo 75.o
Avaliação dos elementos do activo e do passivo
1. Salvo disposição em contrário, os Estados-Membros garantem que a avaliação dos elementos do activo e do passivo pelas empresas de seguros e de resseguros seja feita do seguinte modo:
a)
Os elementos do activo são avaliados pelo montante por que podem ser transaccionados entre partes informadas agindo de livre vontade numa transacção em condições normais de mercado;
b)
Os elementos do passivo são avaliados pelo montante por que podem ser transferidos ou liquidados entre partes informadas agindo de livre vontade numa transacção em condições normais de mercado.
Para efeitos de avaliação dos elementos do passivo nos termos da alínea b), não podem ser efectuados ajustamentos destinados a ter em conta a qualidade de crédito da empresa de seguros ou de resseguros.
2. A Comissão aprova medidas de execução destinadas a especificar os métodos e pressupostos a utilizar na avaliação dos elementos do activo e do passivo nos termos do n.o 1.
Essas medidas, que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, completando-a, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 3 do artigo 301.o.
Secção 2
Regras relativas às provisões técnicas
Artigo 76.o
Disposições gerais
1. Os Estados-Membros asseguram que as empresas de seguros e de resseguros constituam provisões técnicas em relação a todas as suas obrigações de seguro e resseguro para com os tomadores de seguros e os beneficiários de contratos de seguro e de resseguro.
2. O valor das provisões técnicas deve corresponder ao montante actual que uma empresa de seguros ou de resseguros teria que pagar se transferisse imediatamente as suas obrigações de seguro e resseguro para outra empresa de seguros ou resseguros.
3. No cálculo das provisões técnicas devem ser utilizadas as informações fornecidas pelos mercados financeiros e os dados geralmente disponíveis sobre riscos de subscrição, devendo manter-se a coerência com aquelas informações (coerência em relação ao mercado).
4. As provisões técnicas devem ser calculadas com prudência, fiabilidade e objectividade.
5. Segundo os princípios estabelecidos nos n.o 2, 3 e 4, e tendo em conta o disposto no n.o 1 do artigo 75.o, o cálculo das provisões técnicas é efectuado nos termos dos artigos 77.o a 82.o e 86.o.
Artigo 77.o
Cálculo das provisões técnicas
1. O valor das provisões técnicas é igual à soma da melhor estimativa e da margem de risco definidas nos n.os 2 e 3.
2. A melhor estimativa corresponde à média dos fluxos de caixa futuros, ponderados pela sua probabilidade, tendo em conta o valor temporal do dinheiro (valor actual esperado dos fluxos de caixa futuros), utilizando a estrutura temporal das taxas de juro sem risco pertinente.
O cálculo da melhor estimativa deve ser efectuado com base em informações actuais e credíveis e pressupostos realistas, utilizando métodos actuariais e estatísticos adequados, aplicáveis e relevantes.
A projecção dos fluxos de caixa utilizada no cálculo da melhor estimativa deve ter em conta todas as entradas e saídas de caixa necessárias para liquidar as obrigações de seguro e resseguro na totalidade do respectivo período de vigência.
A melhor estimativa é calculada pelo seu valor bruto, sem dedução dos montantes recuperáveis de contratos de resseguro e entidades instrumentais. Esses montantes devem ser calculados separadamente, nos termos do artigo 81.o.
3. A margem de risco deve ser de molde a garantir que o valor das provisões técnicas seja equivalente ao montante que as empresas de seguros e de resseguros deveriam normalmente exigir para assumir e cumprir as obrigações de seguro e resseguro.
4. As empresas de seguros e de resseguros devem avaliar separadamente a melhor estimativa e a margem de risco.
Contudo, caso os fluxos de caixa futuros associados às obrigações de seguro ou resseguro possam ser reproduzidos com fiabilidade utilizando instrumentos financeiros para os quais seja observável um valor de mercado fiável, o valor das provisões técnicas associado a esses fluxos de caixa futuros é determinado com base no valor de mercado desses instrumentos financeiros. Nesse caso, não é necessário calcular separadamente a melhor estimativa e a margem de risco.
5. Caso as empresas de seguros e de resseguros avaliem separadamente a melhor estimativa e a margem de risco, esta última é calculada determinando o custo da disponibilização de um montante de fundos próprios elegíveis igual ao requisito de capital de solvência necessário para sustentar as obrigações de seguro e resseguro durante toda a sua vigência.
A taxa utilizada na determinação do custo da disponibilização desse montante de fundos próprios elegíveis (taxa de custo do capital) é a mesma para todas as empresas de seguros e de resseguros e deve ser revista periodicamente.
A taxa de custo do capital utilizada deve ser igual à taxa suplementar, acima da taxa de juro sem risco pertinente, a que se sujeitaria uma empresa de seguros ou de resseguros detentora de um montante de fundos próprios elegíveis, definido na secção 3, igual ao requisito de capital de solvência necessário para sustentar as obrigações de seguro e de resseguro durante a totalidade do período de vigência dessas obrigações.
Artigo 78.o
Outros elementos a ter em consideração no cálculo das provisões técnicas
Para além do disposto no artigo 77.o, as empresas de seguros e de resseguros devem ter em consideração, ao calcular as provisões técnicas:
1.
Todas as despesas decorrentes do cumprimento das obrigações de seguro e resseguro;
2.
A inflação, incluindo a das despesas e dos sinistros;
3.
Todos os pagamentos a tomadores de seguros e beneficiários, incluindo futuras participações discricionárias nos resultados, previstos pelas empresas de seguros e de resseguros, quer estejam ou não garantidos por contrato, salvo se estiverem abrangidos pelo disposto no n.o 2 do artigo 91.o.
Artigo 79.o
Avaliação das garantias financeiras e opções contratuais constantes de contratos de seguro e resseguro
No cálculo das provisões técnicas, as empresas de seguros e de resseguros devem ter em conta o valor das garantias financeiras e de quaisquer opções contratuais incluídas nas apólices de seguro e de resseguro.
Os pressupostos em que se baseiam as empresas de seguros e de resseguros quanto à probabilidade de exercício pelos tomadores de seguros das opções contratuais, incluindo a rescisão e o resgate, devem ser realistas e baseados em informações actuais e credíveis. Os pressupostos devem ter em consideração, de forma explícita ou implícita, o possível impacto de alterações futuras das condições financeiras e não financeiras no exercício das referidas opções.
Artigo 80.o
Segmentação
No cálculo das provisões técnicas as empresas de seguros e de resseguros devem segmentar as respectivas obrigações de seguro e resseguro em grupos de risco homogéneos, pelo menos por ramos de actividade.
Artigo 81.o
Montantes recuperáveis de contratos de resseguro e de entidades instrumentais
No cálculo dos montantes recuperáveis de contratos de resseguro e de entidades instrumentais, as empresas de seguros e de resseguros devem respeitar o disposto nos artigos 76.o a 80.o.
No cálculo dos montantes recuperáveis de contratos de resseguro e de entidades instrumentais, as empresas de seguros e de resseguros devem ter em consideração o desfasamento temporal entre as recuperações e os pagamentos directos.
O resultado do referido cálculo é ajustado de forma a ter em conta as perdas esperadas por incumprimento da contraparte. Esse ajustamento baseia-se numa avaliação da probabilidade de incumprimento da contraparte e do valor médio de perda daí resultante (perda em caso de incumprimento).
Artigo 82.o
Qualidade dos dados e aplicação de aproximações, incluindo abordagens caso a caso, para as provisões técnicas
Os Estados-Membros asseguram que as empresas de seguros e de resseguros disponham de sistemas e procedimentos internos que garantam a exactidão, o carácter exaustivo e a adequação dos dados utilizados no cálculo das suas provisões técnicas.
Caso, em circunstâncias específicas, as empresas de seguros e de resseguros não disponham de dados suficientes com a qualidade necessária para permitir a aplicação de um método actuarial fiável a um conjunto ou subconjunto das suas obrigações de seguro e resseguro, ou a montantes recuperáveis de contratos de resseguro e de entidades instrumentais, podem ser utilizadas aproximações, incluindo abordagens caso a caso, para o cálculo da melhor estimativa.
Artigo 83.o
Comparação com os dados observados
As empresas de seguros e de resseguros devem dispor de sistemas e procedimentos que garantam a comparação regular das melhores estimativas e dos pressupostos em que assenta o respectivo cálculo com os dados historicamente observados.
Caso esta comparação revele um desvio sistemático das melhores estimativas calculadas pelas empresas de seguros e de resseguros relativamente aos dados historicamente observados, a empresa em causa deve proceder aos necessários ajustamentos nos métodos actuariais ou nos pressupostos utilizados.
Artigo 84.o
Adequação do nível das provisões técnicas
A pedido das autoridades de supervisão, as empresas de seguros e de resseguros devem demonstrar a adequação do nível das respectivas provisões técnicas, bem como a aplicabilidade e pertinência dos métodos aplicados e a adequação dos dados estatísticos de base utilizados.
Artigo 85.o
Reforço das provisões técnicas
Se o cálculo das provisões técnicas das empresas de seguros e de resseguros não respeitar o disposto nos artigos 76.o a 83.o, as autoridades de supervisão podem exigir que essas empresas aumentem o montante das provisões técnicas de forma a que estas correspondam ao nível determinado nos termos daqueles artigos.
Artigo 86.o
Medidas de execução
A Comissão aprova medidas de execução destinadas a determinar:
a)
As metodologias actuariais e estatísticas a utilizar no cálculo da melhor estimativa a que se refere o n.o 2 do artigo 77.o;
b)
A estrutura temporal das taxas de juro sem risco pertinente a utilizar no cálculo da melhor estimativa a que se refere o n.o 2 do artigo 77.o;
c)
As circunstâncias em que as provisões técnicas devem ser calculadas como um todo, ou como a soma de uma melhor estimativa e de uma margem de risco, e os métodos a utilizar caso as provisões técnicas sejam calculadas como um todo;
d)
Os métodos e pressupostos a utilizar no cálculo da margem de risco, incluindo a determinação do montante de fundos próprios elegíveis necessário para sustentar as obrigações de seguro e resseguro e a calibragem da taxa de custo do capital;
e)
Os ramos de actividade que devem servir de base à segmentação das obrigações de seguro e resseguro para efeitos do cálculo das provisões técnicas;
f)
As normas a respeitar na verificação da exactidão e do carácter exaustivo e adequado dos dados utilizados no cálculo das provisões técnicas, e as circunstâncias específicas nas quais é apropriada a utilização de aproximações, incluindo abordagens caso a caso, para o cálculo da melhor estimativa;
g)
As metodologias a utilizar no cálculo do ajustamento em função do incumprimento da contraparte, referido no artigo 81.o, destinado a incorporar as perdas esperadas por incumprimento da contraparte;
h)
Se necessário, os métodos e técnicas simplificados a utilizar no cálculo das provisões técnicas, a fim de garantir que os métodos actuariais e estatísticos referidos nas alíneas a) e d) sejam proporcionais à natureza, escala e complexidade dos riscos incorridos pelas empresas de seguros e de resseguros, incluindo as empresas de seguros e de resseguros cativas.
Essas medidas, que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, completando-a, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 3 do artigo 301.o.
Secção 3
Fundos próprios
Subsecção 1
Determinação dos fundos próprios
Artigo 87.o
Fundos próprios
Os fundos próprios são constituídos pela soma dos fundos próprios de base referidos no artigo 88.o e dos fundos próprios complementares referidos no artigo 89.o.
Artigo 88.o
Fundos próprios de base
Os fundos próprios de base consistem nos seguintes elementos:
1.
Excesso do activo sobre o passivo, avaliado nos termos do artigo 75.o e da Secção 2;
2.
Passivos subordinados.
Do montante do excesso referido no ponto 1 é deduzido o montante de acções próprias detidas pela empresa de seguros ou de resseguros.
Artigo 89.o
Fundos próprios complementares
1. Os fundos próprios complementares são constituídos pelos fundos próprios, com excepção dos de base, que podem ser mobilizados para absorver perdas.
Os fundos próprios complementares podem incluir os seguintes elementos, desde que os mesmos não constituam elementos dos fundos próprios de base:
a)
A parte não realizada do capital social ou a parte do fundo inicial que não tenha sido mobilizada;
b)
Cartas de crédito e garantias;
c)
Quaisquer outros compromissos juridicamente vinculativos recebidos pelas empresas de seguros e de resseguros.
No caso das mútuas e das sociedades sob a forma mútua de quotizações variáveis, os fundos próprios complementares podem também incluir reforços futuros de quotização que a sociedade possa exigir aos seus associados no decurso dos doze meses seguintes.
2. Os elementos dos fundos próprios complementares que tenham sido realizados ou mobilizados são tratados como activos, deixando de fazer parte dos fundos próprios complementares.
Artigo 90.o
Aprovação dos fundos próprios complementares pelas autoridades de supervisão
1. Os montantes dos elementos dos fundos próprios complementares a ter em consideração na determinação dos fundos próprios estão sujeitos a aprovação prévia pelas autoridades de supervisão.
2. O montante atribuído a cada elemento dos fundos próprios complementares deve reflectir a sua capacidade de absorção de perdas e basear-se em pressupostos prudentes e realistas. Sempre que um elemento dos fundos próprios complementares tenha um valor nominal fixo, o montante desse elemento é igual ao seu valor nominal, caso reflicta adequadamente a sua capacidade de absorção de perdas.
3. As autoridades de supervisão aprovam:
a)
Um montante pecuniário para cada elemento dos fundos próprios complementares; ou
b)
Um método de determinação do montante de cada elemento dos fundos próprios complementares, devendo nesse caso o montante determinado segundo o método indicado ser aprovado para um período especificado.
4. A aprovação de cada um dos elementos dos fundos próprios complementares pelas autoridades de supervisão é baseada na avaliação dos seguintes elementos:
a)
Em que medida as contrapartes em causa têm capacidade para pagar e estão dispostas a fazê-lo;
b)
Possibilidade de recuperação dos fundos, atendendo à forma jurídica do elemento e a eventuais condições susceptíveis de impedir que a sua realização ou mobilização seja bem sucedida;
c)
Informações existentes sobre o resultado de mobilizações de fundos próprios complementares efectuadas anteriormente pelas empresas de seguros e de resseguros, na medida em que essas informações possam ser aproveitadas de modo fiável para prever o resultado de mobilizações futuras.
Artigo 91.o
Fundos excedentários
1. Os fundos excedentários são considerados como resultados acumulados que não foram disponibilizados para distribuição aos tomadores de seguros e beneficiários.
2. Desde que a legislação nacional o autorize, os fundos excedentários não são considerados como passivo de seguro e resseguro na medida em que preencham os critérios enunciados no n.o 1 do artigo 94.o.
Artigo 92.o
Medidas de execução
1. A Comissão aprova medidas de execução destinadas a estabelecer:
a)
Os critérios de aprovação pelas autoridades de supervisão nos termos do artigo 90.o;
b)
A forma como são tratadas, na determinação dos fundos próprios, as participações, na acepção do terceiro parágrafo do n.o 2 do artigo 212.o, em instituições de crédito e financeiras.
Essas medidas, que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, completando-a, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 3 do artigo 301.o.
2. As participações em instituições de crédito e financeiras referidas na alínea b) do n.o 1 incluem:
a)
As participações que as empresas de seguros e de resseguros detenham em:
i)
instituições de crédito e instituições financeiras na acepção dos n.os 1 e 5 do artigo 4.o da Directiva 2006/48/CE,
ii)
empresas de investimento, na acepção do ponto 1 do n.o 1 do artigo 4.o da Directiva 2004/39/CE;
b)
Os créditos subordinados e instrumentos referidos no artigo 63.o e no n.o 3 do artigo 64.o da Directiva 2006/48/CE que as empresas de seguros e de resseguros detenham sobre as entidades definidas na alínea a) do presente número nas quais tenham uma participação.
Subsecção 2
Classificação dos fundos próprios
Artigo 93.o
Características a utilizar e aspectos a ter em conta na classificação dos fundos próprios em níveis
1. Os elementos dos fundos próprios são classificados em três níveis. A classificação desses elementos depende do facto de constituírem elementos de fundos próprios de base ou de fundos próprios complementares e da medida em que apresentem as seguintes características:
a)
O elemento estar disponível ou poder ser mobilizado mediante pedido para absorver perdas integralmente, tanto numa situação de continuidade das actividades como em caso de liquidação (disponibilidade permanente).
b)
Em caso de liquidação, o montante total do elemento ficar disponível para absorver perdas e o reembolso do elemento ser recusado ao respectivo titular até que tenham sido cumpridas todas as restantes obrigações, incluindo as obrigações de seguro e resseguro para com os tomadores de seguros e os beneficiários de contratos de seguro ou resseguro (subordinação).
2. Para avaliar em que medida os elementos dos fundos próprios apresentam as características definidas nas alíneas a) e b) do n.o 1, actualmente e no futuro, há que ter na devida conta a duração do elemento e, em particular, se tem prazo fixado. Caso o elemento dos fundos próprios tenha prazo fixado, é tomada em consideração a sua duração relativa em comparação com a duração das obrigações de seguro e resseguro da empresa (duração suficiente).
Além disso, são considerados os seguintes aspectos:
a)
Se o elemento está isento de condições ou incentivos ao resgate da quantia nominal (ausência de incentivos ao resgate);
b)
Se o elemento está isento de encargos fixos obrigatórios (ausência de encargos obrigatórios);
c)
Se o elemento está isento de ónus (ausência de ónus).
Artigo 94.o
Principais critérios para a classificação em níveis
1. Os elementos dos fundos próprios de base são classificados no nível 1 se possuírem substancialmente as características definidas nas alíneas a) e b) do n.o 1 do artigo 93.o, tendo em conta os aspectos referidos no n.o 2 do mesmo artigo.
2. Os elementos dos fundos próprios de base são classificados no nível 2 se possuírem substancialmente as características definidas na alínea b) do n.o 1 do artigo 93.o, tendo em conta os aspectos referidos no n.o 2 do mesmo artigo.
Os elementos dos fundos próprios complementares são classificados no nível 2 se possuírem substancialmente as características definidas nas alíneas a) e b) do n.o 1 do artigo 93.o, tendo em conta os aspectos referidos no n.o 2 do mesmo artigo.
3. Todos os elementos dos fundos próprios de base e complementares não abrangidos pelo disposto nos n.os 1 e 2 são classificados no nível 3.
Artigo 95.o
Classificação dos fundos próprios em níveis
Os Estados-Membros asseguram que as empresas de seguros e de resseguros classifiquem os elementos dos seus fundos próprios com base nos critérios definidos no artigo 94.o.
Para o efeito, as empresas de seguros e de resseguros devem basear-se, se for caso disso, na lista de elementos dos fundos próprios referida na alínea a) do n.o 1 do artigo 97.o.
Caso um elemento dos fundos próprios não conste da referida lista, deve ser avaliado e classificado pelas empresas de seguros e de resseguros nos termos do primeiro parágrafo. Essa classificação é sujeita à aprovação da autoridade de supervisão.
Artigo 96.o
Classificação dos elementos dos fundos próprios específicos dos seguros
Sem prejuízo do disposto no artigo 95.o e na alínea a) do n.o 1 do artigo 97.o, são aplicáveis para efeitos da presente directiva as seguintes classificações:
1.
Os fundos excedentários abrangidos pelo disposto n.o 2 do artigo 91.o são classificados no nível 1;
2.
As cartas de crédito e as garantias detidas em benefício de credores de seguros por um fiel depositário independente e fornecidas por instituições de crédito autorizadas ao abrigo da Directiva 2006/48/CE são classificadas no nível 2;
3.
Os reforços de quotização futuros que mútuas ou sociedades sob a forma mútua com quotizações variáveis de armadores que seguram exclusivamente os riscos dos ramos 6, 12 e 17 da Parte A do anexo I possam exigir aos seus associados, devidos no decurso dos 12 meses subsequentes, são classificados no nível 2.
Nos termos do segundo parágrafo do n.o 2 do artigo 94.o, os reforços de quotização futuros que as mútuas ou as sociedades sob a forma mútua de quotizações variáveis possam exigir aos seus associados no decurso dos 12 meses subsequentes que não sejam abrangidos pelo ponto 3 do primeiro parágrafo são classificados no nível 2 se possuírem substancialmente as características definidas nas alíneas a) e b) do n.o 1 do artigo 93.o, tendo em conta os aspectos referidos no n.o 2 do mesmo artigo.
Artigo 97.o
Medidas de execução
1. A Comissão aprova medidas de execução destinadas a estabelecer:
a)
A lista dos elementos dos fundos próprios, incluindo os referidos no artigo 96.o, considerados como satisfazendo os critérios definidos no artigo 94.o, com uma descrição precisa, para cada elemento, das características que determinaram a sua classificação;
b)
Os métodos a utilizar pelas autoridades de supervisão na aprovação da avaliação e classificação dos elementos de fundos próprios não abrangidos pela lista referida na alínea a).
Essas medidas, que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, completando-a, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 3 do artigo 301.o.
2. A Comissão procede periodicamente à revisão e, se necessário, à actualização da lista referida na alínea a) do n.o 1 à luz da evolução do mercado.
Subsecção 3
Elegibilidade dos fundos próprios
Artigo 98.o
Elegibilidade e limites aplicáveis aos níveis 1, 2 e 3
1. No que diz respeito ao cumprimento do requisito de capital de solvência, os montantes elegíveis dos elementos dos níveis 2 e 3 ficam sujeitos a limites quantitativos. Estes limites devem ser de molde a assegurar, pelo menos, o cumprimento das seguintes condições:
a)
A proporção de elementos do nível 1 nos fundos próprios elegíveis ser superior a um terço do montante total dos fundos próprios elegíveis;
b)
O montante elegível do nível 3 ser inferior a um terço do montante total dos fundos próprios elegíveis.
2. No que diz respeito ao cumprimento do requisito de capital mínimo, o montante dos elementos dos fundos próprios de base elegíveis para o cobrir, e que estão classificados no nível 2, fica sujeito a limites quantitativos. Estes limites devem ser de molde a assegurar, no mínimo, que a proporção de elementos do nível 1 nos fundos próprios de base elegíveis seja superior a metade do montante total dos fundos próprios de base elegíveis.
3. O montante elegível de fundos próprios necessário para cobrir o requisito de capital de solvência estabelecido no artigo 100.o é igual à soma do montante do nível 1 com o montante elegível do nível 2 e o montante elegível do nível 3.
4. O montante elegível de fundos próprios de base necessário para cobrir o requisito de capital mínimo estabelecido no artigo 128.o é igual à soma do montante do nível 1 com o montante elegível dos elementos dos fundos próprios de base classificados no nível 2.
Artigo 99.o
Medidas de execução
A Comissão aprova medidas de execução destinadas a estabelecer:
a)
Os limites quantitativos referidos nos n.os 1 e 2 do artigo 98.o;
b)
Os ajustamentos efectuados para reflectir a falta de transferibilidade dos elementos dos fundos próprios que apenas podem ser utilizados para cobrir perdas derivadas de um segmento concreto do passivo ou de riscos específicos (fundos circunscritos para fins específicos).
Essas medidas, que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, completando-a, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 3 do artigo 301.o).
Secção 4
Requisito de capital de solvência
Subsecção 1
Disposições gerais relativas ao requisito de capital de solvência utilizando a fórmula-padrão ou um modelo interno
Artigo 100.o
Disposições gerais
Os Estados-Membros exigem que as empresas de seguros e de resseguros detenham fundos próprios elegíveis suficientes para cobrir o requisito de capital de solvência.
O requisito de capital de solvência é calculado segundo a fórmula-padrão enunciada na Subsecção 2 ou utilizando um modelo interno, definido na Subsecção 3.
Artigo 101.o
Cálculo do requisito de capital de solvência
1. O requisito de capital de solvência é calculado nos termos dos n.os 2 a 5.
2. O requisito de capital de solvência é calculado com base no princípio da continuidade das actividades da empresa.
3. O requisito de capital de solvência é calibrado de modo a assegurar que sejam tidos em conta todos os riscos quantificáveis a que uma empresa de seguros ou de resseguros está exposta. Cobre os negócios existentes, bem como quaisquer novos negócios que se preveja venham a ser subscritos nos doze meses subsequentes. Em relação aos negócios existentes, cobre unicamente perdas imprevistas.
O requisito de capital de solvência corresponde ao valor em risco (Value-at-Risk) dos fundos próprios de base da empresa de seguros ou de resseguros, com um nível de confiança de 99,5 %, durante um período de um ano.
4. O requisito de capital de solvência deve cobrir, no mínimo, os seguintes riscos:
a)
O risco de subscrição do seguro não vida;
b)
O risco de subscrição do seguro de vida;
c)
O risco de subscrição do seguro de doença;
d)
O risco de mercado;
e)
O risco de crédito;
f)
O risco operacional.
O risco operacional referido na alínea f) do primeiro parágrafo inclui os riscos jurídicos, mas exclui os riscos resultantes de decisões estratégicas e os riscos de reputação.
5. No cálculo do requisito de capital de solvência, as empresas de seguros e de resseguros devem ter em conta os efeitos das técnicas de mitigação de riscos, desde que o risco de crédito e outros riscos decorrentes da utilização dessas técnicas sejam correctamente reflectidos no requisito de capital de solvência.
Artigo 102.o
Frequência do cálculo
1. As empresas de seguros e de resseguros devem calcular o requisito de capital de solvência pelo menos anualmente e comunicar o resultado do cálculo às autoridades de supervisão.
As empresas de seguros e de resseguros devem dispor de fundos próprios elegíveis suficientes para cobrir o último requisito de capital de solvência comunicado.
As empresas de seguros e de resseguros devem monitorizar permanentemente o montante dos fundos próprios elegíveis e o requisito de capital de solvência.
Se o perfil de risco de uma empresa de seguros ou de resseguros se desviar significativamente dos pressupostos subjacentes ao último requisito de capital de solvência comunicado, a empresa deve voltar a calcular de imediato o requisito de capital de solvência e comunicá-lo às autoridades de supervisão.
2. Caso existam dados que indiquem que o perfil de risco da empresa de seguros ou de resseguros se alterou significativamente desde a data da última comunicação do requisito de capital de solvência, as autoridades de supervisão podem exigir que a empresa em causa proceda novamente ao cálculo do requisito de capital de solvência.
Subsecção 2
Requisito de capital de solvência fórmula-padrão
Artigo 103.o
Estrutura da fórmula-padrão
O requisito de capital de solvência calculado com base na fórmula-padrão é a soma dos seguintes elementos:
a)
Requisito de capital de solvência de base, definido no artigo 104.o;
b)
Requisito de capital para o risco operacional, definido no artigo 107.o;
c)
Ajustamento das provisões técnicas e dos impostos diferidos em função da capacidade de absorção de perdas, definido no artigo 108.o.
Artigo 104.o
Desenho do requisito de capital de solvência de base
1. O requisito de capital de solvência de base compreende módulos de risco distintos, agregados nos termos do disposto no ponto 1 do anexo IV.
Consiste, no mínimo, nos seguintes módulos de risco:
a)
Risco de subscrição do seguro não vida;
b)
Risco de subscrição do seguro de vida;
c)
Risco de subscrição do seguro de doença;
d)
Risco de mercado;
e)
Risco de incumprimento pela contraparte.
2. Para os efeitos das alíneas a), b) e c) do n.o 1, as operações de seguros e resseguros são consideradas no módulo de risco de subscrição que melhor reflicta a natureza técnica dos riscos subjacentes.
3. Os coeficientes de correlação para a agregação dos módulos de risco referidos no n.o 1 e a calibragem dos requisitos de capital para cada um dos módulos de risco devem resultar num requisito de capital de solvência global que respeite os princípios definidos no artigo 101.o.
4. Cada um dos módulos de risco referidos no n.o 1 é calibrado com base numa medida do valor em risco, com um nível de confiança de 99,5 %, durante um período de um ano.
Se for caso disso, devem ser tidos em conta no desenho de cada módulo de risco os efeitos de diversificação.
5. O desenho e as especificações dos módulos de risco são as mesmas para todas as empresas de seguros e de resseguros, tanto no que se refere ao requisito de capital de solvência de base como aos cálculos simplificados previstos no artigo 109.o.
6. Em relação aos riscos decorrentes de catástrofes, podem ser utilizadas, se for caso disso, especificações geográficas no cálculo dos módulos de risco de subscrição do seguro de vida, do seguro não vida e do seguro de doença.
7. Mediante autorização das autoridades de supervisão, as empresas de seguros e de resseguros podem, no cálculo dos módulos de risco de subscrição do seguro de vida, do seguro não vida e do seguro de doença, substituir, no desenho da fórmula-padrão, um subconjunto dos respectivos parâmetros por parâmetros específicos da empresa.
Esses parâmetros são calibrados com base nos dados internos da empresa em causa ou em dados que sejam directamente relevantes para as operações da mesma, com base em métodos normalizados.
Ao concederem a autorização, as autoridades de supervisão verificam a exactidão, o carácter exaustivo e a adequação dos dados utilizados.
Artigo 105.o
Cálculo do requisito de capital de solvência de base
1. O requisito de capital de solvência de base é calculado nos termos do disposto nos n.os 2 a 6.
2. O módulo de risco de subscrição do seguro não vida deve reflectir o risco decorrente das obrigações de seguros não vida, atendendo aos riscos cobertos e aos processos utilizados no exercício da actividade.
Deve ter em conta a incerteza dos resultados das empresas de seguros e de resseguros ligada às obrigações de seguros e resseguros existentes e aos novos negócios que se espera venham a ser subscritos n.os 12 meses subsequentes.
É calculado, nos termos do disposto no ponto 2 do anexo IV, combinando os requisitos de capital respeitantes, no mínimo, aos seguintes submódulos:
a)
O risco de perda ou de evolução desfavorável do valor dos elementos do passivo decorrentes da actividade seguradora, resultante de variações quanto ao momento de ocorrência, frequência e gravidade dos acontecimentos segurados e ao momento e montante da regularização dos sinistros (risco de prémio e de provisões do seguro não vida);
b)
O risco de perda ou de evolução desfavorável do valor dos elementos do passivo decorrentes da actividade seguradora, resultante de uma incerteza significativa na fixação de preços e nos pressupostos de provisionamento ligada a acontecimentos extremos ou excepcionais (risco catastrófico do seguro não vida).
3. O módulo de risco de subscrição do seguro de vida deve reflectir o risco decorrente das obrigações de seguros de vida, atendendo aos riscos cobertos e aos processos utilizados no exercício da actividade.
É calculado, nos termos do disposto no ponto 3 do anexo IV, combinando os requisitos de capital respeitantes, no mínimo, aos seguintes submódulos:
a)
O risco de perda ou de evolução desfavorável do valor dos elementos do passivo decorrentes da actividade seguradora, resultante de alterações no nível, tendência ou volatilidade das taxas de mortalidade, sempre que um aumento da taxa de mortalidade leve a um aumento do valor dos referidos elementos (risco de mortalidade);
b)
O risco de perda ou de evolução desfavorável do valor dos elementos do passivo decorrentes da actividade seguradora, resultante de alterações no nível, tendência ou volatilidade das taxas de mortalidade, sempre que uma diminuição da taxa de mortalidade leve a um aumento do valor dos referidos elementos (risco de longevidade);
c)
O risco de perda ou de evolução desfavorável do valor dos elementos do passivo decorrentes da actividade seguradora, resultante de alterações no nível, tendência ou volatilidade das taxas de invalidez, doença ou morbilidade (risco de invalidez-morbilidade);
d)
O risco de perda ou de evolução desfavorável do valor dos elementos do passivo decorrentes da actividade seguradora, resultante de alterações no nível, tendência ou volatilidade das despesas ligadas à gestão dos contratos de seguro ou resseguro (risco de despesas do seguro de vida);
e)
O risco de perda ou de evolução desfavorável do valor dos elementos do passivo decorrentes da actividade seguradora, resultante de alterações no nível, tendência ou volatilidade das taxas de revisão das anuidades, devido a alterações no enquadramento legal ou no estado de saúde do segurado (risco de revisão);
f)
O risco de perda ou de evolução desfavorável do valor dos elementos do passivo decorrentes da actividade seguradora, resultante de alterações no nível ou volatilidade das taxas de descontinuidade, rescisão, renovação ou resgate das apólices (risco de descontinuidade);
g)
O risco de perda ou de evolução desfavorável do valor dos elementos do passivo decorrentes da actividade seguradora, resultante de uma incerteza significativa na fixação de preços e nos pressupostos de provisionamento ligada a acontecimentos extremos ou com carácter irregular (risco catastrófico no seguro de vida).
4. O módulo de risco de subscrição do seguro de doença deve reflectir o risco decorrente das obrigações de contratos de seguro de doença, quer a base técnica do seguro de doença seja semelhante à do seguro de vida, quer não, atendendo aos riscos cobertos e aos processos utilizados no exercício da actividade.
Cobre, pelo menos, os seguintes riscos:
a)
O risco de perda ou de evolução desfavorável do valor dos elementos do passivo decorrentes da actividade seguradora, resultante de alterações no nível, tendência ou volatilidade das despesas ligadas à gestão dos contratos de seguro ou resseguro;
b)
O risco de perda ou de evolução desfavorável do valor dos elementos do passivo decorrentes da actividade seguradora, resultante de variações quanto ao momento de ocorrência, frequência e gravidade dos acontecimentos segurados e ao momento e montante da regularização dos sinistros aquando do provisionamento;
c)
O risco de perda ou de evolução desfavorável do valor dos elementos do passivo decorrentes da actividade seguradora, resultante de uma incerteza significativa na fixação de preços e nos pressupostos de provisionamento ligada aos surtos de grandes epidemias, bem como da acumulação invulgar de riscos em tais circunstâncias extremas.
5. O módulo de risco de mercado deve reflectir o risco decorrente das variações do nível ou da volatilidade dos preços de mercado dos instrumentos financeiros que influenciam o valor dos elementos do activo e do passivo da empresa. Deve também reflectir correctamente o desfasamento estrutural entre activo e passivo, em especial no que diz respeito à sua duração.
É calculado, nos termos do disposto no ponto 4 do anexo IV, combinando os requisitos de capital respeitantes, no mínimo, aos seguintes submódulos:
a)
A sensibilidade do valor dos elementos do activo e do passivo e dos instrumentos financeiros a alterações na estrutura temporal das taxas de juro ou na volatilidade das taxas de juro (risco de taxa de juro);
b)
A sensibilidade do valor dos elementos do activo e do passivo e dos instrumentos financeiros a alterações no nível ou na volatilidade dos preços de mercado das acções (risco accionista);
c)
A sensibilidade do valor dos elementos do activo e do passivo e dos instrumentos financeiros a alterações no nível ou na volatilidade dos preços de mercado dos imóveis (risco imobiliário);
d)
A sensibilidade do valor dos elementos do activo e do passivo e dos instrumentos financeiros a alterações no nível e volatilidade das margens de crédito ao longo da estrutura temporal das taxas de juro sem risco (risco de spread);
e)
A sensibilidade do valor dos elementos do activo e do passivo e dos instrumentos financeiros a alterações no nível ou na volatilidade das taxas de câmbio (risco cambial);
f)
Os riscos adicionais, para uma empresa de seguros ou de resseguros, decorrentes quer da falta de diversificação da carteira de activos, quer de uma importante exposição ao risco de incumprimento por parte de um único emitente de valores mobiliários ou de um grupo de emitentes coligados (risco de concentração).
6. O módulo de risco de incumprimento pela contraparte deve reflectir as perdas possíveis devido a incumprimento inesperado ou à deterioração da qualidade de crédito das contrapartes e devedores das empresas de seguros e de resseguros durante os doze meses seguintes. O módulo de risco de incumprimento pela contraparte cobre os contratos de mitigação de riscos, tais como acordos de resseguro, titularizações e instrumentos derivados, e os valores a receber de intermediários, bem como todas as outras posições em risco decorrentes de créditos não abrangidas pelo submódulo do risco de spread. Deve ter na devida conta os colaterais ou outras cauções detidos pela empresa de seguros ou resseguros, ou por conta desta, bem como os riscos associados.
Em relação a cada contraparte, o módulo de risco de incumprimento pela contraparte deve ter em conta a exposição global ao risco de contraparte da empresa de seguros ou de resseguros relativamente a essa contraparte, independentemente da forma jurídica das suas obrigações contratuais para com essa empresa.
Artigo 106.o
Cálculo do submódulo de risco accionista: mecanismo de ajustamento simétrico
1. O submódulo de risco accionista calculado segundo a fórmula-padrão compreende um ajustamento simétrico do requisito de capital accionista destinado a cobrir os riscos decorrentes das variações do nível dos preços de mercado das acções.
2. O ajustamento simétrico do requisito de capital accionista calculado segundo a fórmula-padrão, calibrado nos termos do disposto no n.o 4 do artigo 104.o, que cubra os riscos decorrentes de variações do nível dos preços de mercado das acções deve basear-se numa função do nível actual de um índice de acções adequado e num nível médio ponderado desse índice. A média ponderada é calculada para um período de tempo adequado, que deve ser o mesmo para todas as empresas de seguros e resseguros.
3. O ajustamento simétrico do requisito de capital accionista calculado segundo a fórmula-padrão que cubra os riscos decorrentes das variações do nível dos preços de mercado das acções não pode resultar na aplicação de um requisito de capital accionista inferior ou superior em mais de 10 pontos percentuais ao requisito de capital accionista calculado segundo a fórmula-padrão.
Artigo 107.o
Requisito de capital para riscos operacionais
1. O requisito de capital para o risco operacional reflecte os riscos operacionais que não estejam já reflectidos nos módulos de risco referidos no artigo 104.o. Esse requisito é calibrado nos termos do disposto no n.o 3 do artigo 101.o.
2. Relativamente aos contratos de seguro de vida em que o risco de investimento seja suportado pelos tomadores de seguro, o cálculo do requisito de capital para o risco operacional deve ter em conta o montante das despesas anuais respeitantes a essas obrigações de seguro.
3. No que diz respeito às operações de seguro e resseguro não referidas no n.o 2, o cálculo do requisito de capital para o risco operacional deve ter em conta o volume dessas operações, em termos de prémios adquiridos e provisões técnicas detidas a título dessas obrigações de seguro e resseguro. Neste caso, o requisito de capital para o risco operacional não pode exceder 30 % do requisito de capital de solvência de base correspondente a essas operações de seguro e resseguro.
Artigo 108.o
Ajustamento em função da capacidade de absorção de perdas das provisões técnicas e dos impostos diferidos
O ajustamento, referido na alínea c) do artigo 103.o, destinado a ter em conta a capacidade de absorção de perdas das provisões técnicas e dos impostos diferidos deve reflectir a possibilidade de compensação de perdas inesperadas por uma redução simultânea das provisões técnicas ou dos impostos diferidos ou por uma combinação de ambas.
Esse ajustamento deve ter em conta o efeito de mitigação do risco dos benefícios discricionários futuros de contratos de seguro, na medida em que as empresas de seguros e de resseguros possam demonstrar que uma redução de tais benefícios pode ser utilizada para cobrir perdas inesperadas, quando ocorram. O efeito de mitigação do risco dos benefícios discricionários futuros não pode exceder a soma das provisões técnicas e dos impostos diferidos relacionados com esses benefícios discricionários futuros.
Para efeitos do segundo parágrafo, o valor dos benefícios discricionários futuros em circunstâncias desfavoráveis é comparado com o valor desses benefícios nas condições correspondentes aos pressupostos em que assentou o cálculo da melhor estimativa.
Artigo 109.o
Simplificações da fórmula-padrão
As empresas de seguros e de resseguros podem utilizar um cálculo simplificado para um submódulo ou módulo de risco específico nos casos em que a natureza, escala e complexidade dos riscos incorridos o justifiquem e em que seria desproporcionado exigir que todas as empresas de seguros e de resseguros aplicassem o cálculo-padrão.
Os cálculos simplificados são calibrados nos termos do disposto no n.o 3 do artigo 101.o.
Artigo 110.o
Desvios significativas dos pressupostos subjacentes ao cálculo da fórmula-padrão
Caso não seja adequado calcular o requisito de capital de solvência com base na fórmula-padrão referida na Subsecção 2, por o perfil de risco da empresa de seguros ou de resseguros em causa divergir significativamente dos pressupostos em que se baseia o cálculo da fórmula-padrão, as autoridades de supervisão podem, mediante decisão fundamentada, exigir que essa empresa substitua um subconjunto dos parâmetros utilizados no cálculo da fórmula-padrão por parâmetros específicos dessa empresa ao calcular os módulos de risco de subscrição do seguro de vida, do seguro não vida e do seguro de doença nos termos do n.o 7 do artigo 104.o. Esses parâmetros específicos são calculados de forma a garantir que a empresa cumpra o disposto no n.o 3 do artigo 101.o.
Artigo 111.o
Medidas de execução
1. A fim de garantir que todas as empresas de seguros e de resseguros que calculam o requisito de capital de solvência com base na fórmula-padrão sejam tratadas em pé de igualdade, ou para ter em conta a evolução do mercado, a Comissão aprova medidas de execução destinadas a estabelecer:
a)
Uma fórmula-padrão, nos termos do disposto nos artigos 101.o e 103.o a 109.o;
b)
Os submódulos que sejam necessários ou que cubram com maior precisão os riscos abrangidos pelos respectivos módulos de risco referidos no artigo 104.o, e as suas actualizações subsequentes;
c)
Os métodos, pressupostos e parâmetros-padrão a utilizar no cálculo de cada um dos módulos e submódulos de risco do requisito de capital de solvência de base definidos nos artigos 104.o, 105.o e 304.o, o mecanismo de ajustamento simétrico e o período de tempo adequado, expresso pelo número de meses, previsto no artigo 106.o, bem como a abordagem adequada para a integração do método referido no artigo 304.o no requisito de capital de solvência calculado segundo a fórmula-padrão;
d)
Os parâmetros de correlação, incluindo, se necessário, os referidos no anexo IV, e os procedimentos de actualização desses parâmetros;
e)
Caso as empresas de seguros e de resseguros utilizem técnicas de redução do risco, os métodos e pressupostos a utilizar na avaliação das alterações do perfil de risco da empresa em causa e no ajustamento do cálculo do requisito de capital de solvência;
f)
Os critérios qualitativos que as técnicas de mitigação de risco referidas na alínea e) devem respeitar para assegurar que o risco seja efectivamente transferido para terceiros;
g)
Os métodos e parâmetros a utilizar na avaliação do requisito de capital para riscos operacionais definido no artigo 107.o, incluindo a percentagem referida no n.o 3 do mesmo artigo;
h)
O método e os ajustamentos a utilizar para reflectir o alcance limitado da diversificação do risco para as empresas de seguros e de resseguros que exploram fundos circunscritos para fins específicos;
i)
O método a utilizar no cálculo do ajustamento em função da capacidade de absorção de perdas das provisões técnicas e dos impostos diferidos, nos termos do artigo 108.o;
j)
O subconjunto dos parâmetros-padrão dos módulos de risco de subscrição do seguro de vida, do seguro não vida e do seguro de doença que podem ser substituídos por parâmetros específicos da empresa nos termos do n.o 7 do artigo 104.o;
k)
Os métodos normalizados a utilizar pelas empresas de seguros e de resseguros para calcular os parâmetros específicos da empresa referidos na alínea j), bem como os critérios a satisfazer, antes da aprovação pelas autoridades de supervisão, quanto à exactidão, ao carácter exaustivo e à adequação dos dados utilizados;
l)
Os cálculos simplificados previstos para submódulos e módulos de risco específicos, bem como os critérios que as empresas de seguros e de resseguros, incluindo as empresas de seguros e de resseguros cativas, devem satisfazer para poderem utilizar cada uma dessas simplificações, nos termos do artigo 109.o;
m)
A abordagem a utilizar em relação às empresas coligadas, na acepção do artigo 212.o, para efeitos do cálculo do requisito de capital de solvência, nomeadamente o cálculo do submódulo do risco accionista referido no n.o 5 do artigo 105.o, tendo em conta a provável redução da volatilidade do valor dessas empresas coligadas decorrente da natureza estratégica desses investimentos e a influência exercida pela empresa participante nessas empresas coligadas.
Essas medidas, que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, completando-a, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 3 do artigo 301.o.
2. A Comissão pode aprovar medidas de execução destinadas a estabelecer limites quantitativos e critérios de elegibilidade dos activos para a cobertura de riscos que não estejam adequadamente cobertos por um submódulo. Essas medidas de execução aplicam-se aos activos representativos das provisões técnicas, com excepção dos activos correspondentes a contratos de seguro de vida em que o risco de investimento seja suportado pelos tomadores de seguro. Essas medidas são revistas pela Comissão à luz da evolução da fórmula-padrão e dos mercados financeiros.
Essas medidas, que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, completando-a, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 3 do artigo 301.o.
Subsecção 3
Requisito de capital de solvência modelos internos totais e parciais
Artigo 112.o
Disposições gerais relativas à aprovação de modelos internos totais e parciais
1. Os Estados-Membros asseguram que as empresas de seguros e de resseguros possam calcular o requisito de capital de solvência com base num modelo interno total ou parcial aprovado pelas autoridades de supervisão.
2. As empresas de seguros e de resseguros podem utilizar modelos internos parciais no cálculo de um ou mais dos seguintes elementos:
a)
Um ou mais módulos de risco, ou submódulos, do requisito de capital de solvência de base definidos nos artigos 104.o e 105.o;
b)
O requisito de capital para riscos operacionais definido no artigo 107.o;
c)
O ajustamento referido no artigo 108.o.
Além disso, a modelização parcial pode ser aplicada à totalidade da actividade das empresas de seguros e de resseguros ou apenas a uma ou mais das principais unidades de negócio.
3. Os pedidos de aprovação apresentados pelas empresas de seguros e de resseguros devem ser sempre acompanhados, no mínimo, de documentação comprovativa de que o modelo interno satisfaz os requisitos estabelecidos nos artigos 120.o a 125.o.
Caso o pedido de aprovação se refira a um modelo interno parcial, os requisitos estabelecidos nos artigos 120.o a 125.o são adaptados por forma a ter em conta o âmbito de aplicação limitado do modelo.
4. As autoridades de supervisão pronunciam-se sobre o pedido no prazo de seis meses a contar da data de recepção do pedido completo.
5. As autoridades de supervisão só aprovam o pedido caso considerem que os sistemas de identificação, mensuração, monitorização, gestão e comunicação do risco utilizados pela empresa de seguros ou de resseguros são adequados e, em especial, que o modelo interno satisfaz os requisitos referidos no n.o 3.
6. As decisões de indeferimento de pedidos de utilização de modelos internos tomadas pelas autoridades de supervisão devem ser fundamentadas.
7. As empresas de seguros e de resseguros cujo modelo interno tenha sido aprovado pelas autoridades de supervisão podem, mediante decisão devidamente fundamentada, ser instadas a fornecer às autoridades de supervisão uma estimativa do requisito de capital de solvência calculada segundo a fórmula-padrão a que se refere a Subsecção 2.
Artigo 113.o
Disposições específicas relativas à aprovação de modelos internos parciais
1. Os modelos internos parciais só são aprovados pelas autoridades de supervisão caso cumpram os requisitos estabelecidos no artigo 112.o, bem como as seguintes condições suplementares:
a)
A limitação do âmbito de aplicação do modelo ter sido adequadamente fundamentada pela empresa;
b)
O requisito de capital de solvência dele resultante reflectir de modo mais adequado o perfil de risco da empresa e respeitar, nomeadamente, os princípios enunciados na Subsecção 1;
c)
O respectivo desenho respeitar os princípios enunciados na Subsecção 1, permitindo a integração completa do modelo interno parcial na fórmula-padrão de cálculo do requisito de capital de solvência.
2. Ao apreciarem um pedido de aprovação de um modelo interno parcial que apenas abranja alguns dos submódulos de um módulo de risco específico, ou algumas das principais unidades de negócio de uma empresa de seguros ou de resseguros relativamente a um módulo de risco específico, ou partes de ambos, as autoridades de supervisão podem exigir às empresas de seguros e de resseguros interessadas que apresentem um plano de transição realista para o alargamento do âmbito do modelo.
O plano de transição deve definir de que modo as empresas de seguros ou de resseguros tencionam alargar o âmbito do modelo a outros submódulos ou unidades de negócio, de forma a assegurar que o modelo abranja uma parte preponderante das suas operações de seguro relativamente a um módulo de risco específico.
Artigo 114.o
Medidas de execução
A Comissão aprova medidas de execução destinadas a estabelecer:
1.
O procedimento a seguir para a aprovação de um modelo interno.
2.
As adaptações das normas dos artigos 120.o a 125.o destinadas a tomar em consideração o âmbito de aplicação limitado do modelo interno parcial.
Essas medidas, que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, completando-a, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 3 do artigo 301.o.
Artigo 115.o
Política de alteração dos modelos internos totais e parciais
No âmbito do procedimento de aprovação inicial de um modelo interno, as autoridades de supervisão aprovam a política de alteração do modelo da empresa de seguros ou de resseguros. As empresas de seguros e de resseguros podem alterar o seu modelo interno de acordo com essa política.
A referida política compreende uma definição de alterações importantes e alterações menores do modelo interno.
As alterações importantes do modelo interno, bem como as alterações da própria política, são sempre sujeitas à aprovação prévia das autoridades de supervisão, nos termos do artigo 112.o.
As alterações menores do modelo interno não ficam sujeitas à aprovação prévia das autoridades de supervisão na medida em que sejam definidas de acordo com a política referida.
Artigo 116.o
Responsabilidade dos órgãos de direcção, administração e supervisão
O pedido de aprovação do modelo interno pelas autoridades de supervisão referido no artigo 112.o e os pedidos posteriores de aprovação de eventuais alterações importantes desse modelo devem ser aprovados pelos órgãos de direcção, administração ou supervisão das empresas de seguros e de resseguros.
Compete ao órgão de direcção, administração ou supervisão implantar sistemas que garantam o bom funcionamento do modelo interno numa base contínua.
Artigo 117.o
Regresso à utilização da fórmula-padrão
As empresas de seguros e de resseguros que tenham recebido aprovação ao abrigo do artigo 112.o não têm de voltar a calcular a totalidade ou parte do requisito de capital de solvência com base na fórmula-padrão definida na Subsecção 2, excepto em circunstâncias devidamente justificadas e mediante autorização das autoridades de supervisão.
Artigo 118.o
Incumprimento do modelo interno
1. As empresas de seguros e de resseguros que, após terem recebido das autoridades de supervisão a aprovação necessária para a utilização de um modelo interno, deixem de respeitar o disposto nos artigos 120.o a 125.o devem apresentar sem demora às autoridades de supervisão um plano para restabelecer o cumprimento do disposto naqueles artigos num prazo razoável ou demonstrar que o efeito do incumprimento é negligenciável.
2. As autoridades de supervisão podem exigir que as empresas de seguros e de resseguros, caso não apliquem o plano referido no n.o 1, voltem a calcular o requisito de capital de solvência com base na fórmula-padrão definida na Subsecção 2.
Artigo 119.o
Desvios significativas dos pressupostos subjacentes ao cálculo da fórmula-padrão
Caso não seja adequado calcular o requisito de capital de solvência com base na fórmula-padrão referida na Subsecção 2 por o perfil de risco da empresa de seguros ou de resseguros em causa divergir significativamente dos pressupostos em que se baseia o cálculo da fórmula-padrão, as autoridades de supervisão podem, mediante decisão fundamentada, exigir que as empresas em causa utilizem um modelo interno para calcular o requisito de capital de solvência ou os módulos de risco relevantes.
Artigo 120.o
Teste de utilização
As empresas de seguros e de resseguros devem demonstrar que o modelo interno é amplamente utilizado e desempenha um papel importante no sistema de governação referido nos artigos 41.o a 50.o, em especial:
a)
No sistema de gestão de riscos estabelecido no artigo 44.o e no processo de tomada de decisões;
b)
Nos processos de avaliação e afectação do capital económico e de solvência, nomeadamente na avaliação referida no artigo 45.o.
Além disso, as empresas de seguros e de resseguros devem demonstrar que a frequência de cálculo do requisito de capital de solvência utilizando o modelo interno é coerente com a frequência com que utilizam o respectivo modelo interno para os outros fins previstos no primeiro parágrafo.
Compete ao órgão de direcção, administração ou supervisão assegurar a adequação permanente do desenho e funcionamento do modelo interno e que este continue a reflectir adequadamente o perfil de risco das empresas de seguros ou resseguros em causa.
Artigo 121.o
Normas de qualidade estatística
1. O modelo interno, em especial o cálculo da função de distribuição de probabilidade previsional subjacente, deve satisfazer os critérios definidos nos n.os 2 a 9.
2. Os métodos utilizados no cálculo da função de distribuição de probabilidade previsional devem basear-se em técnicas actuariais e estatísticas adequadas, aplicáveis e relevantes e ser coerentes com os métodos utilizados no cálculo das provisões técnicas.
Os métodos utilizados no cálculo da função de distribuição de probabilidade previsional devem basear-se em informações actuais e credíveis e em pressupostos realistas.
As empresas de seguros e de resseguros devem poder justificar perante as autoridades de supervisão os pressupostos em que assenta o respectivo modelo interno
3. Os dados utilizados no modelo interno devem ser precisos, completos e adequados.
As empresas de seguros e de resseguros devem actualizar pelo menos uma vez por ano os conjuntos de dados que utilizam no cálculo da função de distribuição de probabilidade previsional.
4. Não pode ser imposto qualquer método específico para o cálculo da distribuição de probabilidades previsional.
Independentemente do método de cálculo utilizado, a capacidade do modelo interno para conduzir a uma classificação dos riscos deve ser suficiente para assegurar a sua ampla utilização e o desempenho de um papel importante no sistema de governação das empresas de seguros e de resseguros, em especial no sistema de gestão do risco, no processo de tomada de decisões e na afectação do capital, nos termos do artigo 120.o.
O modelo interno cobre todos os riscos materiais a que as empresas de seguros e de resseguros estejam expostas. Os modelos internos cobrem, pelo menos, os riscos previstos no n.o 4 do artigo 101.o.
5. No que diz respeito aos efeitos de diversificação, as empresas de seguros e de resseguros podem ter em conta no modelo interno as dependências intra-categorias de risco e entre estas, desde que as autoridades de supervisão considerem que o sistema utilizado na determinação dos referidos efeitos é adequado.
6. As empresas de seguros e de resseguros podem ter inteiramente em conta os efeitos das técnicas de mitigação do risco nos seus modelos internos, desde que o risco de crédito e outros riscos decorrentes da utilização dessas técnicas estejam correctamente reflectidos nos referidos modelos.
7. As empresas de seguros e de resseguros devem avaliar com precisão, no modelo interno, os riscos específicos associados às garantias financeiras e a eventuais opções contratuais, quando significativos. Devem também avaliar os riscos associados tanto às opções dos tomadores como às opções contratuais das empresas de seguros e de resseguros. Para esse efeito, devem tomar em consideração o possível impacto de alterações futuras das condições financeiras e não financeiras no exercício das referidas opções.
8. No modelo interno, as empresas de seguros e de resseguros podem ter em consideração medidas de gestão futuras que considerem provável tomar em circunstâncias específicas.
No caso referido no primeiro parágrafo, a empresa deve ter em conta o tempo necessário para a execução de tais medidas.
9. As empresas de seguros e de resseguros devem ter em conta, no modelo interno, todos os pagamentos que prevejam efectuar a tomadores de seguros e beneficiários, quer estejam ou não contratualmente garantidos.
Artigo 122.o
Normas de calibragem
1. As empresas de seguros e de resseguros podem utilizar no modelo interno um período temporal ou medida de risco diferentes dos previstos no n.o 3 do artigo 101.o, desde que os resultados do modelo interno possam ser utilizados por essas empresas para calcular o requisito de capital de solvência de forma a proporcionar aos tomadores de seguros e beneficiários um nível de protecção equivalente ao previsto no artigo 101.o.
2. Sempre que possível, as empresas de seguros e de resseguros devem calcular o requisito de capital de solvência directamente a partir da função de distribuição de probabilidade previsional gerada pelo modelo interno da própria empresa, utilizando a medida do valor em risco a que se refere o n.o 3 do artigo 101.o.
3. Caso as empresas de seguros e de resseguros não possam calcular o requisito de capital de solvência directamente a partir da função de distribuição de probabilidade previsional gerada pelo modelo interno, as autoridades de supervisão podem autorizar a utilização de aproximações no processo de cálculo do requisito de capital de solvência, desde que as empresas em causa possam demonstrar às autoridades de supervisão que os tomadores de seguros beneficiam de um nível de protecção equivalente ao previsto no artigo 101.o.
4. As autoridades de supervisão podem exigir às empresas de seguros e de resseguros que apliquem o seu modelo interno a carteiras de referência relevantes e utilizando pressupostos baseados em dados externos, em lugar de internos, a fim de verificar a calibragem do modelo interno e averiguar a conformidade da sua especificação com a prática geralmente aceite no mercado.
Artigo 123.o
Atribuição dos ganhos e perdas
As empresas de seguros e de resseguros devem proceder anualmente, pelo menos, à análise das causas e fontes de ganhos e perdas de cada uma das suas principais unidades de negócio.
Devem igualmente mostrar de que forma a categorização de riscos adoptada no modelo interno permite explicar as causas e fontes de ganhos e perdas. A categorização dos riscos e a atribuição dos ganhos e perdas deve reflectir o perfil de risco das empresas de seguros e de resseguros.
Artigo 124.o
Normas de validação
As empresas de seguros e de resseguros devem ter um ciclo regular de validação do seu modelo interno, que inclua a monitorização da sua eficácia, o controlo da adequação contínua das suas especificações e o confronto dos seus resultados com a experiência.
O processo de validação do modelo deve incluir um método estatístico eficaz para validar o modelo interno, que permita às empresas de seguros e de resseguros demonstrarem às suas autoridades de supervisão que os requisitos de capital dele resultantes são adequados.
Os métodos estatísticos aplicados devem controlar a adequação da função de distribuição de probabilidade previsional, em comparação não só com as perdas verificadas mas também com a totalidade dos novos dados e informações essenciais atinentes.
O processo de validação do modelo inclui uma análise da estabilidade do modelo interno e, especialmente, o teste da sensibilidade dos resultados do modelo interno face a alterações dos principais pressupostos subjacentes. Inclui igualmente uma avaliação da exactidão, do carácter exaustivo e da adequação dos dados utilizados pelo modelo interno.
Artigo 125.o
Normas de documentação
As empresas de seguros e de resseguros devem documentar o desenho e o funcionamento do seu modelo interno.
A documentação deve demonstrar o cumprimento dos artigos 120.o a 124.o.
A documentação deve apresentar em pormenor as linhas gerais da teoria, dos pressupostos e das bases matemática e empírica subjacentes ao modelo interno.
A documentação deve indicar quaisquer circunstâncias nas quais o modelo interno não funcione com eficácia.
As empresas de seguros e de resseguros devem documentar todas as alterações importantes do seu modelo interno, nos termos do artigo 115.o.
Artigo 126.o
Modelos e dados externos
A utilização de um modelo ou de dados obtidos de terceiros não é considerada justificação para a dispensa de qualquer dos requisitos estabelecidos para o modelo interno nos artigos 120.o a 125.o.
Artigo 127.o
Medidas de execução
A fim de assegurar uma abordagem harmonizada quanto à utilização de modelos internos na Comunidade e de melhorar a avaliação do perfil de risco e a gestão de actividades das empresas de seguros e de resseguros, a Comissão aprova medidas de execução relativamente aos artigos 120.o a 126.o.
Essas medidas, que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, completando-a, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 3 do artigo 301.o.
Secção 5
Requisito de capital mínimo
Artigo 128.o
Disposições gerais
Os Estados-Membros exigem que as empresas de seguros e resseguros detenham fundos próprios de base elegíveis suficientes para cobrir o requisito de capital mínimo.
Artigo 129.o
Cálculo do requisito de capital mínimo
1. O requisito de capital mínimo é calculado de acordo com os princípios seguintes:
a)
De forma clara e simples e de modo a garantir que o cálculo possa ser auditado;
b)
Corresponder a um montante de fundos próprios de base elegíveis abaixo do qual os tomadores de seguros e os beneficiários ficariam expostos a um nível de risco inaceitável no caso de as empresas de seguros e de resseguros serem autorizadas a continuar as suas operações;
c)
A função linear a que se refere o n.o 2 utilizada para calcular o requisito de capital mínimo deve ser calibrada relativamente ao valor em risco dos fundos próprios de base de uma empresa de seguros ou de resseguros sujeito a um nível de confiança de 85 % durante um período de um ano;
d)
Respeitar um limite inferior absoluto de
i)
2 200 000 EUR para empresas de seguros não vida, incluindo empresas de seguros cativas, salvo no caso de estarem cobertos todos ou alguns dos riscos incluídos num dos ramos 10 a 15 da Parte A do anexo I; nesse caso, o limite não pode ser inferior a 3 200 000 EUR,
ii)
3 200 000 EUR para empresas de seguros de vida, incluindo empresas de seguros cativas,
iii)
3 200 000 EUR para empresas de resseguro, salvo no caso das empresas de resseguros cativas, caso em que o requisito de capital mínimo não pode ser inferior a 1 000 000 EUR,
iv)
Para as empresas de seguros referidas no n.o 5 do artigo 73.o, a soma dos montantes fixados nas subalíneas i) e ii).
2. Sem prejuízo do disposto no n.o 3, o requisito de capital mínimo é calculado como função linear de um conjunto ou sub-conjunto das variáveis seguintes: provisões técnicas da empresa, prémios emitidos, capital em risco, impostos diferidos e despesas administrativas. As variáveis utilizadas são quantificadas em valor líquido de resseguros.
3. Sem prejuízo da alínea d) do n.o 1, o requisito de capital mínimo não pode ser inferior a 25 % nem superior a 45 % do requisito de capital de solvência, calculado nos termos das Subsecções 2 ou 3 da Secção 4 do capítulo VI e incluindo quaisquer acréscimos de requisitos de capital impostos ao abrigo do artigo 37.o.
Os Estados-Membros autorizam as suas autoridades de supervisão, por um período que não pode ir além de 31 de Outubro de 2014, a exigirem que as empresas de seguros ou de resseguros apliquem as percentagens previstas no primeiro parágrafo exclusivamente ao requisito de capital de solvência da empresa calculado nos termos do disposto na Subsecção 2 da Secção 4 do capítulo VI.
4. As empresas de seguros e de resseguros devem calcular o requisito de capital mínimo pelo menos trimestralmente e comunicar os resultados desse cálculo às autoridades de supervisão.
Se qualquer dos limites referidos no n.o 3 determinar o requisito de capital mínimo de uma empresa, esta última fornece à autoridade de supervisão as informações que permitam uma compreensão adequada das razões subjacentes.
5. A Comissão submete ao Parlamento Europeu e ao Comité Europeu dos Seguros e Pensões Complementares de Reforma criado pela Decisão 2004/9/CE da Comissão (35), até 31 de Outubro de 2017, um relatório sobre as regras dos Estados-Membros e as práticas das autoridades de supervisão adoptadas nos termos dos n.os 1 a 4.
Esse relatório aborda, em particular, a utilização e o nível dos limites superior e inferior fixados no n.o 3, bem como quaisquer problemas enfrentados pelas autoridades de supervisão e pelas empresas na aplicação do presente artigo.
Artigo 130.o
Medidas de execução
A Comissão aprova medidas de execução destinadas a especificar o cálculo do requisito de capital mínimo, referido nos artigos 128.o e 129.o.
Essas medidas, que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, completando-a, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 3 do artigo 301.o.
Artigo 131.o
Disposições transitórias relativas ao cumprimento do requisito de capital mínimo
Não obstante o disposto nos artigos 139.o e 144.o, caso as empresas de seguros e de resseguros respeitem a margem de solvência exigida a que se referem o artigo 28.o da Directiva 2002/83/CE, o artigo 16.o-A da Directiva 73/239/CEE ou os artigos 37.o, 38.o ou 39.o da Directiva 2005/68/CE, respectivamente, em 31 de Outubro de 2012, mas não possuam fundos próprios de base elegíveis suficientes para cobrir o requisito de capital mínimo, tais empresas devem cumprir o disposto no artigo 128.o pelo menos a partir de 31 de Outubro de 2013.
Sem prejuízo dos processos aplicáveis previstos na legislação nacional, caso a empresa em causa não cumpra o disposto no artigo 128.o no prazo previsto no primeiro parágrafo, a respectiva autorização é revogada.
Secção 6
Investimentos
Artigo 132.o
Princípio do «gestor prudente»
1. Os Estados-Membros asseguram que as empresas de seguros e de resseguros invistam a totalidade dos seus activos segundo o princípio do «gestor prudente», nos termos dos n.os 2, 3 e 4.
2. No que diz respeito à carteira global de activos, as empresas de seguros e de resseguros devem investir unicamente em activos e instrumentos cujos riscos possam identificar, mensurar, monitorizar, gerir, controlar e comunicar adequadamente e ter em conta de forma adequada na avaliação das suas necessidades de solvência globais nos termos da alínea a) do segundo parágrafo do n.o 1 do artigo 45.o.
Todos os activos, nomeadamente os que cobrem o requisito de capital mínimo e o requisito de capital de solvência, devem ser investidos de forma a assegurar a segurança, a qualidade, a liquidez e a rentabilidade da carteira na sua globalidade. Além disso, a localização desses activos deve ser de molde a assegurar a sua disponibilidade.
Os activos representativos das provisões técnicas devem também ser investidos de forma adequada à natureza e à duração dos elementos do passivo resultantes da actividade seguradora ou resseguradora. Esses activos devem ser investidos no melhor interesse de todos os tomadores e beneficiários de seguros, tendo em conta os objectivos eventualmente declarados;
No caso de se verificar um conflito de interesses, as empresas de seguros, ou a entidade que gere a respectiva carteira de activos, devem assegurar que o investimento é efectuado no melhor interesse de tomadores de seguros e beneficiários.
3. Sem prejuízo do n.o 2, no que se refere a activos detidos associados a contratos de seguro de vida em que o risco de investimento seja suportado pelos tomadores de seguros aplicam-se os segundo, terceiro e quarto parágrafos do presente número.
Caso os benefícios previstos num contrato se encontrem directamente ligados ao valor de unidades de participação num OICVM, na acepção da Directiva 85/611/CEE, ou ao valor de activos incluídos num fundo interno da empresa de seguros normalmente dividido em unidades de participação, as provisões técnicas respeitantes a esses benefícios têm de ser representadas o mais aproximadamente possível por essas unidades de participação ou, na falta destas, por esses activos.
Caso os benefícios previstos num contrato se encontrem directamente ligados a um índice de acções ou a outro valor de referência diferente dos referidos no segundo parágrafo, as provisões técnicas respeitantes a esses benefícios têm de ser representadas o mais aproximadamente possível, quer pelas unidades de participação que se considere representarem o valor de referência, quer, na falta de unidades de participação, por activos com um grau adequado de segurança e negociabilidade que correspondam o mais aproximadamente possível àqueles em que se baseia o valor de referência específico.
Caso os benefícios a que se referem o segundo e terceiro parágrafos incluam uma garantia de determinada remuneração do investimento ou outros benefícios garantidos, as provisões técnicas adicionais correspondentes ficam sujeitas ao disposto no n.o 4.
4. Sem prejuízo do disposto no n.o 2, aos activos não abrangidos pelo n.o 3 aplicam-se os segundo a quinto parágrafos do presente número.
É possível a utilização de instrumentos derivados, na medida em que contribuam para a redução dos riscos ou facilitem uma gestão eficiente da carteira.
O investimento e os activos não admitidos à negociação num mercado financeiro regulamentado devem manter-se em níveis prudentes.
Os activos devem ser suficientemente diversificados, de forma a evitar a dependência excessiva de qualquer activo, emitente ou grupo de empresas ou zona geográfica e a acumulação excessiva de riscos no conjunto da carteira.
Os investimentos em activos emitidos pelo mesmo emitente ou por emitentes pertencentes ao mesmo grupo não podem expor a empresa de seguros a uma concentração excessiva de riscos.
Artigo 133.o
Liberdade de investimento
1. Os Estados-Membros não podem exigir às empresas de seguros ou resseguros que realizem investimentos em categorias específicas de activos.
2. Os Estados-Membros não podem sujeitar as decisões de investimento das empresas de seguros ou de resseguros ou das suas entidades gestoras de investimento a qualquer tipo de autorização prévia ou a requisitos de notificação sistemática.
3. O presente artigo não prejudica as disposições dos Estados-Membros que restrinjam os tipos de activos ou valores de referência a que podem estar condicionados os benefícios das apólices. Tais restrições só podem ser aplicadas se o risco de investimento for assumido por um tomador de seguro que seja uma pessoa singular, e não podem ser mais restritivas que as estabelecidas na Directiva 85/611/CEE.
Artigo 134.o
Localização de activos e proibição do penhor de activos
1. No que diz respeito a riscos de seguros situados na Comunidade, os Estados-Membros não podem exigir que os activos representativos das provisões técnicas relacionadas com esses riscos se situem na Comunidade ou num Estado-Membro específico.
Além disso, no que diz respeito a crédito detido por força de contratos de resseguro sobre empresas autorizadas ao abrigo da presente directiva ou com sede num país terceiro cujo regime de solvência seja considerado equivalente nos termos do artigo 172.o, os Estados-Membros não podem exigir que os activos representativos desses montantes a receber se situem na Comunidade.
2. Os Estados-Membros não podem manter nem adoptar para a constituição de provisões técnicas um sistema de reservas brutas que exija o penhor de activos para cobertura das provisões para prémios não adquiridos e sinistros pendentes se o ressegurador for uma empresa de seguros ou resseguros autorizada ao abrigo da presente directiva.
Artigo 135.o
Medidas de execução
1. A fim de assegurar a aplicação uniforme da presente directiva, a Comissão pode aprovar medidas de execução destinadas a estabelecer requisitos qualitativos nos seguintes domínios:
a)
Identificação, mensuração, monitorização, gestão e comunicação de riscos resultantes de investimentos a que se refere o primeiro parágrafo do n.o 2 do artigo 132.o;
b)
Identificação, mensuração, monitorização, gestão e comunicação de riscos específicos resultantes de investimentos em instrumentos derivados e activos a que se refere o segundo parágrafo do n.o 4 do artigo 132.o.
2. A fim de assegurar a coerência intersectorial e de remover as divergências entre os interesses de empresas que «transformam» empréstimos em valores mobiliários negociáveis e outros instrumentos financeiros («emitentes») e os interesses de empresas de seguros e de resseguros que invistam nesses valores ou instrumentos, a Comissão aprova medidas de execução destinadas a estabelecer:
a)
Requisitos a cumprir pelo emitente para que uma empresa de seguros ou de resseguros seja autorizada a investir em valores mobiliários ou em instrumentos deste tipo emitidos após 1 de Janeiro de 2011, incluindo requisitos que assegurem que o emitente mentenha um interesse económico líquido não inferior a 5 %;
b)
Requisitos qualitativos a cumprir pelas empresas de seguros ou resseguros que invistam nesses valores ou instrumentos.
3. Essas medidas, que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, completando-a, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 3 do artigo 301.o.
CAPÍTULO VII
Empresas de seguros e resseguros em dificuldade ou em situação irregular
Artigo 136.o
Identificação e notificação da deterioração de condições financeiras por empresas de seguros e resseguros
As empresas de seguros e de resseguros devem dispor de procedimentos que permitam identificar a deterioração de condições financeiras e informar de imediato as autoridades de supervisão sempre que a referida deterioração se verifique.
Artigo 137.o
Desrespeito das provisões técnicas
Se uma empresa de seguros ou de resseguros não cumprir o disposto na Secção 2 do capítulo VI, as autoridades de supervisão do respectivo Estado-Membro de origem podem, após ter informado da sua intenção as autoridades de supervisão dos Estados-Membros de acolhimento, proibir a livre alienação dos seus activos. As autoridades de supervisão do Estado-Membro de origem indicam os activos objecto de tais medidas.
Artigo 138.o
Incumprimento do requisito de capital de solvência
1. As empresas de seguros e de resseguros devem informar de imediato a autoridade de supervisão assim que verifiquem que o requisito de capital de solvência deixou de ser cumprido ou que existe o risco de incumprimento nos três meses subsequentes.
2. No prazo de dois meses a contar da verificação do incumprimento do requisito de capital de solvência, a empresa de seguros ou de resseguros em causa deve submeter à aprovação da autoridade de supervisão um plano de recuperação realista.
3. A autoridade de supervisão exige que a empresa de seguros ou de resseguros em causa tome as medidas necessárias para assegurar, no prazo de seis meses a contar da verificação do incumprimento do requisito de capital de solvência, o restabelecimento de um nível de fundos próprios elegíveis que dê cobertura ao requisito de capital de solvência ou a redução do seu perfil de risco, de modo a assegurar o cumprimento do requisito de capital de solvência.
A autoridade de supervisão pode, se for caso disso, prorrogar esse prazo por três meses.
4. Em caso de queda excepcional nos mercados financeiros, a autoridade de supervisão pode prorrogar o prazo referido no segundo parágrafo do n.o 3 por um período de tempo apropriado, tendo em consideração todos os factores relevantes.
A empresa de seguros ou de resseguros em causa deve apresentar de três em três meses um relatório sobre a evolução da situação à sua autoridade de supervisão, expondo as medidas tomadas e os progressos realizados no sentido do restabelecimento de um nível de fundos próprios elegíveis que dê cobertura ao requisito de capital de solvência ou no sentido da redução do seu perfil de risco para assegurar o cumprimento do requisito de capital de solvência.
A prorrogação referida no primeiro parágrafo é revogada se o relatório sobre a evolução da situação evidenciar que, entre a data da constatação do incumprimento do requisito de capital de solvência e a data da apresentação do relatório, não se constatam progressos significativos a nível do restabelecimento de um nível de fundos próprios elegíveis que dê cobertura ao requisito de capital de solvência ou da redução do perfil de risco para assegurar o cumprimento do requisito do capital de solvência.
5. Caso, em circunstâncias excepcionais, a autoridade de supervisão considere que a situação financeira da empresa em causa continuará a deteriorar-se, pode igualmente restringir ou proibir a livre alienação dos activos dessa empresa. A referida autoridade de supervisão informa as autoridades de supervisão dos Estados-Membros de acolhimento das medidas tomadas. As referidas autoridades tomam, a pedido da autoridade de supervisão do Estado-Membro de origem, medidas idênticas às que esta tiver tomado. As autoridades de supervisão do Estado-Membro de origem indicam os activos objecto de tais medidas.
Artigo 139.o
Incumprimento do requisito de capital mínimo
1. As empresas de seguros e de resseguros devem informar de imediato a autoridade de supervisão assim que verifiquem que o requisito de capital mínimo deixou de ser cumprido ou que existe o risco de incumprimento nos três meses seguintes.
2. No prazo de um mês a contar da verificação do incumprimento do requisito de capital mínimo, a empresa de seguros ou de resseguros em causa deve submeter à aprovação da autoridade de supervisão um plano de financiamento realista a curto prazo para o restabelecimento, no prazo de três meses a contar da referida verificação, dos fundos próprios de base elegíveis, pelo menos para o nível do requisito de capital mínimo, ou para a redução do seu perfil de risco, de modo a garantir o cumprimento do requisito de capital mínimo.
3. A autoridade de supervisão do Estado-Membro de origem pode igualmente restringir ou proibir a livre alienação dos activos das empresas de seguros ou de resseguros, devendo informar desse facto as autoridades de supervisão dos Estados-Membros de acolhimento. As referidas autoridades tomam, a pedido da autoridade de supervisão do Estado-Membro de origem, medidas idênticas às que esta tiver tomado. As autoridades de supervisão do Estado-Membro de origem indicam os activos objecto de tais medidas.
Artigo 140.o
Proibição da livre alienação de activos localizados no território de um Estado-Membro
Nos casos previstos nos artigos 137.o a 139.o e no n.o 2 do artigo 144.o, os Estados-Membros tomam as medidas necessárias para poderem proibir, nos termos da sua legislação nacional, a livre alienação dos activos localizados no seu território, a pedido do Estado-Membro de origem da empresa de seguros, que deve indicar os activos objecto de tais medidas.
Artigo 141.o
Poderes de supervisão em situações de deterioração das condições financeiras
Não obstante o disposto nos artigos 138.o e 139.o, se a situação da empresa em termos de solvência continuar a deteriorar-se, as autoridades de supervisão devem ter poderes para tomar todas as medidas adequadas à salvaguarda dos interesses dos tomadores de seguros, no caso de contratos de seguro, ou as obrigações decorrentes de contratos de resseguro.
Essas medidas devem ser proporcionadas de forma a reflectir o nível e duração da deterioração da situação em termos de solvência da empresa de seguros ou de resseguros em causa.
Artigo 142.o
Plano de recuperação e plano de financiamento
1. O plano de recuperação referido no n.o 2 do artigo 138.o e o plano de financiamento referido no n.o 2 do artigo 139.o devem conter, pelo menos, os seguintes elementos ou dados de apoio:
a)
Previsões relativas às despesas de gestão, em especial as despesas gerais correntes e as comissões;
b)
Previsões relativas a receitas e despesas tanto das operações de seguro directo como das de aceitação e cessão de resseguro;
c)
Um balanço previsional;
d)
Previsões relativas aos meios financeiros destinados a cobrir as provisões técnicas, o requisito de capital de solvência e o requisito de capital mínimo;
e)
A política geral em matéria de resseguro.
2. Caso as autoridades de supervisão tenham requerido, ao abrigo do n.o 1 do presente artigo, um plano de recuperação nos termos do n.o 2 do artigo 138.o ou um plano de financiamento nos termos do n.o 2 do artigo 139.o, abstêm-se de conceder a autorização prevista no artigo 39.o enquanto entenderem que os direitos dos tomadores de seguros ou as obrigações contratuais da empresa de resseguros se encontram em risco.
Artigo 143.o
Medidas de execução
A Comissão aprova medidas de execução destinadas a estabelecer os factores a ter em consideração para efeitos da aplicação do n.o 4 do artigo 138.o, incluindo o prazo máximo apropriado, expresso em número total de meses, que é idêntico para todas as empresas de seguro e de resseguro, nos termos do primeiro parágrafo do n.o 4 do artigo 138.o.
Caso tal se revele necessário para reforçar a convergência, a Comissão pode aprovar medidas de execução estabelecendo especificações adicionais relativamente ao plano de recuperação referido no n.o 2 do artigo 138.o, ao plano de financiamento referido no n.o 2 do artigo 139.o e ao artigo 141.o, tendo na devida consideração os efeitos procíclicos.
Essas medidas, que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, completando-a, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 3 do artigo 301.o.
Artigo 144.o
Revogação da autorização
1. A autoridade de supervisão do Estado-Membro de origem pode revogar a autorização concedida a uma empresa de seguros ou de resseguros nos seguintes casos:
a)
Se a empresa em causa não fizer uso da autorização no prazo de 12 meses, renunciar expressamente a fazê-lo ou cessar o exercício da sua actividade durante um período superior a seis meses, a não ser que o Estado-Membro em causa preveja a caducidade da autorização nesses casos;
b)
Se a empresa em causa deixar de preencher as condições de autorização;
c)
Se a empresa em causa faltar gravemente ao cumprimento das obrigações que lhe são impostas pela regulamentação que lhe é aplicável.
A autoridade de supervisão do Estado-Membro de origem revoga a autorização concedida a uma empresa de seguros ou de resseguros caso a empresa deixe de cumprir o requisito de capital mínimo e a autoridade de supervisão considere que o plano de financiamento apresentado é manifestamente inadequado ou a empresa interessada não cumpra o plano aprovado no prazo de três meses a contar da verificação do incumprimento do requisito de capital mínimo.
2. Em caso de revogação ou caducidade da autorização, a autoridade de supervisão do Estado-Membro de origem informa do facto as autoridades de supervisão dos outros Estados-Membros, as quais tomam as medidas adequadas para impedir que a empresa de seguros ou de resseguros em questão inicie novas operações no seu território.
A autoridade de supervisão do Estado-Membro de origem, conjuntamente com as referidas outras autoridades, toma todas as medidas necessárias para salvaguardar os interesses dos segurados, nomeadamente através de restrições à livre alienação dos activos da empresa de seguros, nos termos do artigo 140.o.
3. As decisões de revogação da autorização devem ser devidamente fundamentadas e notificadas à empresa de seguros ou de resseguros interessada.
CAPÍTULO VIII
Direito de estabelecimento e liberdade de prestação de serviços
Secção 1
Estabelecimento das empresas de seguros
Artigo 145.o
Condições para o estabelecimento de uma sucursal
1. Os Estados-Membros asseguram que qualquer empresa de seguros que pretenda estabelecer uma sucursal no território de outro Estado-Membro comunique esse facto às autoridades de supervisão do Estado-Membro de origem.
É equiparada a sucursal qualquer presença permanente de uma empresa no território de um Estado-Membro, mesmo que essa presença não assuma a forma de uma sucursal e seja exercida através de um simples escritório gerido por pessoal da própria empresa ou por uma pessoa independente mas mandatada para agir permanentemente em nome da empresa como o faria uma agência.
2. Os Estados-Membros exigem que as empresas de seguros que pretendam estabelecer uma sucursal noutro Estado-Membro façam acompanhar a notificação referida no n.o 1 das seguintes informações:
a)
O Estado-Membro em cujo território tencionam estabelecer a sucursal;
b)
O seu programa de actividades, no qual devem ser indicados, pelo menos, o tipo de operações previstas e a estrutura organizativa da sucursal;
c)
O nome de uma pessoa que tenha poderes bastantes para obrigar perante terceiros a empresa de seguros ou, no caso da Lloyd’s, os subscritores interessados, e para os representar nas relações com as autoridades e tribunais do Estado-Membro de acolhimento («mandatário geral»);
d)
O endereço em que os documentos lhes podem ser reclamados e entregues, no Estado-Membro de acolhimento, incluindo todas as comunicações dirigidas ao mandatário geral.
No que diz respeito à Lloyd’s, em caso de litígio no Estado-Membro de acolhimento decorrente dos compromissos assumidos, não devem resultar para os segurados maiores dificuldades do que as que resultariam se os litígios envolvessem empresas de tipo clássico.
3. Caso uma empresa de seguros não vida pretenda cobrir por intermédio da sua sucursal os riscos classificados no ramo 10 da Parte A do anexo I, com exclusão da responsabilidade dos transportadores, deve apresentar uma declaração comprovativa de que se tornou membro do serviço nacional e do fundo nacional de garantia do Estado-Membro de acolhimento.
4. Em caso de modificação do conteúdo de uma das informações comunicadas nos termos das alíneas b), c) ou d) do n.o 2, a empresa de seguros deve comunicar por escrito a modificação em causa às autoridades de supervisão do Estado-Membro de origem e do Estado-Membro onde a sucursal está situada pelo menos um mês antes de proceder à modificação, a fim de que as autoridades de supervisão do Estado-Membro de origem e as autoridades de supervisão do Estado-Membro onde a referida sucursal está situada possam cumprir as obrigações que lhes são respectivamente impostas pelo artigo 146.o.
Artigo 146.o
Comunicação de informações
1. A menos que, tendo em conta as actividades programadas, tenham razões para duvidar da adequação do sistema de governação, da situação financeira da empresa de seguros ou dos requisitos de competência e de idoneidade, nos termos do artigo 42.o, do mandatário geral, as autoridades de supervisão do Estado-Membro de origem comunicam as informações referidas no n.o 2 do artigo 145.o às autoridades de supervisão do Estado-Membro de acolhimento no prazo de três meses a contar da recepção de todas essas informações, e informam do facto a empresa de seguros interessada.
As autoridades de supervisão do Estado-Membro de origem certificam igualmente se a empresa de seguros cumpre o requisito de capital de solvência e o requisito de capital mínimo calculados nos termos dos artigos 100.o e 129.o
2. Caso as autoridades de supervisão do Estado-Membro de origem recusem comunicar as informações referidas no n.o 2 do artigo 145.o às autoridades de supervisão do Estado-Membro de acolhimento, devem dar a conhecer as razões dessa recusa à empresa de seguros interessada no prazo de três meses a contar da recepção de todas as informações.
A recusa ou omissão é passível de recurso aos tribunais do Estado-Membro de origem.
3. Antes de a sucursal da empresa de seguros iniciar o exercício das suas actividades, as autoridades de supervisão do Estado-Membro de acolhimento informam, se for caso disso, as autoridades de supervisão do Estado-Membro de origem, no prazo de dois meses a contar da recepção da comunicação referida no n.o 1, das condições em que, por razões de interesse geral, essas actividades devem ser exercidas no Estado-Membro de acolhimento. As autoridades de supervisão do Estado-Membro de origem comunicam essas informações à empresa de seguros interessada.
As empresas de seguros podem estabelecer sucursais e iniciar as suas actividades a partir da data em que as autoridades de supervisão do Estado-Membro de origem recebam a referida comunicação ou, na falta de comunicação, decorrido o prazo fixado no primeiro parágrafo.
Secção 2
Liberdade de prestação de serviços: empresas de seguros
Subsecção 1
Disposições gerais
Artigo 147.o
Notificação prévia do Estado-Membro de origem
As empresas de seguros que pretendam exercer pela primeira vez, num ou mais Estados-Membros, as suas actividades ao abrigo da liberdade de prestação de serviços devem notificar previamente desse facto as autoridades de supervisão do Estado-Membro de origem, indicando a natureza dos riscos ou compromissos que se propõem cobrir.
Artigo 148.o
Notificação pelo Estado-Membro de origem
1. No prazo de um mês a contar da data da notificação prevista no artigo 147.o, as autoridades de supervisão do Estado-Membro de origem comunicam ao Estado-Membro ou aos Estados-Membros em cujos territórios a empresa de seguros pretenda exercer as suas actividades ao abrigo da liberdade de prestação de serviços os seguintes elementos:
a)
Uma certidão atestando que a empresa de seguros cumpre o requisito de capital de solvência e o requisito de capital mínimo calculados nos termos dos artigos 100.o e 129.o;
b)
Os ramos de seguros que a empresa de seguros interessada está autorizada a explorar;
c)
A natureza dos riscos ou compromissos que a empresa de seguros se propõe cobrir no Estado-Membro de acolhimento.
Simultaneamente, as autoridades de supervisão do Estado-Membro de origem informam a empresa de seguros interessada daquela comunicação.
2. O Estado-Membro em cujo território uma empresa de seguros não vida pretenda cobrir, ao abrigo da liberdade de prestação de serviços, os riscos classificados no ramo 10 da Parte A do anexo I, com exclusão da responsabilidade dos transportadores, pode exigir que a empresa de seguros apresente o seguinte:
a)
O nome e a morada do representante referido na alínea h) no n.o 1 do artigo 18.o,
b)
Uma declaração comprovativa de que se tornou membro do serviço nacional e do fundo nacional de garantia do Estado-Membro de acolhimento.
3. Caso as autoridades de supervisão do Estado-Membro de origem não comuniquem as informações referidas no n.o 1 no prazo aí fixado, devem justificar, no mesmo prazo, essa recusa junto da empresa de seguros.
A recusa ou omissão é passível de recurso aos tribunais do Estado-Membro de origem.
4. A empresa de seguros pode iniciar a sua actividade a partir da data em que for informada da comunicação prevista no primeiro parágrafo do n.o 1.
Artigo 149.o
Alteração da natureza dos riscos ou dos compromissos
As alterações que a empresa de seguros pretenda introduzir nas informações referidas no artigo 145.o ficam sujeitas à tramitação prevista nos artigos 147.o e 148.o.
Subsecção 2
Responsabilidade civil resultante da circulação de veículos automóveis
Artigo 150.o
Seguro obrigatório de responsabilidade civil resultante da circulação de veículos automóveis
1. Caso uma empresa de seguros não vida cubra, através de um estabelecimento situado num Estado-Membro, um risco, que não seja a responsabilidade civil do transportador, classificado no ramo 10 da Parte A do anexo I situado noutro Estado Membro, o Estado-Membro de acolhimento determina que a empresa se torne membro do seu serviço nacional e do seu fundo de garantia e participe no respectivo financiamento.
2. A contribuição financeira referida no n.o 1 é efectuada apenas relativamente a riscos do ramo 10 da Parte A do anexo I, com excepção da responsabilidade civil dos transportadores, cobertos ao abrigo da liberdade de prestação de serviços. Essa contribuição é calculada em base idêntica à aplicável às empresas de seguros não vida que cubram esses riscos por intermédio de um estabelecimento situado nesse Estado-Membro.
O cálculo é efectuado em função das receitas dos prémios desse ramo cobrados pelas empresas de seguros no Estado-Membro de acolhimento ou do número de riscos desse ramo cobertos nesse Estado-Membro.
3. O Estado-Membro de acolhimento pode exigir que uma empresa de seguros que preste serviços nesse Estado-Membro cumpra as regras de cobertura de riscos agravados aplicáveis às empresas de seguros não vida estabelecidas nesse Estado-Membro.
Artigo 151.o
Não discriminação das pessoas que reclamam indemnizações
O Estado-Membro de acolhimento exige que as empresas de seguros não vida assegurem que as pessoas que reclamam indemnizações decorrentes de acontecimentos verificados no seu território não sejam colocadas, em resultado do facto de a empresa cobrir um risco do ramo 10 da Parte A do anexo I, com exclusão da responsabilidade civil dos transportadores, em regime de prestação de serviços, numa situação menos favorável do que se essa cobertura fosse efectuada por intermédio de um estabelecimento situado nesse Estado-Membro.
Artigo 152.o
Representante
1. Para os efeitos referidos no artigo 151.o, o Estado-Membro de acolhimento exige que as empresas de seguros não vida nomeiem um representante residente ou estabelecido no seu território, que deve reunir todas as informações necessárias relacionadas com os processos de indemnização e ter poderes suficientes para representar a empresa junto dos sinistrados que possam reclamar uma indemnização, incluindo o respectivo pagamento, e para representar a empresa ou, se necessário, para a fazer representar perante os tribunais e autoridades desse Estado-Membro no que se refere a esses pedidos de indemnização.
O representante pode igualmente ser chamado a representar a empresa de seguros não vida perante as autoridades de supervisão do Estado-Membro de acolhimento no que se refere ao controlo da existência e da validade de apólices de seguro de responsabilidade civil resultante da circulação de veículos automóveis.
2. O Estado-Membro de acolhimento não pode exigir que o referido representante exerça por conta da empresa de seguros não vida que o nomeou actividades não previstas no n.o 1.
3. A nomeação do representante não equivale por si só à abertura de uma sucursal para efeitos do disposto no artigo 145.o.
4. Caso a empresa de seguros não nomeie um representante, os Estados-Membros podem dar a sua aprovação ao representante para sinistros nomeado nos termos do artigo 4.o da Directiva 2000/26/CE para assumir as funções do representante referido no n.o 1 do presente artigo.
Secção 3
Competências das autoridades de supervisão do estado-membro de acolhimento
Subsecção 1
seguros
Artigo 153.o
Língua
As autoridades de supervisão do Estado-Membro de acolhimento podem exigir que as informações que estão autorizadas a requerer a respeito da actividade das empresas de seguros que operam no seu território lhes sejam fornecidas na língua ou línguas oficiais desse Estado.
Artigo 154.o
Notificação e aprovação prévias
1. O Estado-Membro de acolhimento não pode aprovar disposições que exijam a aprovação prévia ou a comunicação sistemática das condições gerais e particulares das apólices de seguro, das tarifas ou, tratando-se de seguro de vida, das bases técnicas utilizadas, nomeadamente, para o cálculo das tarifas e das provisões técnicas, ou dos formulários e outros documentos que a empresa de seguros tencione utilizar nas suas relações com os tomadores de seguros.
2. O Estado-Membro de acolhimento apenas pode exigir às empresas de seguros que pretendam exercer a actividade seguradora no seu território a notificação não sistemática das condições das apólices de seguro ou outros documentos a fim de supervisionar o cumprimento das disposições nacionais relativas aos contratos de seguro, sem que o cumprimento desse requisito possa constituir para a empresa de seguros uma condição prévia do exercício da sua actividade.
3. O Estado-Membro de acolhimento não pode manter ou introduzir a necessidade de notificação prévia ou de aprovação dos aumentos de tarifas propostos salvo enquanto elementos de um sistema geral de controlo dos preços.
Artigo 155.o
Incumprimento de normas legais pelas empresas de seguros
1. Caso as autoridades de supervisão de um Estado-Membro de acolhimento verifiquem que uma empresa de seguros que tem uma sucursal ou exerce actividades ao abrigo da liberdade de prestação de serviços no seu território não cumpre as normas legais que lhe são aplicáveis nesse Estado-Membro, devem exigir-lhe que ponha fim a essa situação irregular.
2. Se a empresa de seguros interessada não tomar as medidas necessárias, as autoridades de supervisão do Estado-Membro em causa informam desse facto as autoridades de supervisão do Estado-Membro de origem.
As autoridades de supervisão do Estado-Membro de origem tomam, logo que possível, todas as medidas adequadas para assegurar que a referida empresa de seguros ponha fim à referida situação irregular.
As autoridades de supervisão do Estado-Membro de origem informam as autoridades de supervisão do Estado-Membro de acolhimento das medidas tomadas.
3. Se, apesar das medidas tomadas para o efeito pelo Estado-Membro de origem ou devido à inadequação ou inexistência dessas medidas nesse Estado-Membro, a empresa de seguros persistir em violar as normas legais em vigor no Estado-Membro de acolhimento, as autoridades de supervisão deste último podem, após terem informado as autoridades de supervisão do Estado-Membro de origem, tomar as medidas adequadas para evitar ou punir novas irregularidades e, se for absolutamente necessário, impedir a empresa de celebrar novos contratos de seguro no território do Estado-Membro de acolhimento.
Os Estados-Membros asseguram a possibilidade de, no seu território, as empresas de seguros serem notificadas dos documentos legais necessários à aplicação dessas medidas.
4. Os n.os 1, 2 e 3 não prejudicam o poder dos Estados-Membros interessados de tomarem as medidas de emergência adequadas para evitar ou sancionar as irregularidades cometidas no seu território. Esse poder inclui a possibilidade de impedir que uma empresa de seguros continue a celebrar novos contratos de seguro no seu território.
5. Os n.os 1, 2 e 3 não prejudicam o poder dos Estados-Membros de sancionar infracções no seu território.
6. Se a empresa de seguros que cometeu a infracção possuir um estabelecimento ou bens imóveis no Estado-Membro em causa, as autoridades de supervisão desse Estado-Membro podem, nos termos da legislação nacional, aplicar as sanções administrativas nacionais previstas para essa infracção em relação a esse estabelecimento ou a esses bens.
7. Qualquer medida tomada ao abrigo dos n.os 2 a 6 que inclua restrições ao exercício da actividade seguradora deve ser devidamente justificada e notificada à empresa de seguros em questão.
8. As empresas de seguros devem apresentar às autoridades de supervisão do Estado-Membro de acolhimento, a pedido destas, todos os documentos que lhes sejam solicitados para os efeitos dos n.os 1 a 7, na medida em que tal obrigação se aplique igualmente às empresas de seguros com sede nesse Estado-Membro.
9. Os Estados-Membros informam a Comissão do número e do tipo de casos de recusa nos termos dos artigos 146.o e 148.o em que tenham sido tomadas medidas ao abrigo do n.o 4 do presente artigo.
Com base nessas informações, a Comissão informa o Comité Europeu dos Seguros e Pensões Complementares de Reforma de dois em dois anos.
Artigo 156.o
Publicidade
As empresas de seguros cuja sede se situe num Estado-Membro podem fazer publicidade dos seus serviços, através de todos os meios de comunicação disponíveis, no Estado-Membro de acolhimento, desde que cumpram as normas de interesse geral que regem a forma e o conteúdo dessa publicidade.
Artigo 157.o
Imposto sobre os prémios
1. Sem prejuízo de harmonização posterior, os contratos de seguro só podem ser sujeitos aos mesmos impostos indirectos e taxas parafiscais que incidem sobre os prémios de seguro no Estado-Membro em que o risco se situa ou no Estado-Membro do compromisso.
Para os efeitos do primeiro parágrafo, os bens móveis contidos em imóveis sitos no território de um Estado-Membro, com excepção dos bens em trânsito comercial, são considerados um risco situado nesse Estado-Membro, mesmo que o imóvel e o seu conteúdo não estejam cobertos pela mesma apólice de seguro.
No caso da Espanha, os contratos de seguro são igualmente sujeitos às sobretaxas legalmente fixadas a favor do «Consorcio de Compensación de Seguros» espanhol para o desempenho das suas funções em matéria de compensação das perdas resultantes de eventos extraordinários que ocorram nesse Estado-Membro.
2. A lei aplicável ao contrato por força do artigo 178.o da presente directiva e do Regulamento (CE) n.o 593/2008 não prejudica o regime fiscal aplicável.
3. Os Estados-Membros aplicam às empresas de seguros que cubram riscos ou assumam compromissos no seu território as suas disposições legais nacionais relativas às medidas destinadas a garantir a cobrança dos impostos indirectos e taxas parafiscais devidos por força do n.o 1.
Subsecção 2
Resseguros
Artigo 158.o
Incumprimento de normas legais pelas empresas de resseguros
1. Caso as autoridades de supervisão de um Estado-Membro verifiquem que uma empresa de resseguros que tem uma sucursal ou exerce actividades ao abrigo da liberdade de prestação de serviços no seu território não cumpre as normas legais que lhe são aplicáveis nesse Estado-Membro, devem exigir-lhe que ponha fim a essa situação irregular. Simultaneamente, devem dar conhecimento desse facto à autoridade de supervisão do Estado-Membro de origem.
2. Se, apesar das medidas tomadas para o efeito pelo Estado-Membro de origem ou devido à inadequação de tais medidas, a empresa de resseguros persistir em violar as normas legais em vigor no Estado-Membro de acolhimento, as autoridades de supervisão deste último podem, após terem informado as autoridades de supervisão do Estado-Membro de origem, tomar as medidas adequadas para evitar ou punir novas irregularidades e, se for absolutamente necessário, impedir a empresa de celebrar novos contratos de resseguro no território do Estado-Membro de acolhimento.
Os Estados-Membros asseguram a possibilidade de, no seu território, as empresas de resseguros serem notificadas dos documentos legais necessários à aplicação dessas medidas.
3. Qualquer medida tomada ao abrigo dos n.os 1 e 2 que inclua sanções ou restrições ao exercício da actividade de resseguros deve ser devidamente justificada e notificada à empresa de resseguros em questão.
Secção 4
Informação estatística
Artigo 159.o
Informação estatística sobre actividades transfronteiriças
As empresas de seguros devem comunicar às autoridades de supervisão do seu Estado-Membro de origem, separadamente para as operações efectuadas através de um estabelecimento e para as operações efectuadas ao abrigo da liberdade de prestação de serviços, o montante dos prémios, dos sinistros e das comissões, sem dedução do resseguro, por Estado-Membro, do seguinte modo:
a)
Relativamente ao seguro não vida, por grupos de ramos, nos termos do anexo V;
b)
Relativamente ao seguro de vida, por cada ramo, de I a IX, nos termos do anexo II.
Relativamente ao ramo 10 da Parte A do anexo I, com exclusão da responsabilidade dos transportadores, a empresa em causa deve informar igualmente as autoridades de supervisão da frequência e do custo médio dos sinistros.
A pedido das autoridades de supervisão de cada um dos Estados-Membros interessados, as autoridades de supervisão do Estado-Membro de origem comunicam-lhes, em tempo útil e de forma agregada, as informações referidas nos primeiro e segundo parágrafos.
Secção 5
Tratamento dos contratos das sucursais nos processos de liquidação
Artigo 160.o
Liquidação de empresas de seguros
Em caso de liquidação de uma empresa de seguros, as obrigações resultantes dos contratos celebrados através de sucursais ou ao abrigo da liberdade de prestação de serviços são cumpridas do mesmo modo que as obrigações decorrentes dos outros contratos de seguro da mesma empresa, sem distinções em razão da nacionalidade dos segurados ou dos beneficiários.
Artigo 161.o
Liquidação de empresas de resseguros
Em caso de liquidação de uma empresa de resseguros, as obrigações decorrentes dos contratos celebrados através de sucursais ou ao abrigo da liberdade de prestação de serviços são cumpridas do mesmo modo que as obrigações decorrentes dos outros contratos de resseguro da mesma empresa.
CAPÍTULO IX
Sucursais estabelecidas na comunidade de empresas de seguros ou resseguros com sede fora da comunidade
Secção 1
Acesso à actividade
Artigo 162.o
Princípios e condições de autorização
1. Os Estados-Membros subordinam a autorização o acesso de qualquer empresa com sede fora da Comunidade às actividades referidas no primeiro parágrafo do n.o 1 do artigo 2.o.
2. Os Estados-Membros podem conceder a autorização desde que a empresa satisfaça, pelo menos, as seguintes condições:
a)
Esteja habilitada, de acordo com o seu direito nacional, a exercer actividade seguradora;
b)
Estabeleça uma sucursal no território do Estado-Membro em que a autorização é requerida;
c)
Se comprometa a estabelecer, na sede da sucursal, uma contabilidade adequada à actividade que aí exerce, bem como a aí manter todos os registos relativos aos negócios celebrados;
d)
Designe um mandatário geral, que deve ser aprovado pela autoridade de supervisão;
e)
Disponha, no Estado-Membro em que a autorização é requerida, de activos de montante pelo menos igual a metade do limite inferior absoluto fixado na alínea d) do n.o 1 do artigo 129.o para o requisito de capital mínimo, e deposite um quarto desse limite inferior absoluto a título de caução;
f)
Se comprometa a satisfazer o requisito de capital de solvência e o requisito de capital mínimo nos termos do disposto nos artigos 100.o e 128.o;
g)
Comunique o nome e endereço do representante para sinistros designado em cada Estado-Membro que não seja o Estado-Membro em que pretende obter a autorização, se os riscos a cobrir estiverem classificados no ramo 10 da Parte A do anexo I, com excepção da responsabilidade do transportador;
h)
Apresente um programa de actividades de acordo com o disposto no artigo 163.o;
i)
Cumpra os requisitos em matéria de governação estabelecidos na Secção 2 do capítulo IV.
3. Para os efeitos do presente capítulo, entende-se por «sucursal» uma presença permanente no território de um Estado-Membro de uma empresa referida no n.o 1 que obtenha autorização nesse Estado-Membro e aí exerça actividade seguradora.
Artigo 163.o
Programa de actividades da sucursal
1. O programa de actividades da sucursal referido na alínea h) do n.o 2 do artigo 162.o deve estabelecer o seguinte:
a)
A natureza dos riscos ou compromissos que a empresa se propõe cobrir;
b)
Os princípios orientadores em matéria de resseguro;
c)
As previsões do futuro requisito de capital de solvência, nos termos da Secção 4 do capítulo VI, com base num balanço previsional, bem como o método de cálculo utilizado para obter essas previsões;
d)
As previsões do futuro requisito de capital mínimo, nos termos da Secção 5 do capítulo VI, com base num balanço previsional, bem como o método de cálculo utilizado para obter essas previsões;
e)
A situação dos fundos próprios elegíveis e dos fundos próprios de base elegíveis da empresa no que respeita ao requisito de capital de solvência e ao requisito de capital mínimo a que se referem as Secções 4 e 5 do capítulo VI;
f)
As previsões dos custos de instalação dos serviços administrativos e da rede comercial, dos meios financeiros destinados a fazer-lhes face e, se os riscos a cobrir estiverem classificados no ramo 18 da Parte A do anexo I, os recursos disponíveis para a prestação de assistência;
g)
Informações sobre a estrutura do sistema de governação.
2. Além dos requisitos enunciados no n.o 1, o programa de actividades deve incluir, relativamente aos três primeiros exercícios, o seguinte:
a)
Um balanço previsional;
b)
As previsões relativas aos meios financeiros destinados a cobrir as provisões técnicas, o requisito de capital mínimo e o requisito de capital de solvência; e
c)
Tratando-se de seguro não vida:
i)
As previsões relativas às despesas de gestão para além dos custos de instalação, nomeadamente as despesas gerais correntes e as comissões;
ii)
As previsões relativas a prémios ou quotizações e sinistros;
d)
Tratando-se de seguro de vida, um plano de que constem previsões pormenorizadas relativas a receitas e despesas das operações directas e da aceitação e cessão de resseguros.
3. No que diz respeito aos seguros de vida, os Estados-Membros podem exigir às empresas de seguros a notificação sistemática das bases técnicas utilizadas para o cálculo das tarifas e provisões técnicas, sem que o cumprimento deste requisito constitua uma condição prévia do exercício da actividade das empresas de seguros de vida.
Artigo 164.o
Transferência de carteira
1. Nas condições estabelecidas na legislação nacional, os Estados-Membros autorizam as sucursais estabelecidas nos seus territórios e referidas no presente capítulo a transferir a totalidade ou parte da respectiva carteira de contratos para uma empresa cessionária estabelecida no mesmo Estado-Membro, desde que as autoridades de supervisão desse Estado-Membro ou, se for caso disso, do Estado-Membro referido no artigo 167.o certifiquem que, tendo em conta essa transferência, a empresa cessionária possui os fundos próprios elegíveis necessários para cumprir o requisito de capital de solvência referido no primeiro parágrafo do artigo 100.o.
2. Nas condições estabelecidas na legislação nacional, os Estados-Membros autorizam as sucursais estabelecidas nos seus territórios e referidas no presente capítulo a transferir a totalidade ou parte da respectiva carteira de contratos para uma empresa de seguros com sede noutro Estado-Membro, desde que as autoridades de supervisão desse Estado-Membro certifiquem que, tendo em conta essa transferência, a empresa cessionária possui os fundos próprios elegíveis necessários para cumprir o requisito de capital de solvência referido no primeiro parágrafo do artigo 100.o.
3. Se, nas condições estabelecidas na legislação nacional, um Estado-Membro autorizar as sucursais estabelecidas no seu território e referidas no presente capítulo a transferir a totalidade ou parte da respectiva carteira de contratos para uma sucursal referida no presente capítulo e estabelecida no território de outro Estado-Membro, deve assegurar que as autoridades de supervisão do Estado-Membro da cessionária ou, se for caso disso, do Estado-Membro referido no artigo 167.o certifiquem que:
a)
A empresa cessionária possui, tendo em conta a transferência, os fundos próprios elegíveis necessários para cumprir o requisito de capital de solvência;
b)
A legislação do Estado-Membro da empresa cessionária permite a transferência;
c)
O Estado-Membro em causa concorda com a transferência.
4. Nos casos referidos nos n.os 1, 2 e 3, o Estado-Membro em que se situa a sucursal cedente autoriza a transferência após ter obtido o acordo das autoridades de supervisão do Estado-Membro do risco ou do compromisso, caso não seja o mesmo em que se situa a sucursal cedente.
5. As autoridades de supervisão dos Estados-Membros consultados dão o seu parecer ou o seu acordo às autoridades de supervisão do Estado-Membro de origem da sucursal cedente no prazo de três meses a contar da recepção do pedido. A falta de resposta das autoridades consultadas dentro desse prazo é tida por equivalente a um parecer favorável ou a um acordo tácito.
6. As transferências autorizadas nos termos dos n.os 1 a 5 devem ser objecto de publicidade no Estado-Membro do risco ou do compromisso, nas condições previstas na legislação nacional.
A transferência é automaticamente oponível aos tomadores de seguros, aos segurados e a qualquer pessoa com direitos ou obrigações decorrentes dos contratos transferidos.
Artigo 165.o
Provisões técnicas
Os Estados-Membros exigem que as empresas constituam provisões técnicas suficientes para cobrir as obrigações de seguro e resseguro assumidas nos seus territórios, calculadas nos termos da Secção 2 do capítulo VI. Os Estados-Membros exigem às empresas que procedam à avaliação do activo e do passivo nos termos da Secção 1 do capítulo VI e à determinação dos fundos próprios nos termos da Secção 3 do capítulo VI.
Artigo 166.o
Requisito de capital de solvência e requisito de capital mínimo
1. Os Estados-Membros exigem que as sucursais estabelecidas no seu território disponham de um montante de fundos próprios elegíveis constituído pelos elementos referidos no n.o 3 do artigo 98.o.
O requisito de capital de solvência e o requisito de capital mínimo são calculados nos termos do disposto nas Secções 4 e 5 do capítulo VI.
Todavia, para o cálculo do requisito de capital de solvência e do requisito de capital mínimo, tanto para os seguros não vida como para os seguros de vida, são apenas tomadas em consideração as operações efectuadas pela sucursal em causa.
2. O montante elegível dos fundos próprios de base exigidos para cumprir o requisito de capital mínimo e o limite inferior absoluto desse requisito é constituído nos termos do n.o 4 do artigo 98.o.
3. O montante elegível dos fundos próprios de base não pode ser inferior a metade do limite inferior absoluto fixado na alínea d) do n.o 1 do artigo 129.o.
Nos fundos próprios de base elegíveis exigidos para cumprir o requisito de capital mínimo inclui-se a caução depositada por força do disposto na alínea e) do n.o 2 do artigo 162.o.
4. Os activos representativos do requisito de capital de solvência devem estar localizados no interior do Estado-Membro em que a actividade é exercida até ao montante do requisito de capital mínimo e, na parte excedente, no interior da Comunidade.
Artigo 167.o
Vantagens para empresas autorizadas em vários Estados-Membros
1. As empresas que tenham requerido ou obtido autorização de vários Estados-Membros podem requerer as seguintes vantagens, que só podem ser concedidas em conjunto:
a)
O requisito de capital de solvência previsto no artigo 166.o ser calculado em função da actividade global que exercem no interior da Comunidade;
b)
A caução mencionada na alínea e) do n.o 2 do artigo 162.o ser depositada apenas num dos Estados-Membros em causa;
c)
Os activos representativos do requisito de capital mínimo estarem localizados, nos termos do artigo 134.o, em qualquer dos Estados-Membros em que exerçam a sua actividade.
Nos casos referidos na alínea a) do primeiro parágrafo, são tidas em conta, para efeitos do cálculo, apenas as operações realizadas por todas as sucursais estabelecidas na Comunidade.
2. O pedido de concessão das vantagens previstas no n.o 1 deve ser dirigido às autoridades de supervisão dos Estados-Membros interessados. Neste pedido, deve ser indicada a autoridade do Estado-Membro que, no futuro, verificará, para o conjunto das suas actividades, a solvência das sucursais estabelecidas na Comunidade. A empresa deve fundamentar a escolha daquela autoridade.
A caução referida na alínea e) do n.o 2 do artigo 162.o é depositada no Estado-Membro escolhido.
3. As vantagens previstas no n.o 1 só podem ser concedidas com o acordo das autoridades de supervisão de todos os Estados-Membros em que foi apresentado o pedido.
As referidas vantagens produzem efeitos a partir da data em que a autoridade de supervisão escolhida informar as outras autoridades de supervisão de que irá verificar a solvência das sucursais estabelecidas na Comunidade relativamente ao conjunto das suas actividades.
A autoridade de supervisão escolhida obtém dos outros Estados-Membros as informações necessárias para verificar a solvência global das sucursais estabelecidas nos respectivos territórios.
4. A pedido de um ou mais dos Estados-Membros interessados, as vantagens concedidas nos termos dos n.os 1, 2 e 3 são revogadas simultaneamente por todos esses Estados-Membros.
Artigo 168.o
Contabilidade, informações prudenciais e estatísticas e empresas em dificuldade
Para os efeitos da presente secção, aplicam-se o artigo 34.o, o n.o 3 do artigo 139.o e os artigos 140.o e 141.o.
Para efeitos de aplicação dos artigos 137.o a 139.o, no caso de uma empresa que beneficie das vantagens previstas nos n.os 1, 2 e 3 do artigo 167.o, a autoridade de supervisão responsável pela verificação da solvência das sucursais estabelecidas no interior da Comunidade relativamente ao conjunto das suas actividades é equiparada à autoridade de supervisão do Estado-Membro em cujo território está situada a sede da empresa.
Artigo 169.o
Separação das actividades de seguros de vida e não vida
1. As sucursais abrangidas pela presente secção não podem exercer simultaneamente actividades de seguros de vida e não vida no território de um mesmo Estado-Membro;
2. Não obstante o disposto no n.o 1, os Estados-Membros podem permitir que as sucursais abrangidas pela presente secção que, nas datas referidas no primeiro parágrafo do n.o 5 do artigo 73.o, exercessem simultaneamente ambas as actividades no território de um Estado-Membro continuem a aí as exercerem simultaneamente, desde que adoptem, para cada uma das actividades, uma gestão distinta, nos termos do artigo 74.o.
3. Os Estados-Membros que, ao abrigo do segundo parágrafo do n.o 5 do artigo 73.o, tenham exigido às empresas estabelecidas no seu território a cessação do exercício simultâneo das actividades que exerciam nas datas referidas no primeiro parágrafo do n.o 5 do artigo 73.o impõem igualmente essa obrigação às sucursais abrangidas pela presente secção estabelecidas no seu território e que nele exerçam simultaneamente ambas as actividades.
Os Estados-Membros podem prever que as sucursais abrangidas pela presente secção cuja sede exerça simultaneamente ambas as actividades e que, nas datas referidas no primeiro parágrafo do n.o 5 do artigo 73.o, exercessem no território de um Estado-Membro exclusivamente a actividade de seguro de vida possam nele prosseguir essa actividade. Se a empresa pretender exercer nesse território a actividade de seguro não vida, só pode exercer a actividade de seguro de vida por intermédio de uma filial.
Artigo 170.o
Revogação da autorização a empresas autorizadas em mais de um Estado-Membro
Em caso de revogação da autorização pela autoridade referida no n.o 2 do artigo 167.o, a mesma autoridade informa as autoridades de supervisão dos outros Estados-Membros onde a empresa de seguros exerce a sua actividade, as quais tomam as medidas adequadas.
Se essa decisão tiver por fundamento a insuficiência da solvência global fixada pelos Estados-Membros que deram o seu acordo ao pedido referido no artigo 167.o, esses Estados-Membros procedem igualmente à revogação das respectivas autorizações.
Artigo 171.o
Acordos com países terceiros
A Comunidade pode, mediante acordos celebrados com um ou mais países terceiros nos termos do Tratado, convencionar a aplicação de disposições diferentes das estabelecidas na presente secção, a fim de assegurar, em condições de reciprocidade, uma protecção adequada aos tomadores de seguros e segurados dos Estados-Membros.
Secção 2
Resseguros
Artigo 172.o
Equivalência
1. A Comissão aprova medidas de execução destinadas a especificar os critérios para avaliar se o regime de solvência de um país terceiro aplicado a actividades de resseguro de empresas que tenham a sua sede no referido país terceiro é equivalente ao estabelecido no título I.
Essas medidas, que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, completando-a, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 3 do artigo 301.o.
2. A Comissão pode, pelo procedimento de regulamentação referido no n.o 2 do artigo 301.o e tendo em conta os critérios estabelecidos nos termos do n.o 1, decidir se o regime de solvência de um país terceiro aplicado a actividades de resseguro de empresas que tenham a sua sede no referido país terceiro é equivalente ao estabelecido no título I.
As referidas decisões são revistas periodicamente.
3. No caso de, nos termos do n.o 2, o regime de solvência de um país terceiro ter sido considerado equivalente ao disposto na presente directiva, os contratos de resseguro celebrados com empresas que tenham a sua sede no referido país terceiro são tratados da mesma forma que os contratos de resseguro celebrados com empresas autorizadas ao abrigo da presente directiva.
Artigo 173.o
Proibição do penhor de activos
Os Estados-Membros não podem manter nem adoptar para a constituição de provisões técnicas um sistema de reservas brutas que exija o penhor de activos para cobertura das provisões para prémios não adquiridos e sinistros por regularizar se o ressegurador for uma empresa de seguros ou de resseguros situada num país terceiro cujo regime de solvência seja considerado equivalente ao disposto na presente directiva nos termos do artigo 172.o.
Artigo 174.o
Princípios e condições de exercício das actividades de resseguro
Os Estados-Membros não podem aplicar a empresas de resseguros de países terceiros que estejam a iniciar ou exerçam actividades de resseguro nos seus territórios disposições que resultem num tratamento mais favorável do que o concedido a empresas de resseguros com sede nesses Estados-Membros.
Artigo 175.o
Acordos com países terceiros
1. A Comissão pode apresentar propostas ao Conselho para negociar acordos com um ou mais países terceiros relativamente às formas de exercício da supervisão de:
a)
Empresas de resseguros de países terceiros que exerçam actividades de resseguro na Comunidade;
b)
Empresas de resseguros comunitárias que exerçam actividades de resseguro no território de um país terceiro.
2. Os acordos a que se refere o n.o 1 devem procurar em especial garantir, em condições de equivalência da regulamentação prudencial, o acesso efectivo das empresas de resseguros ao mercado do território de cada Parte Contratante e proporcionar o reconhecimento mútuo das regras e práticas de supervisão das actividades de resseguro. Devem ser igualmente envidados esforços para que:
a)
As autoridades de supervisão dos Estados-Membros possam obter as informações necessárias para a supervisão das empresas de resseguros com sede na Comunidade e que exerçam actividades no território dos países terceiros em causa;
b)
As autoridades de supervisão dos países terceiros possam obter as informações necessárias para a supervisão das empresas de resseguros cuja sede se situe nos seus territórios e que exerçam actividades na Comunidade.
3. Sem prejuízo do disposto nos n.os 1 e 2 do artigo 300.o do Tratado, a Comissão aprecia, com a assistência do Comité Europeu dos Seguros e Pensões Complementares de Reforma, o resultado das negociações a que se refere o n.o 1 do presente artigo, bem como a situação daí resultante.
CAPÍTULO X
Filiais de empresas de seguros e de resseguros sujeitas à ordem jurídica de um país terceiro e aquisições de participações por essas empresas
Artigo 176.o
Informação a prestar pelos Estados-Membros à Comissão
As autoridades de supervisão dos Estados-Membros informam a Comissão e as autoridades de supervisão dos outros Estados-Membros de qualquer autorização concedida a uma filial directa ou indirecta cuja empresa ou empresas-mãe estejam sujeitas à ordem jurídica de um país terceiro.
Essa informação inclui também a indicação da estrutura do grupo em causa.
Caso uma empresa sujeita à ordem jurídica de um país terceiro adquira uma participação numa empresa de seguros ou de resseguros autorizada na Comunidade que tenha por efeito tornar essa empresa de seguros ou de resseguros numa filial daquela empresa de um país terceiro, as autoridades de supervisão do Estado-Membro de origem informam desse facto a Comissão e as autoridades de supervisão dos outros Estados-Membros.
Artigo 177.o
Tratamento dado por países terceiros a empresas de seguros e resseguros comunitárias
1. Os Estados-Membros informam a Comissão de quaisquer dificuldades de ordem geral com que as empresas de seguros ou de resseguros se deparem para se estabelecerem e funcionarem num país terceiro ou aí exercerem as suas actividades.
2. A Comissão apresenta periodicamente ao Conselho um relatório com a análise do tratamento dado nos países terceiros às empresas de seguros ou de resseguros autorizadas na Comunidade no que se refere a:
a)
Estabelecimento em países terceiros de empresas de seguros ou de resseguros autorizadas na Comunidade;
b)
Aquisição de participações em empresas de seguros ou de resseguros de países terceiros;
c)
Exercício de actividades de seguro ou de resseguro por essas empresas estabelecidas;
d)
Prestação transfronteiriça de serviços de seguro ou de resseguro a partir da Comunidade para países terceiros.
A Comissão apresenta os referidos relatórios ao Conselho juntamente com propostas ou recomendações adequadas, se for caso disso.
TÍTULO II
DISPOSIÇÕES ESPECÍFICAS RELATIVAS AOS SEGUROS E RESSEGUROS
CAPÍTULO I
Lei aplicàvel e condições dos contratos de seguro directo
Secção 1
Lei aplicável
Artigo 178.o
Lei aplicável
Os Estados-Membros não sujeitos à aplicação do Regulamento (CE) n.o 593/2008 aplicam o disposto nesse regulamento para determinar a lei aplicável aos contratos de seguro abrangidos pelo artigo 7.o do mesmo regulamento.
Secção 2
Seguro obrigatório
Artigo 179.o
Obrigações conexas
1. As empresas de seguro não vida podem propor e celebrar contratos de seguro obrigatório nas condições estabelecidas no presente artigo.
2. Caso um Estado-Membro imponha a obrigação de subscrever um seguro, o contrato de seguro só satisfaz essa obrigação se estiver conforme às disposições legais específicas relativas a esse seguro previstas por esse Estado-Membro.
3. Sempre que, num Estado-Membro que imponha a obrigação de seguro, as empresas de seguros devam declarar qualquer cessação de garantia às autoridades de supervisão, essa cessação só é oponível aos terceiros lesados nas condições estabelecidas por esse Estado-Membro.
4. Os Estados-Membros comunicam à Comissão os riscos para os quais a sua legislação impõe um seguro obrigatório, indicando o seguinte:
a)
As disposições legais específicas relativas a esse seguro;
b)
Os elementos que devem constar do certificado que a empresa de seguros não vida deve passar ao segurado sempre que esse Estado Membro exija uma prova de que a obrigação de seguro foi cumprida.
Os Estados-Membros podem requerer que os elementos referidos na alínea b) do primeiro parágrafo incluam uma declaração da empresa de seguros segundo a qual o contrato está conforme às disposições legais específicas relativas a esse seguro
A Comissão publica no Jornal Oficial da União Europeia os elementos referidos na alínea b) do primeiro parágrafo.
Secção 3
Interesse geral
Artigo 180.o
Interesse geral
Nem o Estado-Membro em que o risco se situa nem o Estado-Membro do compromisso podem impedir que os tomadores de seguros celebrem contratos com empresas de seguros autorizadas nos termos do artigo 14.o, desde que a celebração de tais contratos não colida com as disposições legais de protecção do interesse geral em vigor no Estado-Membro em que o risco se situa ou no Estado-Membro do compromisso.
Secção 4
Condições dos contratos de seguro e tarifas
Artigo 181.o
Seguros não vida
1. Os Estados-Membros não podem exigir a aprovação prévia ou a comunicação sistemática das condições gerais e particulares das apólices de seguro, das tarifas e dos formulários e outros impressos que as empresas de seguros se proponham utilizar nas suas relações com os tomadores de seguros.
Os Estados-Membros apenas podem exigir a comunicação não sistemática dessas condições e desses outros documentos para efeitos de fiscalização do cumprimento das disposições legais nacionais relativas aos contratos de seguro. O cumprimento deste requisito não pode constituir para a empresa de seguros uma condição prévia do exercício da sua actividade.
2. Os Estados-Membros que imponham a obrigação de subscrição de um seguro podem exigir que as empresas de seguros comuniquem previamente à sua autoridade de supervisão as condições gerais e particulares de tal seguro.
3. Os Estados-Membros não podem manter ou introduzir uma obrigação de notificação prévia ou de aprovação dos aumentos de tarifas propostos, salvo enquanto elementos de um sistema geral de controlo dos preços.
Artigo 182.o
Seguros de vida
Os Estados-Membros não podem exigir a aprovação prévia ou a comunicação sistemática das condições gerais e particulares das apólices de seguro, das tarifas, das bases técnicas utilizadas, nomeadamente, para o cálculo das tarifas e das provisões técnicas e dos formulários e outros impressos que as empresas de seguros de vida se proponham utilizar nas suas relações com os tomadores de seguro.
Contudo, o Estado-Membro de origem pode, com o único objectivo de fiscalizar o cumprimento das disposições legais nacionais relativas aos princípios actuariais, exigir a comunicação sistemática das bases técnicas utilizadas, nomeadamente, para o cálculo das tarifas e das provisões técnicas. O cumprimento deste requisito não pode constituir para a empresa de seguros uma condição prévia do exercício da sua actividade.
Secção 5
Informação aos tomadores de seguros
Subsecção 1
Seguros não vida
Artigo 183.o
Informações gerais para os tomadores de seguros
1. Antes da celebração de um contrato de seguro não vida, a empresa de seguros não vida deve informar o tomador do seguro:
a)
Da lei aplicável ao contrato, caso as partes não tenham liberdade de escolha;
b)
Do facto de que as partes têm liberdade para escolher a lei aplicável e da lei que o segurador propõe que seja escolhida.
A empresa de seguros deve igualmente informar o tomador do seguro das disposições relativas ao tratamento das reclamações dos tomadores de seguros em relação ao contrato, incluindo, se for caso disso, a existência de uma instância encarregada de apreciar as reclamações, sem prejuízo da possibilidade de o tomador do seguro intentar uma acção em juízo.
2. A obrigação referida no n.o 1 apenas se aplica quando o tomador do seguro é uma pessoa singular.
3. As regras de aplicação dos n.os 1 e 2 são estabelecidas pelo Estado-Membro onde se situa o risco.
Artigo 184.o
Informações suplementares a prestar em caso de seguro não vida oferecido ao abrigo do direito de estabelecimento ou da liberdade de prestação de serviços
1. Caso um seguro não vida seja oferecido ao abrigo do direito de estabelecimento ou da liberdade de prestação de serviços, o tomador do seguro deve, antes de assumir qualquer compromisso, ser informado do nome do Estado-Membro onde se situa a sede e, se for caso disso, da sucursal com a qual o contrato será celebrado.
Dos documentos emitidos ao tomador do seguro deve constar a informação referida no primeiro parágrafo.
As obrigações previstas nos primeiro e segundo parágrafos não se aplicam aos grandes riscos.
2. O contrato ou qualquer outro documento que assegure a cobertura, bem como a proposta de seguro, caso esta vincule o tomador, deve indicar o endereço da sede ou, se for caso disso, da sucursal da empresa de seguros não vida que presta a cobertura.
Os Estados-Membros podem exigir que o nome e o endereço do representante da empresa de seguros não vida referido na alínea a) do n.o 2 do artigo 148.o constem igualmente dos documentos referidos no primeiro parágrafo do presente número.
Subsecção 2
Seguros de vida
Artigo 185.o
Informações aos tomadores de seguros
1. Antes da celebração de um contrato de seguro de vida, devem ser comunicadas ao tomador do seguro pelo menos as informações enumeradas nos n.os 2 a 4.
2. São comunicadas as seguintes informações relativas à empresa de seguros de vida:
a)
Denominação ou firma e forma jurídica;
b)
Nome do Estado-Membro onde se situa a sede e, se for caso disso, a sucursal com a qual o contrato será celebrado;
c)
Endereço da sede e, se for caso disso, da sucursal com a qual o contrato será celebrado;
d)
Uma referência concreta ao relatório sobre a solvência e a situação financeira referido no artigo 51.o, permitindo ao tomador do seguro um acesso fácil a essa informação.
3. Devem ser comunicadas as seguintes informações relativas ao compromisso:
a)
Definição de cada garantia e opção;
b)
Duração do contrato;
c)
Formas de rescisão do contrato;
d)
Modalidades e período de pagamento dos prémios;
e)
Métodos de cálculo e de atribuição de participações nos resultados;
f)
Indicação dos valores de resgate e de redução e extensão das respectivas garantias;
g)
Informações sobre os prémios relativos a cada garantia, seja esta principal ou complementar, se for caso disso;
h)
Enumeração dos valores de referência utilizados (unidades de conta) nos contratos de seguro ligados a fundos de investimento;
i)
Indicação da natureza dos activos representativos dos contratos de seguro ligados a fundos de investimento;
j)
Formas de exercício do direito de resolução durante o período de reflexão;
k)
Indicações gerais relativas ao regime fiscal aplicável ao tipo de apólice;
l)
Disposições relativas à análise das queixas dos tomadores de seguros, segurados ou beneficiários, relativas ao contrato, com eventual menção da existência de uma instância encarregada de analisar as queixas, sem prejuízo do direito de intentar acções em juízo;
m)
A lei aplicável ao contrato, caso as partes não tenham liberdade de escolha, ou, caso as partes tenham liberdade para escolher a lei aplicável, a lei que a empresa de seguros de vida proponha que seja escolhida.
4. Devem ainda ser comunicadas, a título suplementar, informações específicas para proporcionar uma compreensão adequada dos riscos subjacentes ao contrato assumidos pelo tomador do seguro.
5. Enquanto vigorar o contrato, o tomador do seguro deve ser informado de todas as alterações às seguintes informações:
a)
As condições gerais e particulares das apólices;
b)
A denominação ou firma da empresa de seguros de vida, a sua forma jurídica ou o endereço da sua sede e, se for caso disso, da sucursal com a qual o contrato foi celebrado;
c)
Todas as informações enumeradas nas alíneas d) a j) do n.o 3 em caso de alteração das condições contratuais ou da lei aplicável;
d)
Anualmente, informações sobre a situação da participação nos resultados.
Caso o segurador, em relação a uma oferta ou no contexto da celebração de um contrato de seguro de vida, faculte números relativos ao montante dos pagamentos potenciais superiores aos pagamentos acordados contratualmente, deve facultar ao tomador do seguro um espécime de cálculo em que o potencial pagamento na data de vencimento seja definido através da aplicação no cálculo dos prémios de uma base que utilize três taxas de juro diferentes. Tal não se aplica a seguros e contratos a prazo. O segurador deve informar o tomador do seguro, de forma clara e compreensível, de que o espécime de cálculo constitui apenas um modelo de computação e de que o tomador do seguro não poderá daí extrapolar quaisquer direitos contratuais.
No caso de seguros com participação nos resultados, o segurador deve informar anualmente o tomador do seguro, por escrito, da situação dos seus créditos, incorporando a participação nos resultados. Além disso, caso o segurador faculte dados quantitativos sobre a eventual evolução futura da participação nos resultados, deve informar o tomador do seguro das diferenças entre a evolução real e os dados inicialmente comunicados.
6. As informações referidas nos n.os 2 a 5 devem ser comunicadas por escrito, de modo claro e preciso e prestadas numa das línguas oficiais do Estado-Membro do compromisso.
No entanto, essas informações podem ser comunicadas noutra língua, caso o tomador do seguro assim o pretenda e a legislação do Estado-Membro em causa o permita, ou caso o tomador do seguro tenha liberdade para escolher a lei aplicável.
7. O Estado-Membro do compromisso só pode exigir às empresas de seguros de vida a prestação de informações suplementares às enumeradas nos n.os 2 a 5 se essas informações forem necessárias para a correcta compreensão dos elementos essenciais do compromisso pelo tomador do seguro.
8. As regras de aplicação dos n.os 1 a 7 são estabelecidas pelo Estado-Membro do compromisso.
Artigo 186.o
Prazo de resolução
1. Os Estados-Membros determinam que os tomadores de seguros que celebrem contratos individuais de seguro de vida disponham de um prazo de 14 a 30 dias, a contar da data em que lhes tenha sido confirmada a sua celebração, para resolver o contrato.
A comunicação da resolução do contrato por parte dos tomadores de seguros tem por efeito libertá-los de qualquer obrigação futura decorrente desse contrato.
Os restantes efeitos jurídicos e os termos e condições de resolução regem-se pela lei aplicável ao contrato, nomeadamente no que diz respeito às regras segundo as quais o tomador do seguro é informado da celebração do contrato.
2. Os Estados-Membros podem optar por não aplicar o disposto no n.o 1 nos seguintes casos:
a)
Contratos de duração igual ou inferior a seis meses;
b)
Sempre que, pelo estatuto do tomador do seguro ou pelas circunstâncias em que foi celebrado o contrato, o tomador não tenha necessidade de protecção especial.
Caso façam uso da faculdade prevista no primeiro parágrafo, os Estados-Membros mencionam expressamente esse facto na legislação aplicável.
CAPÍTULO II
Disposições específicas dos seguros não vida
Secção 1
Disposições gerais
Artigo 187.o
Condições das apólices
As condições gerais e particulares das apólices não podem incluir condições particulares destinadas a responder num determinado caso às circunstâncias específicas do risco a cobrir.
Artigo 188.o
Abolição dos monopólios
Os Estados-Membros asseguram que as situações de monopólio, no que se refere ao acesso à actividade em determinados ramos de seguros, concedidas a organismos estabelecidos no seu território e referidos no artigo 8.o, sejam abolidas.
Artigo 189.o
Participação em sistemas de garantia nacionais
Os Estados-Membros de acolhimento podem impor às empresas de seguros não vida que se filiem e participem, em condições idênticas às das empresas de seguros não vida autorizadas nos seus territórios, em sistemas destinados a assegurar o pagamento dos créditos de seguro a segurados e a terceiros lesados.
Secção 2
Co-seguro comunitário
Artigo 190.o
Operações de co-seguro comunitário
1. A presente secção aplica-se às operações de co-seguro comunitário que consistem nas operações de co-seguro que dão cobertura a um ou mais riscos classificados nos ramos 3 a 16 da Parte A do anexo I e satisfazem as seguintes condições:
a)
O risco ser um grande risco;
b)
O risco ser coberto por um contrato único, com um prémio global e com a mesma duração, por duas ou mais empresas de seguros, como «co-seguradores», das quais um seja o líder, sem responsabilidade solidária;
c)
O risco estar situado na Comunidade;
d)
Para efeitos da cobertura do risco, a empresa de seguros líder ser tratada como se fosse uma empresa de seguros que cobrisse a totalidade do risco;
e)
Pelo menos uma das co-seguradoras participar no contrato através da sua sede ou de uma sucursal estabelecida num Estado-Membro distinto do da empresa de seguros líder;
f)
A empresa de seguros líder assumir plenamente o papel de líder na operação de co-seguro, determinando, nomeadamente, as condições do seguro e de tarifação.
2. Os artigos 147.o a 152.o aplicam-se unicamente ao segurador líder.
3. As operações de co-seguro que não satisfaçam as condições previstas no n.o 1 continuam sujeitas às disposições da presente directiva, exceptuadas as da presente secção.
Artigo 191.o
Participação no co-seguro comunitário
O direito de as empresas de seguros participarem num co-seguro comunitário não pode ser subordinado a quaisquer outras disposições para além das da presente secção.
Artigo 192.o
Provisões técnicas
O montante das provisões técnicas é determinado pelos diferentes co-seguradores, de acordo com as regras fixadas pelo respectivo Estado-Membro de origem ou, na sua falta, com as práticas usuais nesse Estado.
Todavia, as provisões técnicas devem ser, pelo menos, iguais às determinadas pelo segurador líder de acordo com as regras do respectivo Estado-Membro de origem.
Artigo 193.o
Dados estatísticos
Os Estados-Membros de origem asseguram que os co-seguradores disponham de elementos estatísticos que demonstrem a dimensão das operações de co-seguro comunitário em que participam e os Estados-Membros em que tais operações foram efectuadas.
Artigo 194.o
Tratamento dos contratos de co-seguro em processos de liquidação
Em caso de liquidação de uma empresa de seguros, as responsabilidades decorrentes da participação em contratos de co-seguro comunitário são cumpridas da mesma maneira que as resultantes dos outros contratos de seguro celebrados por essa empresa, sem distinção em razão da nacionalidade dos segurados ou dos beneficiários.
Artigo 195.o
Intercâmbio de informações entre autoridades de supervisão
Para efeitos de aplicação do disposto na presente secção, as autoridades de supervisão dos Estados-Membros comunicam entre si todas as informações necessárias no âmbito da cooperação referida na Secção 5 do capítulo IV do título I.
Artigo 196.o
Cooperação na aplicação
A Comissão e as autoridades de supervisão dos Estados-Membros cooperam estreitamente a fim de examinar as dificuldades que possam surgir na aplicação da presente secção.
No âmbito desta cooperação são examinadas, nomeadamente, eventuais práticas que possam revelar que a empresa de seguros líder não desempenha o papel que lhe compete na operação de co-seguro, ou que a cobertura dos riscos em causa não carece, manifestamente, da participação de duas ou mais empresas de seguros.
Secção 3
Assistência
Artigo 197.o
Actividades semelhantes à assistência turística
Os Estados-Membros podem submeter à presente directiva as actividades de assistência a pessoas em dificuldades por motivos diferentes dos referidos no n.o 2 do artigo 2.o.
Os Estados-Membros que façam uso desta faculdade equiparam as referidas actividades às classificadas no ramo 18 da Parte A do anexo I.
O disposto no segundo parágrafo não prejudica as possibilidades de classificação previstas no anexo I para as actividades que manifestamente se enquadrem noutros ramos.
Secção 4
Seguro de protecção jurídica
Artigo 198.o
Âmbito da presente secção
1. A presente secção aplica-se ao seguro de protecção jurídica, referido no ramo 17 da Parte A do anexo I, pelo qual uma empresa de seguros aceita, mediante o pagamento de um prémio, o compromisso de assumir as custas judiciais e de prestar outros serviços directamente ligados à cobertura do seguro, tendo em vista, nomeadamente:
a)
Ressarcir o dano sofrido pelo segurado, por meio de acordo extrajudicial ou de processo civil ou penal;
b)
Defender ou representar o segurado em processo civil, penal, administrativo ou outro, ou de reclamação contra o segurado.
2. A presente secção não se aplica:
a)
Aos seguros de protecção jurídica que digam respeito a litígios ou riscos resultantes da utilização de embarcações marítimas ou com ela relacionados;
b)
À actividade exercida pela empresa de seguros que cubra a responsabilidade civil em defesa ou representação do seu segurado em qualquer processo judicial ou administrativo, caso essa actividade seja exercida simultaneamente no interesse da empresa de seguros ao abrigo dessa cobertura;
c)
Se um Estado-Membro assim o decidir, à actividade de protecção jurídica exercida pelo segurador de assistência que satisfaça as seguintes condições:
i)
a actividade ser exercida num Estado-Membro que não seja o da residência habitual do segurado;
ii)
a actividade estar prevista num contrato que apenas cubra a assistência prestada a pessoas em dificuldades em viagem, quando ausente do seu domicílio ou local de residência permanente.
Para os efeitos da alínea c) do primeiro parágrafo, o contrato deve indicar claramente que a cobertura em questão se limita às circunstâncias referidas naquela alínea e é acessória da assistência.
Artigo 199.o
Contratos distintos
O seguro de protecção jurídica deve ser objecto de um contrato distinto do estabelecido para os outros ramos, ou de um capítulo distinto de uma apólice única, com indicação da natureza da garantia de protecção jurídica e, se o Estado-Membro em causa o requerer, do montante do prémio correspondente.
Artigo 200.o
Gestão dos sinistros
1. O Estado-Membro de origem assegura que as empresas de seguros adoptem, de acordo com a opção efectuada pelo Estado-Membro, ou à sua escolha, se o Estado-Membro o autorizar, pelo menos um dos métodos de gestão de sinistros enunciados nos n.os 2, 3 e 4.
Qualquer que seja a opção escolhida, o interesse dos segurados cobertos pela protecção jurídica é considerado garantido de forma equivalente por força do disposto na presente secção.
2. As empresas de seguros devem assegurar que nenhum membro do pessoal afecto à gestão dos sinistros do ramo de protecção jurídica ou com funções de assessoria jurídica a essa gestão exerça em simultâneo uma actividade semelhante noutra empresa que tenha laços financeiros, comerciais ou administrativos com a primeira empresa de seguros e opere num ou mais ramos de seguros enumerados no anexo I.
As empresas de seguros multi-ramos devem assegurar que nenhum membro do pessoal afecto à gestão dos sinistros do ramo de protecção jurídica ou com funções de assessoria jurídica a essa gestão exerça em simultâneo uma actividade semelhante noutro ramo explorado pelas mesmas empresas.
3. As empresas de seguros confiam a gestão dos sinistros do ramo de protecção jurídica a outra empresa juridicamente distinta. Essa empresa deve ser referida no contrato distinto ou capítulo distinto previsto no artigo 199.o.
Se a referida empresa juridicamente distinta estiver ligada a uma empresa de seguros que opere num ou mais ramos de seguro referidos na Parte A do anexo I, os membros do pessoal dessa empresa juridicamente distinta que se ocupam da gestão de sinistros ou da consultoria jurídica relativa a essa gestão não podem exercer simultaneamente a mesma actividade ou uma actividade semelhante na outra empresa de seguros. Os Estados-Membros podem impor os mesmos requisitos aos membros do órgão de direcção, administração ou supervisão.
4. O contrato concede aos segurados o direito de confiarem a um advogado por si escolhido ou, na medida em que a legislação nacional o permita, a qualquer outra pessoa com as qualificações necessárias a defesa dos seus interesses, desde que os segurados tenham o direito de reclamar a intervenção do segurador ao abrigo da apólice.
Artigo 201.o
Liberdade de escolha do advogado
1. Os contratos de protecção jurídica devem estipular expressamente que:
a)
Caso se recorra a um advogado ou a qualquer outra pessoa com qualificações aceites pela legislação nacional para defender, representar ou servir os interesses do segurado em qualquer processo judicial ou administrativo, o segurado tem plena liberdade de o escolher;
b)
Caso surja um conflito de interesses, os segurados têm plena liberdade para escolher um advogado ou, se o preferirem e na medida em que a legislação nacional o permita, qualquer outra pessoa com as qualificações necessárias para defender os seus interesses.
2. Para efeitos do disposto na presente secção, por «advogado» entende-se qualquer pessoa habilitada a exercer as suas actividades profissionais sob uma das denominações previstas na Directiva 77/249/CEE do Conselho, de 22 de Março de 1977, que se destina a facilitar o exercício da livre prestação de serviços (36).
Artigo 202.o
Excepção à liberdade de escolha do advogado
1. Os Estados-Membros podem isentar o seguro de protecção jurídica da aplicação do n.o 1 do artigo 201.o se estiverem preenchidas cumulativamente as condições seguintes:
a)
O seguro ser limitado a processos resultantes da utilização de veículos rodoviários no território do Estado-Membro em questão;
b)
O seguro estar associado a um contrato de assistência em caso de acidente ou avaria que envolva um veículo rodoviário;
c)
O segurador da protecção jurídica e o segurador da assistência não cobrirem ramos de responsabilidade civil;
d)
Existência de disposições para que a assistência jurídica e a representação de cada uma das partes de um litígio sejam garantidas por advogados totalmente independentes, caso as referidas partes tenham seguros de protecção jurídica no mesmo segurador.
2. As isenções concedidas ao abrigo do n.o 1 não prejudicam a aplicação do artigo 200.o.
Artigo 203.o
Arbitragem
Sem prejuízo do direito de recurso aos tribunais eventualmente previsto na legislação nacional, os Estados-Membros prevêem, para a resolução de litígios entre o segurador das despesas de protecção jurídica e o segurado, um processo de arbitragem ou outro processo que ofereça garantias comparáveis de objectividade.
O contrato de seguro deve estipular o direito de o segurado recorrer a tais processos.
Artigo 204.o
Conflitos de interesses
Caso surja um conflito de interesses ou exista desacordo quanto à resolução de um litígio, o segurador da protecção jurídica ou, se for caso disso, a entidade encarregada da gestão de sinistros deve informar o segurado do direito referido no n.o 1 do artigo 201.o e da possibilidade de recurso ao processo referido no artigo 203.o.
Artigo 205.o
Abolição da especialização do seguro de protecção jurídica
Os Estados-Membros revogam qualquer disposição que proíba o exercício simultâneo, no seu território, do seguro de protecção jurídica e de outros ramos de seguro.
Secção 5
Seguro de saúde
Artigo 206.o
Seguro de saúde como alternativa à segurança social
1. Os Estados-Membros em que os contratos relativos aos riscos do ramo 2 da Parte A do anexo I podem substituir no todo ou em parte a cobertura de saúde assegurada pelo regime legal de segurança social podem exigir que:
a)
Esses contratos sejam conformes às disposições legais específicas que protegem nesse Estado-Membro o interesse geral nesse ramo de seguro; e
b)
As condições gerais e particulares desse seguro sejam comunicadas às autoridades de supervisão desse Estado-Membro antes da respectiva utilização.
2. Os Estados-Membros podem exigir que a técnica de gestão do seguro de saúde referido no n.o 1 seja análoga à dos seguros de vida caso se encontrem reunidas as seguintes condições:
a)
Os prémios pagos serem calculados com base em tabelas de morbilidade e outros dados estatísticos relativos ao Estado-Membro em que o risco se situa, de acordo com os métodos matemáticos aplicados em matéria de seguros;
b)
Ser constituída uma reserva de velhice;
c)
O segurador só poder resolver o contrato durante um prazo fixado pelo Estado-Membro onde se situa o risco;
d)
O contrato prever a possibilidade de aumento dos prémios ou de redução dos pagamentos, mesmo para os contratos em curso; e
e)
O contrato prever a possibilidade de os tomadores de seguros trocarem o seu contrato por um novo contrato nos termos do n.o 1, proposto pela mesma empresa de seguros ou pela mesma sucursal e que tenha em conta os direitos por eles adquiridos.
No caso referido na alínea e) do primeiro parágrafo, deve ser tida em conta a reserva de velhice e só poderá ser exigido um novo exame médico em caso de extensão da cobertura.
As autoridades de supervisão do Estado-Membro interessado publicam as tabelas de morbilidade e outros dados estatísticos referidos na alínea a) do primeiro parágrafo e transmitem-nos às autoridades de supervisão do Estado-Membro de origem.
Os prémios devem ser suficientes, segundo pressupostos actuariais razoáveis, para permitirem às empresas de seguros satisfazer todos os seus compromissos tendo em conta todos os aspectos da respectiva situação financeira. O Estado-Membro de origem exige que a base técnica de cálculo dos prémios seja comunicada às suas autoridades de supervisão antes de o produto ser comercializado.
O disposto nos terceiro e quarto parágrafos aplica-se igualmente em caso de alteração de contratos em vigor.
Secção 6
Seguro de acidentes de trabalho
Artigo 207.o
Seguro obrigatório de acidentes de trabalho
Os Estados-Membros podem exigir que todas as empresas de seguros que exerçam no seu território, por sua conta e risco, a actividade de seguro obrigatório de acidentes de trabalho cumpram as disposições específicas previstas nas respectivas legislações nacionais relativas a esse seguro, com excepção das relativas à supervisão financeira, que são da exclusiva competência do Estado-Membro de origem.
CAPÍTULO III
Disposições específicas dos seguros de vida
Artigo 208.o
Proibição de cessão obrigatória de parte das subscrições
Os Estados-Membros não podem impor às empresas de seguros de vida a obrigação de cederem uma parte das suas subscrições relativas às actividades enumeradas no n.o 3 do artigo 2.o a um ou mais organismos determinados pela legislação nacional.
Artigo 209.o
Prémios de contratos novos
Os prémios dos contratos novos devem ser suficientes, segundo critérios actuariais razoáveis, para permitir às empresas de seguros de vida satisfazerem o conjunto dos seus compromissos, nomeadamente constituírem as provisões técnicas adequadas.
Para o efeito, podem ser tidos em conta todos os aspectos da situação financeira das empresas de seguros de vida, sem que a inclusão de recursos alheios aos prémios e receitas deles decorrentes tenha carácter sistemático e permanente, susceptível de pôr em causa, a longo prazo, a solvência das empresas em questão.
CAPÍTULO IV
Regras específicas dos resseguros
Artigo 210.o
Resseguro finito
1. Os Estados-Membros asseguram que as empresas de seguros e de resseguros que celebrem contratos de resseguro finito ou exerçam actividades de resseguro finito tenham capacidade para identificar, mensurar, monitorizar, gerir, controlar e comunicar adequadamente os riscos decorrentes desses contratos ou actividades.
2. A fim de assegurar uma abordagem harmonizada em relação às actividades de resseguro finito, a Comissão pode aprovar medidas de execução destinadas a especificar as disposições do n.o 1 no que respeita à monitorização, gestão e controlo dos riscos decorrentes das actividades de resseguro finito.
Essas medidas, que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, nomeadamente completando-a, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 3 do artigo 301.o.
3. Para efeitos do disposto nos n.os 1 e 2, entende-se por resseguro finito o resseguro em que o potencial explícito de perda máxima, expresso como o risco económico máximo transferido, decorrente da transferência de um risco de subscrição e de um risco temporal significativos, exceda, num montante limitado mas significativo, o prémio devido durante a vigência do contrato, juntamente com, pelo menos, uma das seguintes características:
a)
Consideração explícita e substancial do valor temporal do dinheiro;
b)
Disposições contratuais destinadas a nivelar no tempo a partilha dos resultados económicos entre as partes, a fim de atingir as transferências de risco pretendidas.
Artigo 211.o
Entidades instrumentais
1. Os Estados-Membros permitem o estabelecimento no seu território de entidades instrumentais, mediante aprovação prévia da autoridade de supervisão.
2. A fim de assegurar uma abordagem harmonizada no que respeita às entidades instrumentais, a Comissão aprova medidas de execução sobre as seguintes matérias:
a)
Âmbito da autorização;
b)
Condições a incluir obrigatoriamente em todos os contratos celebrados;
c)
Requisitos de competência e de idoneidade, referidos no artigo 42.o, aplicáveis às pessoas que dirijam a entidade instrumental;
d)
Requisitos de competência e de idoneidade aplicáveis aos accionistas ou sócios que detenham participações qualificadas na entidade instrumental;
e)
Procedimentos administrativos e contabilísticos sólidos, mecanismos adequados de controlo interno e requisitos de gestão do risco;
f)
Requisitos de prestação de informação contabilística, prudencial e estatística;
g)
Requisitos de solvência.
Essas medidas, que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, nomeadamente completando-a, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 3 do artigo 301.o.
3. As entidades instrumentais autorizadas antes de 31 de Outubro de 2012 ficam sujeitas à legislação do Estado-Membro que as autorizou. Todavia, qualquer nova actividade iniciada por uma entidade instrumental após aquela data fica sujeita ao disposto nos n.os 1 e 2.
TÍTULO III
SUPERVISÃO DAS EMPRESAS DE SEGUROS E DE RESSEGUROS QUE FAZEM PARTE DE UM GRUPO
CAPÍTULO I
Supervisão de grupos: definições, casos de aplicação, âmbito e níveis
Secção 1
Definições
Artigo 212.o
Definições
1. Para efeitos do presente título, entende-se por:
a)
«Empresa participante», uma empresa que seja uma empresa-mãe ou outra empresa que detenha uma participação, ou uma empresa ligada a outra empresa por uma relação na acepção do n.o 1 do artigo 12.o da Directiva 83/349/CEE;
b)
«Empresa coligada», uma empresa que seja uma empresa filial ou outra empresa na qual é detida uma participação, ou uma empresa ligada a outra empresa por uma relação na acepção do n.o 1 do artigo 12.o da Directiva 83/349/CEE;
c)
«Grupo», um grupo de empresas que:
i)
consista numa empresa participante, nas suas filiais e nas entidades em que a empresa participante ou as suas filiais detêm participações, bem como as empresas ligadas entre si por uma relação na acepção do n.o 1 do artigo 12.o da Directiva 83/349/CEE; ou
ii)
se baseie no estabelecimento de relações financeiras fortes e sustentáveis, contratuais ou não, entre as empresas que o constituem, e que pode incluir associações mútuas ou assimiláveis, desde que:
-
uma dessas empresas exerça efectivamente, através de coordenação centralizada, uma influência dominante sobre as decisões, nomeadamente financeiras, das outras empresas que fazem parte do grupo; e
-
o estabelecimento e dissolução de tais relações para efeitos do presente Título esteja sujeito a aprovação prévia pelo supervisor do grupo,
caso em que a empresa que exerce a coordenação centralizada é considerada a empresa-mãe e as outras empresas são consideradas filiais;
d)
«Supervisor do grupo», a autoridade de supervisão responsável pela supervisão do grupo, determinada nos termos do artigo 247.o;
e)
«Colégio de supervisores», uma estrutura permanente mas flexível de cooperação e coordenação entre as autoridades de supervisão dos Estados-Membros interessados;
f)
«Sociedade gestora de participações no sector dos seguros», uma empresa-mãe que não seja uma companhia financeira mista na acepção da Directiva 2002/87/CE e cuja actividade principal consista na aquisição e detenção de participações em empresas filiais, quando essas empresas filiais sejam exclusiva ou principalmente empresas de seguros ou de resseguros ou empresas de seguros ou de resseguros de um país terceiro, sendo pelo menos uma destas filiais uma empresa de seguros ou de resseguros;
g)
«Sociedade gestora de participações de seguros mista», uma empresa-mãe que não seja uma empresa de seguros, uma empresa de seguros de um país terceiro, uma empresa de resseguros, uma empresa de resseguros de um país terceiro, uma sociedade gestora de participações no sector dos seguros ou uma companhia financeira mista, na acepção da Directiva 2002/87/CE, sendo pelo menos uma das suas filiais uma empresa de seguros ou de resseguros.
2. Para efeitos do presente título, as autoridades de supervisão consideram também como empresa-mãe qualquer empresa que, no parecer das autoridades de supervisão, exerça efectivamente uma influência dominante sobre outra empresa.
As autoridades de supervisão consideram também como empresa filial qualquer empresa sobre a qual, no parecer das autoridades de supervisão, uma empresa-mãe exerça efectivamente uma influência dominante.
As autoridades de supervisão consideram também como participação a detenção, directa ou indirecta, de direitos de voto ou de capital numa empresa sobre a qual, no parecer das autoridades de supervisão, é efectivamente exercida uma influência significativa.
Secção 2
Casos de aplicação e âmbito
Artigo 213.o
Casos de aplicação da supervisão de grupo
1. Os Estados-Membros prevêem a supervisão, ao nível do grupo, das empresas de seguros e de resseguros que pertencem a um grupo, nos termos do presente título.
Salvo disposição do presente título em contrário, as disposições da presente directiva que estabelecem as regras de supervisão das empresas de seguros e de resseguros individualmente consideradas continuam a aplicar-se a estas empresas.
2. Os Estados-Membros asseguram que a supervisão ao nível do grupo se aplique:
a)
Às empresas de seguros ou de resseguros que sejam empresas participantes de pelo menos uma empresa de seguros, uma empresa de resseguros ou uma empresa de seguros ou de resseguros de um país terceiro, nos termos dos artigos 218.o a 258.o;
b)
Às empresas de seguros ou de resseguros cuja empresa-mãe seja uma sociedade gestora de participações no sector dos seguros com sede na Comunidade, nos termos dos artigos 218.o a 258.o;
c)
Às empresas de seguros ou de resseguros cuja empresa-mãe seja uma sociedade gestora de participações no sector dos seguros com sede fora da Comunidade ou uma empresa de seguros ou de resseguros de um país terceiro, nos termos dos artigos 260.o a 263.o;
d)
Às empresas de seguros ou de resseguros cuja empresa-mãe seja uma sociedade gestora de participações de seguros mista, nos termos do artigo 265.o.
3. Nos casos referidos nas alíneas a) e b) do n.o 2, caso a empresa de seguros ou de resseguros participante ou a sociedade gestora de participações no sector dos seguros com sede na Comunidade seja uma empresa coligada de uma entidade regulamentada ou de uma companhia financeira mista sujeita a supervisão complementar por força do n.o 2 do artigo 5.o da Directiva 2002/87/CE, o supervisor do grupo pode, após consulta das outras autoridades de supervisão interessadas, decidir não realizar, ao nível dessa empresa de seguros ou de resseguros participante ou dessa sociedade gestora de participações no sector dos seguros, a supervisão da concentração de riscos a que se refere o artigo 244.o da presente directiva ou a supervisão das operações intragrupo a que se refere o artigo 245.o da presente directiva, ou ambas.
Artigo 214.o
Âmbito da supervisão de grupo
1. O exercício da supervisão de grupo, nos termos do artigo 213.o, não pressupõe a obrigatoriedade, por parte das autoridades de supervisão, de desempenhar funções de supervisão relativamente à empresa de seguros do país terceiro, à empresa de resseguros do país terceiro, à sociedade gestora de participações no sector dos seguros ou à sociedade gestora de participações de seguros mista individualmente consideradas, sem prejuízo do artigo 257.o no que respeita às sociedades gestoras de participações no sector dos seguros.
2. O supervisor do grupo pode decidir caso a caso não incluir uma empresa na supervisão de grupo a que se refere o artigo 213.o se:
a)
A empresa se situar num país terceiro em que existam obstáculos legais à transferência das informações necessárias, sem prejuízo do disposto no artigo 229.o;
b)
A empresa em causa representar um interesse pouco significativo, atendendo aos objectivos da supervisão de grupo;
c)
A inclusão da empresa for inadequada ou susceptível de induzir em erro, atendendo aos objectivos da supervisão de grupo.
No entanto, se diversas empresas do mesmo grupo, consideradas individualmente, puderem ser excluídas ao abrigo da alínea b) do primeiro parágrafo, essas empresas são incluídas se, colectivamente, representarem um interesse significativo.
Caso o supervisor do grupo considere que uma empresa de seguros ou de resseguros não deve ser incluída na supervisão do grupo ao abrigo das alíneas b) ou c) do primeiro parágrafo, consulta as outras autoridades de supervisão interessadas antes de tomar uma decisão.
Caso o supervisor do grupo não inclua uma empresa de seguros ou de resseguros na supervisão do grupo ao abrigo das alíneas b) ou c) do primeiro parágrafo, as autoridades de supervisão do Estado-Membro em que essa empresa se situa podem solicitar à empresa que lidera o grupo quaisquer informações susceptíveis de facilitar a sua supervisão da empresa de seguros ou de resseguros em causa.
Secção 3
Níveis
Artigo 215.o
Última empresa-mãe a nível comunitário
1. Caso a empresa de seguros ou de resseguros participante ou a sociedade gestora de participações no sector dos seguros a que se referem as alíneas a) e b) do n.o 2 do artigo 213.o seja ela própria uma empresa filial de outra empresa de seguros ou de resseguros ou de outra sociedade gestora de participações no sector dos seguros com sede na Comunidade, os artigos 218.o a 258.o aplicam-se apenas a nível da última empresa-mãe de seguros ou de resseguros ou da última sociedade gestora de participações no sector dos seguros com sede na Comunidade.
2. Caso a última empresa-mãe de seguros ou de resseguros ou a última sociedade gestora de participações no sector dos seguros com sede na Comunidade a que se refere o n.o 1 seja uma empresa filial de uma empresa sujeita a supervisão complementar por força do n.o 2 do artigo 5.o da Directiva 2002/87/CE, o supervisor do grupo pode, após consulta das outras autoridades de supervisão interessadas, decidir não realizar, ao nível dessa última empresa-mãe, a supervisão da concentração de riscos a que se refere o artigo 244.o, a supervisão das operações intragrupo a que se refere o artigo 245.o, ou ambas.
Artigo 216.o
Última empresa-mãe a nível nacional
1. Caso a empresa de seguros ou de resseguros participante ou a sociedade gestora de participações no sector dos seguros com sede na Comunidade a que se referem as alíneas a) e b) do n.o 2 do artigo 213.o não tenha a sua sede no mesmo Estado-Membro que a última empresa-mãe a nível comunitário referida no artigo 215.o, os Estados-Membros podem autorizar as suas autoridades de supervisão a decidir, após consulta do supervisor do grupo e dessa última empresa-mãe a nível comunitário, submeter à supervisão de grupo a última empresa-mãe de seguros ou de resseguros ou a sociedade gestora de participações no sector dos seguros a nível nacional.
Nesse caso, a autoridade de supervisão deve justificar a sua decisão ao supervisor do grupo e à última empresa-mãe a nível comunitário.
Sem prejuízo do disposto nos n.os 2 a 6, os artigos 218.o a 258.o aplicam-se, com as necessárias adaptações.
2. A autoridade de supervisão pode restringir a supervisão de grupo da última empresa-mãe a nível nacional a uma ou várias secções do capítulo II.
3. Caso a autoridade de supervisão decida aplicar a Secção 1 do capítulo II à última empresa-mãe a nível nacional, a escolha do método efectuada nos termos do artigo 220.o pelo supervisor do grupo em relação à última empresa-mãe a nível comunitário a que se refere o artigo 215.o é reconhecida como determinante e aplicada pela autoridade de supervisão do Estado-Membro em causa.
4. Caso a autoridade de supervisão decida aplicar a Secção 1 do capítulo II à última empresa-mãe a nível nacional e a última empresa-mãe a nível comunitário a que se refere o artigo 215.o tenha obtido, ao abrigo do artigo 231.o ou do n.o 5 do artigo 233.o, autorização para calcular o requisito de capital de solvência do grupo, bem como o requisito de capital de solvência das empresas de seguros e de resseguros do grupo, com base num modelo interno, essa decisão é reconhecida como determinante e aplicada pela autoridade de supervisão do Estado-Membro em causa.
Em tal situação, caso a autoridade de supervisão considere que o perfil de risco da última empresa-mãe a nível nacional se desvia significativamente do modelo interno aprovado a nível comunitário, e enquanto essa empresa não der resposta adequada às preocupações da autoridade de supervisão, esta autoridade pode decidir impor um acréscimo ao requisito de capital de solvência do grupo dessa empresa resultante da aplicação do referido modelo, ou, em circunstâncias excepcionais em que a imposição do acréscimo não seja adequada, exigir que a empresa calcule o seu requisito de capital de solvência do grupo segundo a fórmula-padrão.
A autoridade de supervisão deve explicar estas decisões à empresa e ao supervisor do grupo.
5. Caso a autoridade de supervisão decida aplicar a Secção 1 do capítulo II à última empresa-mãe a nível nacional, essa empresa não pode ser autorizada a apresentar, ao abrigo dos artigos 236.o ou 243.o, um pedido de autorização para submeter qualquer das suas filiais ao disposto nos artigos 238.o e 239.o.
6. Caso autorizem as suas autoridades de supervisão a tomar a decisão referida no n.o 1, os Estados-Membros prevêem que tal decisão não pode ser tomada ou mantida se a última empresa-mãe a nível nacional for uma filial da última empresa-mãe a nível comunitário referida no artigo 215.o e esta última tiver obtido, ao abrigo dos artigos 237.o ou 243.o, autorização para que essa filial seja submetida ao disposto nos artigos 238.o e 239.o.
7. A Comissão pode aprovar medidas de execução destinadas a especificar as circunstâncias em que pode ser tomada a decisão referida no n.o 1.
Essas medidas, que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, completando-a, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 3 do artigo 301.o.
Artigo 217.o
Empresas-mãe que abranjam vários Estados-Membros
1. Caso os Estados-Membros autorizem as suas autoridades de supervisão a tomar a decisão referida no artigo 216.o, permitem-lhes também decidir se devem celebrar um acordo com as autoridades de supervisão de outros Estados-Membros em que esteja presente outra última empresa-mãe a nível nacional coligada, a fim de realizar a supervisão do grupo a nível de um subgrupo que abranja vários Estados-Membros.
Caso as autoridades de supervisão interessadas celebrem um acordo ao abrigo do primeiro parágrafo, a supervisão do grupo não pode ser efectuada a nível de qualquer última empresa-mãe a que se refira o artigo 216.o presente em Estados-Membros que não sejam o Estado-Membro em que se situa o subgrupo referido no primeiro parágrafo do presente número.
2. Os n.os 2 a 6 do artigo 216.o aplicam-se com as necessárias adaptações.
3. A Comissão pode aprovar medidas de execução destinadas a especificar as circunstâncias em que pode ser tomada a decisão referida no n.o 1.
Essas medidas, que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, completando-a, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 3 do artigo 301.o.
CAPÍTULO II
Situação financeira
Secção 1
Solvência dos grupos
Subsecção 1
Disposições gerais
Artigo 218.o
Supervisão da solvência dos grupos
1. A supervisão da solvência dos grupos efectua-se nos termos dos n.os 2 e 3 do presente artigo, do artigo 246.o e do capítulo III.
2. No caso referido na alínea a) do n.o 2 do artigo 213.o, os Estados-Membros exigem que as empresas de seguros ou de resseguros participantes assegurem que estejam sempre disponíveis no grupo fundos próprios elegíveis pelo menos iguais ao requisito de capital de solvência, calculado nos termos das Subsecções 2, 3 e 4.
3. No caso referido na alínea b) do n.o 2 do artigo 213.o, os Estados-Membros exigem que as empresas de seguros e de resseguros de um grupo assegurem que estejam sempre disponíveis no grupo fundos próprios elegíveis pelo menos iguais ao requisito de capital de solvência do grupo, calculado nos termos da Subsecção 5.
4. Os requisitos referidos nos n.os 2 e 3 ficam sujeitos a monitorização a efectuar pelo supervisor do grupo nos termos do capítulo III. O artigo 136.o e os n.os 1 a 4 do artigo 138.o são aplicáveis com as necessárias adaptações.
5. Logo que uma empresa participante tenha verificado e informado o supervisor do grupo de que o requisito de capital de solvência deixou de ser cumprido ou que existe o risco de incumprimento nos três meses subsequentes, o supervisor do grupo deve informar as outras autoridades de supervisão que façam parte do colégio de supervisores, que devem analisar a situação do grupo.
Artigo 219.o
Frequência de cálculo
1. O supervisor do grupo assegura que os cálculos referidos nos n.os 2 e 3 do artigo 218.o sejam efectuados pelo menos uma vez por ano, quer pelas empresas de seguros ou de resseguros participantes, quer pela sociedade gestora de participações no sector dos seguros.
Os dados relevantes para esse cálculo e os respectivos resultados devem ser apresentados ao supervisor do grupo pela empresa de seguros ou de resseguros participante ou, se o grupo não for liderado por uma empresa de seguros ou de resseguros, pela sociedade gestora de participações no sector dos seguros ou pela empresa do grupo identificada pelo supervisor do grupo após consulta das outras autoridades de supervisão interessadas e do próprio grupo.
2. As empresas de seguros e de resseguros e as sociedades gestoras de participações no sector dos seguros devem monitorizar continuamente o requisito de capital de solvência do grupo. Se o perfil de risco do grupo se desviar significativamente dos pressupostos subjacentes ao último requisito de capital de solvência do grupo comunicado, o requisito de capital de solvência do grupo deve ser imediatamente recalculado e comunicado ao supervisor do grupo.
Caso existam dados que indiciem que o perfil de risco do grupo se alterou significativamente desde a data da última comunicação do requisito de capital de solvência do grupo, o supervisor do grupo pode exigir um novo cálculo do requisito de capital de solvência do grupo.
Subsecção 2
Escolha do método de cálculo e princípios gerais
Artigo 220.o
Escolha do método
1. O cálculo da solvência a nível do grupo das empresas de seguros e de resseguros referidas na alínea a) do n.o 2 do artigo 213.o é efectuado segundo os princípios técnicos e um dos métodos previstos nos artigos 221.o a 233.o.
2. Os Estados-Membros prevêem que o cálculo da solvência a nível do grupo das empresas de seguros e de resseguros referidas na alínea a) do n.o 2 do artigo 213.o seja efectuado segundo o método 1 descrito nos artigos 230.o a 232.o.
No entanto, os Estados-Membros permitem que as suas autoridades de supervisão, caso assumam as funções de supervisor de grupo no que respeita a um grupo determinado, decidam, após consulta das outras autoridades de supervisão interessadas e do próprio grupo, aplicar a esse grupo o método 2 descrito nos artigos 233.o e 234.o, ou uma combinação dos métodos 1 e 2, caso a aplicação exclusiva do método 1 não seja adequada.
Artigo 221.o
Inclusão da parte proporcional
1. O cálculo da solvência do grupo tem em consideração a parte proporcional detida pela empresa participante nas suas empresas coligadas.
Para efeitos do primeiro parágrafo, a parte proporcional inclui:
a)
Caso seja utilizado o método 1, as percentagens utilizadas para a elaboração das contas consolidadas; ou
b)
Caso seja utilizado o método 2, a proporção do capital subscrito detida, directa ou indirectamente, pela empresa participante.
No entanto, independentemente do método utilizado, se a empresa coligada for uma empresa filial e não dispuser de fundos próprios elegíveis suficientes para cobrir o seu requisito de capital de solvência, é tido em consideração o défice de solvência total da empresa filial.
Se, no parecer das autoridades de supervisão, a responsabilidade da empresa-mãe que detém uma parte do capital estiver limitada estritamente a essa parte do capital, o supervisor do grupo pode, apesar disso, permitir que o défice de solvência da filial seja tido em consideração de forma proporcional.
2. O supervisor do grupo determina, após consulta das outras autoridades de supervisão interessadas e do próprio grupo, a parte proporcional a ter em consideração, nos seguintes casos:
a)
Não existirem ligações de capital entre algumas das empresas do grupo;
b)
A autoridade de supervisão ter determinado que a titularidade, directa ou indirecta, de direitos de voto ou de capital numa empresa pode ser considerada uma participação por, no parecer dessa autoridade, ser efectivamente exercida sobre essa empresa uma influência significativa;
c)
A autoridade de supervisão ter determinado que uma empresa é uma empresa-mãe de outra porque, no entender da autoridade de supervisão, exerce efectivamente uma influência dominante sobre essa empresa.
Artigo 222.o
Eliminação da dupla utilização dos fundos próprios elegíveis
1. Não é autorizada a dupla utilização de fundos próprios elegíveis para o requisito de capital de solvência entre as diferentes empresas de seguros ou de resseguros tidas em consideração nesse cálculo.
Para o efeito, ao ser calculada a solvência do grupo e caso tal não seja previsto pelos métodos descritos na Subsecção 4, devem ser excluídos os seguintes montantes:
a)
O valor de qualquer activo da empresa de seguros ou de resseguros participante que represente o financiamento dos fundos próprios elegíveis para cobertura do requisito de capital de solvência de uma das suas empresas de seguros ou de resseguros coligadas;
b)
O valor de qualquer activo de uma empresa de seguros ou de resseguros coligada da empresa de seguros ou de resseguros participante que represente o financiamento dos fundos próprios elegíveis para cobertura do requisito de capital de solvência dessa empresa de seguros ou de resseguros participante;
c)
O valor de qualquer activo de uma empresa de seguros ou de resseguros coligada da empresa de seguros ou de resseguros participante que represente o financiamento dos fundos próprios elegíveis para cobertura do requisito de capital de solvência de qualquer outra empresa de seguros ou de resseguros coligada dessa empresa de seguros ou de resseguros participante.
2. Sem prejuízo do disposto no n.o 1, só podem ser incluídos no cálculo, na medida em que sejam elegíveis para cobrir o requisito de capital de solvência da empresa coligada em causa:
a)
Os fundos excedentários abrangidos pelo disposto no n.o 2 do artigo 91.o gerados numa empresa de seguros ou de resseguros de vida coligada da empresa de seguros ou de resseguros participante em relação à qual é calculada a solvência do grupo;
b)
O capital subscrito mas não realizado de uma empresa de seguros ou de resseguros coligada da empresa de seguros ou de resseguros participante em relação à qual é calculada a solvência do grupo.
No entanto, exclui-se inteiramente do cálculo:
i)
O capital subscrito mas não realizado que represente uma obrigação potencial para a empresa participante;
ii)
O capital subscrito mas não realizado da empresa de seguros ou de resseguros participante que represente uma obrigação potencial para uma empresa de seguros ou de resseguros coligada;
iii)
O capital subscrito mas não realizado de uma empresa de seguros ou de resseguros coligada que represente uma obrigação potencial para outra empresa de seguros ou de resseguros coligada com a mesma empresa de seguros ou de resseguros participante.
3. Se as autoridades de supervisão considerarem que certos fundos próprios elegíveis para o requisito de capital de solvência de uma empresa de seguros ou de resseguros coligada, que não os referidos no n.o 2, não podem ser efectivamente disponibilizados para satisfazer o requisito de capital de solvência da empresa de seguros ou de resseguros participante em relação à qual é calculada a solvência do grupo, esses fundos próprios só podem ser incluídos no cálculo na medida em que sejam elegíveis para satisfazer o requisito de capital de solvência da empresa coligada.
4. A soma dos fundos próprios referidos nos n.os 2 e 3 não pode ultrapassar o requisito de capital de solvência da empresa de seguros ou de resseguros coligada.
5. Os fundos próprios elegíveis de uma empresa de seguros ou de resseguros coligada com a empresa de seguros ou de resseguros participante em relação à qual é calculada a solvência do grupo que estejam sujeitos à autorização prévia da autoridade de supervisão nos termos do artigo 90.o só podem ser incluídos no cálculo na medida em que tenham sido devidamente autorizados pela autoridade responsável pela supervisão dessa empresa coligada.
Artigo 223.o
Eliminação da criação de capital intragrupo
1. No cálculo da solvência do grupo não podem ser tidos em consideração quaisquer fundos próprios elegíveis para o requisito de capital de solvência que provenham de um financiamento recíproco entre a empresa de seguros ou de resseguros participante e qualquer das seguintes empresas:
a)
Uma empresa coligada;
b)
Uma empresa participante;
c)
Uma outra empresa coligada com qualquer das suas empresas participantes.
2. No cálculo da solvência do grupo não podem ser tidos em consideração quaisquer fundos próprios elegíveis para o requisito de capital de solvência de uma empresa de seguros ou de resseguros coligada com a empresa de seguros ou de resseguros participante em relação à qual é calculada a solvência do grupo que provenham de um financiamento recíproco com qualquer outra empresa coligada com essa empresa de seguros ou de resseguros participante.
3. Considera-se que existe financiamento recíproco pelo menos quando uma empresa de seguros ou de resseguros ou qualquer das suas empresas coligadas detenha uma participação noutra empresa que, directa ou indirectamente, detenha fundos próprios elegíveis para o requisito de capital de solvência da primeira empresa, ou lhe conceda empréstimos.
Artigo 224.o
Avaliação
O valor dos elementos dos activos e dos passivos é determinado nos termos do artigo 75.o.
Subsecção 3
Aplicação dos métodos de cálculo
Artigo 225.o
Empresas de seguros e de resseguros coligadas
Caso a empresa de seguros ou de resseguros tenha mais de uma empresa de seguros ou de resseguros coligada, cada uma dessas empresas de seguros ou de resseguros coligadas é incluída no cálculo da solvência do grupo.
Os Estados-Membros podem prever que, caso a empresa de seguros ou de resseguros coligada tenha a sua sede num Estado-Membro distinto do da empresa de seguros ou de resseguros em relação à qual é calculada a solvência do grupo, o cálculo tenha em consideração, no que se refere à empresa coligada, o requisito de capital de solvência e os fundos próprios elegíveis para satisfazer esse requisito nos termos estabelecidos nesse outro Estado-Membro.
Artigo 226.o
Sociedades gestoras de participações no sector dos seguros intermédias
1. No cálculo da solvência do grupo de uma empresa de seguros ou de resseguros detentora de uma participação numa empresa de seguros coligada, numa empresa de resseguros coligada ou numa empresa de seguros ou de resseguros de um país terceiro, através de uma sociedade gestora de participações no sector dos seguros, deve ser tida em consideração a situação dessa sociedade gestora de participações no sector dos seguros.
Exclusivamente para efeitos deste cálculo, a sociedade gestora de participações no sector dos seguros intermédia é tratada como se fosse uma empresa de seguros ou de resseguros sujeita às regras estabelecidas no título I, Capítulo VI, Secção 4, Subsecções 1, 2 e 3 no que se refere ao requisito de capital de solvência, e como se estivesse sujeita às mesmas condições que as estabelecidas no título I, Capítulo VI, Secção 3, Subsecções 1, 2 e 3 no que se refere aos fundos próprios elegíveis para o requisito de capital de solvência.
2. Caso uma sociedade gestora de participações no sector dos seguros intermédia detenha dívida subordinada ou outros fundos próprios elegíveis sujeitos a uma limitação nos termos do artigo 98.o, esses fundos são reconhecidos como fundos próprios elegíveis até aos montantes calculados por meio da aplicação dos limites fixados no artigo 98.o aos fundos próprios elegíveis totais existentes a nível do grupo, em comparação com o requisito de capital de solvência a nível do grupo.
Os fundos próprios elegíveis de uma sociedade gestora de participações no sector dos seguros intermédia que requeressem autorização prévia da autoridade de supervisão ao abrigo do artigo 90.o caso fossem detidos por uma empresa de seguros ou de resseguros apenas podem ser incluídos no cálculo da solvência do grupo na medida em que tenham sido devidamente autorizados pelo supervisor do grupo.
Artigo 227.o
Empresas de seguros e de resseguros de países terceiros coligadas
1. No cálculo nos termos do artigo 233.o da solvência do grupo de uma empresa de seguros ou de resseguros que seja uma empresa participante numa empresa de seguros ou de resseguros de um país terceiro, esta última é tratada, apenas para efeitos do cálculo, como uma empresa de seguros ou de resseguros coligada.
Todavia, se o país terceiro em que essa empresa tiver a sua sede a sujeitar a uma autorização e lhe impuser um regime de solvência pelo menos equivalente ao estabelecido no capítulo VI do título I, os Estados-Membros podem prever que o cálculo tenha em consideração, no que respeita a esta empresa, o requisito de capital de solvência e os fundos próprios elegíveis para satisfazer esse requisito nos termos estabelecidos pelo país terceiro em causa.
2. A pedido da empresa participante ou por sua própria iniciativa, o supervisor do grupo verifica se o regime do país terceiro é pelo menos equivalente.
Ao fazê-lo, o supervisor do grupo consulta as outras autoridades de supervisão interessadas e o CAESSPCR antes de tomar uma decisão sobre a equivalência.
3. A Comissão pode aprovar medidas de execução destinadas a especificar os critérios para avaliar se o regime de solvência de um país terceiro é equivalente ao estabelecido no capítulo VI do título I.
Essas medidas, que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, completando-a, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 3 do artigo 301.o.
4. A Comissão pode decidir, após consulta do Comité Europeu dos Seguros e Pensões Complementares de Reforma, pelo procedimento de regulamentação a que se refere o n.o 2 do artigo 301.o e tendo em conta os critérios estabelecidos nos termos do n.o 3 do presente artigo, se o regime de solvência de um país terceiro é equivalente ao estabelecido no capítulo VI do título I.
Essas decisões são regularmente revistas para ter em conta quaisquer alterações do regime de solvência estabelecido no capítulo VI do título I e do regime de solvência do país terceiro.
5. O n.o 2 não se aplica caso a Comissão aprove, nos termos do n.o 4, uma decisão quanto à equivalência do regime de solvência de um país terceiro.
Caso a Comissão decida, nos termos do n.o 4, que o regime de solvência de um país terceiro não é equivalente, a opção referida no segundo parágrafo do n.o 1 de ter em consideração o requisito de capital de solvência e os fundos próprios elegíveis nos termos estabelecidos pelo país terceiro em causa não se aplica e a empresa de seguros ou de resseguros do país terceiro é tratada exclusivamente nos termos do primeiro parágrafo do n.o 1.
Artigo 228.o
Instituições de crédito, empresas de investimento e instituições financeiras coligadas
No cálculo da solvência do grupo de uma empresa de seguros ou de resseguros participante numa instituição de crédito, empresa de investimento ou instituição financeira, os Estados-Membros autorizam a sua empresa de seguros ou de resseguros participante a aplicar, com as necessárias adaptações, os métodos 1 ou 2 estabelecidos no anexo I da Directiva 2002/87/CE. No entanto, o método 1 previsto nesse anexo só é aplicado se o supervisor do grupo considerar adequado o nível de gestão integrada e controlo interno relativamente às entidades a incluir no âmbito da consolidação. O método escolhido deve ser aplicado ao longo do tempo de uma forma coerente.
Todavia, os Estados-Membros autorizam as suas autoridades de supervisão, caso estas assumam as funções de supervisor de grupo em relação a um grupo determinado, a decidir, a pedido da empresa participante ou por sua própria iniciativa, se deve fazer-se a dedução de qualquer das participações referidas no primeiro parágrafo dos fundos próprios elegíveis para a solvência do grupo da empresa participante.
Artigo 229.o
Indisponibilidade da informação necessária
Caso as autoridades de supervisão interessadas não possam dispor das informações necessárias para o cálculo da solvência do grupo de uma empresa de seguros ou de resseguros relativas a uma empresa coligada com sede num Estado-Membro ou num país terceiro, o valor contabilístico desta empresa na empresa de seguros ou de resseguros participante é deduzido dos fundos próprios elegíveis para a solvência do grupo.
Nesse caso, não é reconhecida, a título de fundos próprios elegíveis para a solvência do grupo, qualquer mais-valia latente associada a essa participação.
Subsecção 4
Métodos de cálculo
Artigo 230.o
Método 1 (Método supletivo): método baseado na consolidação contabilística
1. O cálculo da solvência do grupo da empresa de seguros ou de resseguros participante é efectuado com base nas contas consolidadas.
A solvência do grupo da empresa de seguros ou de resseguros participante é a diferença entre os seguintes elementos:
a)
Os fundos próprios elegíveis para satisfazer o requisito de capital de solvência, calculado com base nos dados consolidados;
b)
O requisito de capital de solvência a nível do grupo calculado com base nos dados consolidados.
As regras estabelecidas no título I, Capítulo VI, Secção 3, Subsecções 1, 2 e 3, e no título I, Capítulo VI, Secção 4, Subsecções 1, 2 e 3, são aplicáveis ao cálculo dos fundos próprios elegíveis para o requisito de capital de solvência e do requisito de capital de solvência a nível do grupo com base nos dados consolidados.
2. O requisito de capital de solvência a nível do grupo baseado nos dados consolidados (requisito de capital de solvência de grupo numa base consolidada) é calculado, respectivamente, com base na fórmula-padrão ou num modelo interno aprovado, de forma coerente com os princípios gerais constantes do título I, Capítulo VI, Secção 4, Subsecções 1 e 2, ou do título I, Capítulo VI, Secção 4, Subsecções 1 e 3.
O requisito de capital de solvência de grupo numa base consolidada é, no mínimo, a soma dos seguintes elementos:
a)
O requisito de capital mínimo na acepção do artigo 129.o da empresa de seguros ou de resseguros participante;
b)
A parte proporcional do requisito de capital mínimo das empresas de seguros e de resseguros coligadas.
Este montante mínimo é coberto por fundos próprios de base elegíveis determinados nos termos do n.o 4 do artigo 98.o.
Para determinar se esses fundos próprios elegíveis são admissíveis para efeito de cobertura do requisito mínimo de capital de solvência de grupo numa base consolidada são aplicáveis, com as necessárias adaptações, os princípios estabelecidos nos artigos 221.o a 229.o. Os n.os 1 e 2 do artigo 139.o são aplicáveis com as necessárias adaptações.
Artigo 231.o
Modelo interno do grupo
1. Caso seja apresentado por uma empresa de seguros ou de resseguros e as suas empresas coligadas, ou conjuntamente pelas empresas coligadas de uma sociedade gestora de participações no sector dos seguros, um pedido de autorização para calcular o requisito de capital de solvência do grupo numa base consolidada, bem como o requisito de capital de solvência das empresas de seguros e de resseguros do grupo, com base num modelo interno, as autoridades de supervisão interessadas cooperam entre si para decidir da concessão ou não dessa autorização e determinar, se for caso disso, os respectivos termos e condições.
O pedido referido no primeiro parágrafo deve ser apresentado ao supervisor do grupo.
O supervisor do grupo informa imediatamente as outras autoridades de supervisão interessadas.
2. As autoridades de supervisão interessadas envidam todos os esforços necessários para tomar uma decisão conjunta sobre o pedido no prazo de seis meses a contar da data de recepção do pedido completo pelo supervisor do grupo.
O supervisor do grupo transmite imediatamente o pedido completo às outras autoridades de supervisão interessadas.
3. Durante o prazo referido no n.o 2, tanto o supervisor do grupo como qualquer das outras autoridades de supervisão interessadas pode consultar o CAESSPCR. O CAESSPCR é também consultado se a empresa participante o solicitar.
Se o CAESSPCR for consultado, todas as autoridades de supervisão interessadas são informadas e o prazo referido no n.o 2 é prorrogado por dois meses.
4. Se o CAESSPCR não for consultado ao abrigo do n.o 3, e na falta de decisão conjunta das autoridades de supervisão interessadas no prazo de seis meses a contar da data de recepção do pedido completo pelo supervisor do grupo, este último solicita ao CAESSPCR, no prazo adicional de dois meses, um parecer destinado a todas as autoridades de supervisão interessadas. O supervisor do grupo decide no prazo de três semanas a contar da data de transmissão do parecer do CAESSPCR, tendo-o plenamente em conta.
5. Independentemente da consulta ao CAESSPCR, a decisão do supervisor do grupo deve ser devidamente fundamentada e ter em conta os pareceres expressos pelas outras autoridades de supervisão interessadas.
O supervisor do grupo transmite a decisão ao requerente e às outras autoridades de supervisão interessadas.
Essa decisão deve ser cumprida pelas autoridades de supervisão interessadas.
6. Na falta de decisão conjunta nos prazos previstos, respectivamente, nos n.os 2 e 3, o supervisor do grupo toma a sua própria decisão sobre o pedido.
Ao tomar a sua decisão, o supervisor do grupo tem devidamente em conta:
a)
Quaisquer observações e reservas das outras autoridades de supervisão interessadas expressas dentro do prazo aplicável;
b)
Se o CAESSPCR for consultado, o seu parecer.
A decisão deve ser devidamente fundamentada e conter a explicação de qualquer desvio significativo face à posição adoptada pelo CAESSPCR.
O supervisor do grupo transmite a decisão ao requerente e às outras autoridades de supervisão interessadas.
Essa decisão deve ser reconhecida como determinante e aplicada pelas autoridades de supervisão interessadas.
7. Caso qualquer das autoridades de supervisão em causa considere que o perfil de risco de uma empresa de seguros ou de resseguros sob a sua supervisão se desvia significativamente dos pressupostos subjacentes ao modelo interno aprovado a nível do grupo, e enquanto essa empresa não tiver dado resposta adequada às preocupações da autoridade de supervisão, esta autoridade pode, ao abrigo do artigo 37.o, impor um acréscimo de capital ao requisito de capital de solvência dessa empresa de seguros ou de resseguros, resultante da aplicação do referido modelo interno.
Em circunstâncias excepcionais, caso a imposição de um acréscimo de capital não seja adequada, a autoridade de supervisão pode exigir que a empresa em causa calcule o seu requisito de capital de solvência com base na fórmula-padrão referida no título I, Capítulo VI, Secção 4, Subsecções 1 e 2. Nos casos previstos nas alíneas a) e c) do n.o 1 do artigo 37.o, a autoridade de supervisão pode impor um acréscimo de capital ao requisito de capital de solvência dessa empresa de seguros ou de resseguros, resultante da aplicação da fórmula-padrão.
A autoridade de supervisão deve explicar as decisões referidas nos primeiro e segundo parágrafos à empresa de seguros ou de resseguros e ao supervisor do grupo.
Artigo 232.o
Acréscimo do requisito de capital do grupo
Ao determinar se o requisito de capital de solvência do grupo numa base consolidada reflecte adequadamente o perfil de risco do grupo, o supervisor do grupo tem especialmente em atenção qualquer caso susceptível de apresentar, a nível do grupo, as circunstâncias referidas nas alíneas a) e c) do n.o 1 do artigo 37.o, nomeadamente se:
a)
Quaisquer riscos específicos que existam a nível do grupo não forem suficientemente cobertos pela fórmula-padrão ou pelo modelo interno utilizado, por serem dificilmente quantificáveis;
b)
Qualquer acréscimo aplicado ao requisito de capital de solvência das empresas de seguros ou de resseguros coligadas for imposto pelas autoridades de supervisão interessadas, ao abrigo do artigo 37.o e do n.o 7 do artigo 231.o.
Se o perfil de risco do grupo não for adequadamente reflectido, pode ser imposto um acréscimo ao requisito de capital de solvência do grupo numa base consolidada.
Os n.os 1 a 5 do artigo 37.o e as medidas de execução aprovadas nos termos do n.o 6 do artigo 37.o são aplicáveis com as necessárias adaptações.
Artigo 233.o
Método 2 (Método alternativo): método de dedução e agregação
1. A solvência do grupo da empresa de seguros ou de resseguros participante é a diferença entre os seguintes elementos:
a)
Os fundos próprios elegíveis do grupo numa base agregada, na acepção do n.o 2;
b)
O valor na empresa de seguros ou de resseguros participante das empresas de seguros ou de resseguros coligadas e o requisito de capital de solvência do grupo numa base agregada, na acepção do n.o 3.
2. Os fundos próprios elegíveis do grupo numa base agregada são a soma dos seguintes elementos:
a)
Os fundos próprios elegíveis para o requisito de capital de solvência da empresa de seguros ou de resseguros participante;
b)
A parte proporcional da empresa de seguros ou de resseguros participante nos fundos próprios elegíveis para o requisito de capital de solvência das empresas de seguros ou de resseguros coligadas.
3. O requisito de capital de solvência de grupo numa base agregada é a soma dos seguintes elementos:
a)
O requisito de capital de solvência da empresa de seguros ou de resseguros participante;
b)
A parte proporcional do requisito de capital de solvência das empresas de seguros ou de resseguros coligadas.
4. Caso a participação nas empresas de seguros ou de resseguros coligadas consista, no todo ou em parte, numa titularidade indirecta, o valor na empresa de seguros ou de resseguros participante das empresas de seguros ou de resseguros coligadas incorpora o valor da referida titularidade indirecta, tendo em consideração os interesses sucessivos relevantes; os elementos referidos na alínea b) do n.o 2 e na alínea b) do n.o 3 incluem, respectivamente, as partes proporcionais correspondentes dos fundos próprios elegíveis para o requisito de capital de solvência das empresas de seguros ou de resseguros coligadas e do requisito de capital de solvência das empresas de seguros ou de resseguros coligadas.
5. Caso seja apresentado um pedido de autorização para calcular o requisito de capital de solvência das empresas de seguros e de resseguros do grupo, com base num modelo interno, por uma empresa de seguros ou de resseguros e as suas empresas coligadas, ou conjuntamente pelas empresas coligadas com uma sociedade gestora de participações no sector dos seguros, aplica-se, com as necessárias adaptações, o artigo 231.o.
6. Ao determinar se o requisito de capital de solvência do grupo numa base agregada, calculado nos termos do n.o 3, reflecte adequadamente o perfil de risco do grupo, as autoridades de supervisão interessadas devem ter especialmente em atenção quaisquer riscos específicos que existam a nível do grupo que não sejam suficientemente cobertos por serem dificilmente quantificáveis.
Se o perfil de risco do grupo se desviar significativamente dos pressupostos subjacentes ao requisito de capital de solvência do grupo numa base agregada, pode ser imposto um acréscimo de capital a esse requisito.
Os n.os 1 a 5 do artigo 37.o e as medidas de execução aprovadas nos termos do n.o 6 do artigo 37.o são aplicáveis com as necessárias adaptações.
Artigo 234.o
Medidas de execução
A Comissão aprova medidas de execução destinadas a especificar os princípios técnicos e os métodos estabelecidos nos artigos 220.o a 229.o e a aplicação dos artigos 230.o a 233.o, a fim de assegurar a sua aplicação uniforme na Comunidade.
Essas medidas, que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, completando-a, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 3 do artigo 301.o.
Subsecção 5
Supervisão da solvência do grupo das empresas de seguros e de resseguros filiais de uma sociedade gestora de participações no sector dos seguros
Artigo 235.o
Solvência do grupo de uma sociedade gestora de participações no sector dos seguros
Caso as empresas de seguros e de resseguros sejam filiais de uma sociedade gestora de participações no sector dos seguros, o supervisor do grupo assegura que o cálculo da solvência do grupo seja efectuado ao nível da sociedade gestora de participações no sector dos seguros, sendo aplicáveis os artigos 220.o, n.o 2, a 233.o.
Para efeitos desse cálculo, a empresa-mãe é tratada como se fosse uma empresa de seguros ou de resseguros sujeita às regras estabelecidas no título I, Capítulo VI, Secção 4, Subsecções 1, 2 e 3 no que se refere ao requisito de capital de solvência, e como se estivesse sujeita às condições estabelecidas no título I, Capítulo VI, Secção 3, Subsecções 1, 2 e 3 no que se refere aos fundos próprios elegíveis para o requisito de capital de solvência.
Subsecção 6
Supervisão da solvência dos grupos com gestão de riscos centralizada
Artigo 236.o
Filiais de uma empresa de seguros ou de resseguros: condições
Os Estados-Membros prevêem que as regras estabelecidas nos artigos 238.o e 239.o se apliquem às empresas de seguros ou de resseguros que sejam filiais de uma empresa de seguros ou de resseguros, se forem cumulativamente preenchidas as seguintes condições:
a)
A filial relativamente à qual o supervisor do grupo não tomou qualquer decisão ao abrigo do n.o 2 do artigo 214.o estar incluída na supervisão do grupo efectuada pelo supervisor do grupo ao nível da empresa-mãe nos termos do presente título;
b)
Os procedimentos de gestão de riscos e os mecanismos de controlo interno da empresa-mãe cobrirem a filial e a empresa-mãe dar garantias, a contento das autoridades de supervisão interessadas, de que faz uma gestão prudente da filial;
c)
A empresa-mãe ter obtido o acordo referido no terceiro parágrafo do n.o 4 do artigo 246.o;
d)
A empresa-mãe ter obtido o acordo referido no n.o 2 do artigo 256.o;
e)
A empresa-mãe ter pedido autorização para ficar sujeita aos artigos 238.o e 239.o e ter sido tomada uma decisão favorável sobre esse pedido nos termos do artigo 237.o.
Artigo 237.o
Filiais de uma empresa de seguros ou de resseguros: decisão sobre o pedido
1. Caso sejam apresentados pedidos de sujeição às regras estabelecidas nos artigos 238.o e 239.o, as autoridades de supervisão interessadas decidem conjuntamente no seio do colégio de supervisores, em plena consulta, se concedem ou não a autorização requerida e determinam, se for caso disso, os outros termos e condições dessa autorização.
O pedido referido no primeiro parágrafo deve ser apresentado apenas à autoridade de supervisão que autorizou a filial. Esta autoridade de supervisão informa e transmite imediatamente o pedido completo às outras autoridades de supervisão que façam parte do colégio de supervisores.
2. As autoridades de supervisão interessadas envidam todos os esforços necessários para tomar uma decisão conjunta sobre o pedido no prazo de três meses a contar da data de recepção do pedido completo por todas as autoridades de supervisão que façam parte do colégio de supervisores.
3. Durante o período referido no n.o 2, em caso de divergência de opiniões a respeito da aprovação do pedido referido no n.o 1, tanto o supervisor do grupo como qualquer outra autoridade de supervisão interessada pode consultar o CAESSPCR. Se o CAESSPCR for consultado, todas as autoridades de supervisão interessadas são informadas e o prazo referido no n.o 2 é prorrogado por um mês.
Se o CAESSPCR for consultado, o seu parecer é devidamente tido em consideração pelas autoridades de supervisão interessadas antes de tomarem a sua decisão conjunta.
4. A autoridade de supervisão que autorizou a filial transmite ao requerente a decisão conjunta referida nos n.os 2 e 3, devidamente fundamentada e, caso o CAESSPCR tenha sido consultado, acompanhada da explicação de qualquer desvio significativo face à respectiva posição. A decisão conjunta deve ser reconhecida como determinante e aplicada pelas autoridades de supervisão interessadas.
5. Na falta de uma decisão conjunta das autoridades de supervisão interessadas nos prazos previstos nos n.os 2 e 3, o supervisor do grupo toma a sua própria decisão em relação ao pedido.
Ao tomar a sua decisão, o supervisor do grupo tem devidamente em conta:
a)
Quaisquer observações e reservas das autoridades de supervisão interessadas expressas dentro do prazo aplicável;
b)
Quaisquer reservas das outras autoridades de supervisão que façam parte do colégio de supervisores expressas dentro do prazo aplicável;
c)
Se o CAESSPCR foi consultado, o seu parecer.
A decisão deve ser devidamente fundamentada e conter a explicação de qualquer desvio significativo face às reservas das outras autoridades de supervisão interessadas e ao parecer do CAESSPCR. A decisão é transmitida ao requerente e às outras autoridades de supervisão interessadas pelo supervisor do grupo.
Artigo 238.o
Filiais de uma empresa de seguros ou de resseguros: determinação do requisito de capital de solvência
1. Sem prejuízo do disposto no artigo 231.o, o requisito de capital de solvência das filiais é calculado nos termos dos n.os 2, 4 e 5 do presente artigo.
2. Caso o requisito de capital de solvência da filial seja calculado com base num modelo interno aprovado a nível do grupo nos termos do artigo 231.o e a autoridade de supervisão que autorizou a filial considere que o respectivo perfil de risco se desvia significativamente desse modelo interno, e enquanto essa empresa não der resposta adequada às preocupações da autoridade de supervisão, esta autoridade pode, nos casos referidos no artigo 37.o, propor a imposição de um acréscimo ao requisito de capital de solvência dessa filial, resultante da aplicação do referido modelo, ou, em circunstâncias excepcionais em que a imposição de um acréscimo de capital não seja adequada, exigir que essa empresa calcule o seu requisito de capital de solvência com base na fórmula-padrão. A autoridade de supervisão discute a sua proposta no colégio de supervisores e comunica os fundamentos da proposta à filial e ao colégio de supervisores.
3. Caso o requisito de capital de solvência da filial seja calculado com base na fórmula-padrão e a autoridade de supervisão que autorizou a filial considere que o respectivo perfil de risco se desvia significativamente dos pressupostos subjacentes à fórmula-padrão, e enquanto essa empresa não der resposta adequada às preocupações da autoridade de supervisão, esta autoridade pode, em circunstâncias excepcionais, propor exigir à empresa que substitua um subconjunto dos parâmetros utilizados no cálculo da fórmula-padrão por parâmetros específicos da empresa aquando do cálculo dos módulos de risco de subscrição do seguro de vida, do seguro não vida e do seguro de doença estabelecidos no artigo 110.o, ou, nos casos referidos no artigo 37.o, impor um acréscimo ao requisito de capital de solvência dessa filial.
A autoridade de supervisão discute a sua proposta no colégio de supervisores e comunica o fundamento da proposta à filial e ao colégio de supervisores.
4. O colégio de supervisores faz todo o possível para chegar a um acordo sobre a proposta da autoridade de supervisão que autorizou a filial ou sobre outras medidas possíveis.
5. Caso a autoridade de supervisão e o supervisor do grupo estejam em desacordo, a questão é submetida, no prazo de um mês a contar da proposta da autoridade de supervisão, à revisão do CAESSPCR, que dá parecer no prazo de dois meses a contar dessa submissão.
A autoridade de supervisão que autorizou a filial tem devidamente em conta esse parecer antes de tomar a sua decisão final.
A decisão deve ser devidamente fundamentada e ter em conta as opiniões e reservas expressas pelas outras autoridades de supervisão que fazem parte do colégio de supervisores e o parecer do CAESSPCR.
A decisão é notificada à filial e ao colégio de supervisores.
Artigo 239.o
Filiais de uma empresa de seguros ou de resseguros: incumprimento dos requisitos de capital de solvência e de capital mínimo
1. No caso de incumprimento do requisito de capital de solvência, e sem prejuízo do artigo 138.o, a autoridade de supervisão que autorizou a filial comunica imediatamente ao colégio de supervisores o plano de recuperação apresentado pela filial para restabelecer, no prazo de seis meses a contar da constatação do incumprimento do requisito de capital de solvência, o nível de fundos próprios elegíveis ou reduzir o seu perfil de risco a fim de assegurar a sua conformidade com o requisito de capital de solvência.
O colégio de supervisores envida todos os esforços necessários para chegar a acordo sobre a proposta da autoridade de supervisão quanto à aprovação do plano de recuperação no prazo de quatro meses a contar da constatação do incumprimento do requisito de capital de solvência.
Na falta de acordo, a autoridade de supervisão que autorizou a filial decide da aprovação do plano de recuperação, tendo em conta os pareceres e as reservas expressos pelas outras autoridades de supervisão que fazem parte do colégio de supervisores.
2. Se a autoridade de supervisão que autorizou a filial detectar uma deterioração das condições financeiras, na acepção do artigo 136.o, notifica imediatamente o colégio de supervisores das medidas propostas. Salvo em situações de emergência, as medidas a tomar são debatidas pelo colégio de supervisores.
O colégio de supervisores envida todos os esforços necessários para chegar a acordo sobre as medidas propostas no prazo de um mês a contar da notificação.
Na falta de acordo, a autoridade de supervisão que autorizou a filial decide se as medidas propostas devem ser aprovadas, tendo em conta os pareceres e as reservas expressos pelas outras autoridades de supervisão que fazem parte do colégio de supervisores.
3. No caso de incumprimento do requisito de capital mínimo, e sem prejuízo do artigo 139.o, a autoridade de supervisão que autorizou a filial comunica imediatamente ao colégio de supervisores o plano de financiamento a curto prazo apresentado pela filial para restabelecer, no prazo de três meses a contar da constatação do incumprimento do requisito de capital mínimo, o nível de fundos próprios elegíveis necessário para cumprir aquele requisito ou para reduzir o seu perfil de risco a fim de assegurar a sua conformidade com o requisito de capital mínimo. O colégio de supervisores deve também ser informado de todas as medidas tomadas para fazer aplicar o requisito de capital mínimo a nível da filial.
Artigo 240.o
Filiais de uma empresa de seguros ou de resseguros: cessação das derrogações concedidas às filiais
1. As normas previstas nos artigos 238.o e 239.o deixam de se aplicar caso:
a)
Deixe de ser respeitada a condição referida na alínea a) do artigo 236.o;
b)
Deixe de ser respeitada a condição referida na alínea b) do artigo 236.o e o grupo não restabeleça o respeito desta condição dentro de um prazo adequado;
c)
Deixem de ser respeitadas as condições referidas nas alíneas c) e d) do artigo 236.o.
No caso referido na alínea a) do primeiro parágrafo, o supervisor do grupo deve, caso decida, após ter consultado o colégio de supervisores, deixar de incluir a filial na supervisão de grupo que efectua, informar imediatamente do facto a autoridade de supervisão interessada e a empresa-mãe.
Para efeitos das alíneas b), c) e d) do artigo 236.o, a empresa-mãe é responsável por assegurar que as condições sejam respeitadas permanentemente. Em caso de incumprimento, a empresa-mãe deve informar sem demora o supervisor do grupo e o supervisor da filial em causa. A empresa-mãe deve apresentar um plano para restabelecer o cumprimento dentro de um prazo adequado.
Sem prejuízo do disposto no terceiro parágrafo, o supervisor do grupo verifica pelo menos uma vez por ano, por sua própria iniciativa, se as condições referidas nas alíneas b), c) e d) do artigo 236.o continuam a ser respeitadas. O supervisor do grupo efectua também essa verificação a pedido da autoridade de supervisão interessada, caso esta tenha reservas significativas relacionadas com o cumprimento daquelas condições.
Caso a verificação efectuada identifique insuficiências, o supervisor do grupo exige à empresa-mãe que esta apresente um plano para restabelecer o cumprimento dentro de um prazo adequado.
Se, após ter consultado o colégio de supervisores, o supervisor do grupo determinar que o plano referido no terceiro ou quinto parágrafos é insuficiente ou, subsequentemente, que não foi aplicado dentro do prazo acordado, deve concluir que as condições referidas nas alíneas b), c) e d) do artigo 236.o deixaram de ser cumpridas e informar sem demora desse facto a autoridade de supervisão interessada.
2. O regime previsto nos artigos 238.o e 239.o aplica-se de novo se a empresa-mãe apresentar um novo pedido e obtiver uma decisão favorável nos termos do artigo 237.o.
Artigo 241.o
Filiais de uma empresa de seguros ou de resseguros: medidas de execução
Para assegurar a aplicação uniforme dos artigos 236.o a 240.o, a Comissão aprova medidas de execução destinadas a especificar:
a)
Os critérios a aplicar na avaliação do cumprimento das condições previstas no artigo 236.o;
b)
Os critérios a aplicar para decidir o que deve ser considerado como situações de emergência na acepção do n.o 2 do artigo 239.o; e
c)
Os procedimentos a seguir pelas autoridades de supervisão aquando do intercâmbio de informações, do exercício dos seus direitos e do cumprimento dos seus deveres nos termos dos artigos 237.o a 240.o.
Essas medidas, que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, completando-a, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 3 do artigo 301.o.
Artigo 242.o
Revisão
1. Até 31 de Outubro de 2014, a Comissão procede à avaliação da aplicação do título III da presente directiva, nomeadamente da cooperação das autoridades de supervisão no seio dos colégios de supervisores e do funcionamento destes, do estatuto jurídico do CAESSPCR e das práticas de supervisão em matéria de acréscimos dos requisitos de capital, devendo apresentar ao Parlamento Europeu e ao Conselho um relatório sobre o assunto, acompanhado, se for caso disso, de propostas de revisão da presente directiva.
2. Até 31 de Outubro de 2015, a Comissão procede à avaliação das vantagens do reforço da supervisão dos grupos e da gestão dos fundos próprios no seio de grupos de empresas de seguros e de resseguros, referindo-se ao documento COM(2008)0119 e ao relatório de 16 de Outubro de 2008 da Comissão dos Assuntos Económicos e Monetários do Parlamento Europeu sobre aquela proposta (A6-0413/2008). A referida avaliação inclui propostas de medidas para reforçar uma boa gestão transfronteiriça dos grupos de seguradores, nomeadamente no que respeita à gestão de riscos e activos. Na sua avaliação a Comissão tem em conta, nomeadamente, a evolução mais recente e os progressos em matéria de:
a)
Enquadramento harmonizado da intervenção precoce;
b)
Práticas de gestão centralizada dos riscos a nível de grupo e funcionamento dos modelos internos de grupo, incluindo testes de condições extremas;
c)
Transacções intragrupo e concentrações de riscos;
d)
Comportamento dos efeitos de diversificação e de concentração ao longo do tempo;
e)
Um quadro juridicamente vinculativo para a mediação dos conflitos em matéria de supervisão;
f)
Um quadro harmonizado dos processos de transferência de activos, de insolvência e de liquidação que suprima, nas legislações nacionais sobre as sociedades ou grupos, os obstáculos à transferência de activos;
g)
Um nível equivalente de protecção dos tomadores de seguros e dos beneficiários das empresas de um mesmo grupo, nomeadamente em situações de crise;
h)
Uma solução harmonizada e adequadamente financiada a nível da UE para os regimes de garantia dos seguros;
i)
Um quadro harmonizado e juridicamente vinculativo, associando as autoridades competentes, os bancos centrais e os ministérios das finanças à gestão, à resolução e à partilha do ónus fiscal das crises, alinhando poderes de supervisão e responsabilidades fiscais.
A Comissão apresenta ao Parlamento Europeu e ao Conselho um relatório sobre o assunto, acompanhado, se for caso disso, de propostas de revisão da presente directiva.
Artigo 243.o
Filiais de uma sociedade gestora de participações no sector dos seguros
Os artigos 236.o a 242.o aplicam-se, com as necessárias adaptações, às empresas de seguros e de resseguros que sejam filiais de sociedades gestoras de participações no sector dos seguros.
Secção 2
Concentração de riscos e operações intragrupo
Artigo 244.o
Supervisão da concentração de riscos
1. A supervisão da concentração de riscos a nível de grupo é exercida nos termos dos n.os 2 e 3 do presente artigo, do artigo 246.o e do capítulo III.
2. Os Estados-Membros exigem às empresas de seguros e de resseguros e às sociedades gestoras de participações no sector dos seguros que comuniquem regularmente, pelo menos uma vez por ano, ao supervisor do grupo qualquer concentração de riscos significativa a nível do grupo.
As informações necessárias devem ser apresentadas ao supervisor do grupo pela empresa de seguros ou de resseguros que lidera o grupo ou, caso o grupo não seja liderado por uma empresa de seguros ou de resseguros, pela sociedade gestora de participações no sector dos seguros ou pela empresa de seguros ou de resseguros do grupo identificada pelo supervisor do grupo após consulta das outras autoridades de supervisão interessadas e do grupo.
As concentrações de riscos são apreciadas pelo supervisor do grupo.
3. O supervisor do grupo, após consulta das outras autoridades de supervisão interessadas e do grupo, identifica o tipo de riscos que as empresas de seguros e de resseguros de um determinado grupo devem comunicar em todas as circunstâncias.
Ao definir ou dar parecer sobre o tipo de riscos, o supervisor do grupo e as outras autoridades de supervisão interessadas têm em conta o grupo específico e a estrutura de gestão de riscos do grupo.
A fim de identificar as concentrações de riscos significativas a comunicar, o supervisor do grupo, após consulta das outras autoridades de supervisão interessadas e do grupo, fixa limiares adequados com base no requisito de capital de solvência, nas provisões técnicas, ou em ambos.
Na revisão das concentrações de riscos, o supervisor do grupo deve monitorizar, nomeadamente, o eventual risco de contágio no interior do grupo, o risco de um conflito de interesses e o nível ou volume dos riscos.
4. A Comissão pode aprovar medidas de execução no que respeita à definição e identificação das concentrações de riscos significativas e à comunicação dessas concentrações de riscos para efeitos dos n.os 2 e 3.
Essas medidas, que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, completando-a, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 3 do artigo 301.o.
Artigo 245.o
Supervisão de operações intragrupo
1. A supervisão das operações intragrupo é exercida nos termos dos n.os 2 e 3 do presente artigo, do artigo 246.o e do capítulo III.
2. Os Estados-Membros exigem às empresas de seguros e de resseguros e às sociedades gestoras de participações no sector dos seguros que comuniquem regularmente, pelo menos uma vez por ano, ao supervisor do grupo, todas as operações intragrupo significativas realizadas por empresas de seguros e de resseguros no âmbito do grupo, incluindo as realizadas com pessoas singulares ligadas a qualquer empresa do grupo por relações estreitas.
Além disso, os Estados-Membros exigem que a comunicação das operações intragrupo muito significativas se faça assim que tal seja praticável.
As informações necessárias devem ser apresentadas ao supervisor do grupo pela empresa de seguros ou de resseguros que lidera o grupo ou, caso o grupo não seja liderado por uma empresa de seguros ou de resseguros, pela sociedade gestora de participações no sector dos seguros ou pela empresa de seguros ou de resseguros do grupo identificada pelo supervisor do grupo após consulta das outras autoridades de supervisão interessadas e do grupo.
As operações intragrupo são apreciadas pelo supervisor do grupo.
3. O supervisor do grupo, após consulta das outras autoridades de supervisão interessadas e do grupo, identifica o tipo de operações intragrupo que as empresas de seguros e de resseguros de um determinado grupo devem obrigatoriamente comunicar em todas as circunstâncias. O n.o 3 do artigo 244.o aplica-se com as necessárias adaptações.
4. A Comissão pode aprovar medidas de execução no que respeita à definição e à identificação das operações intragrupo significativas e à respectiva comunicação para efeitos dos n.os 2 e 3.
Essas medidas, que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, completando-a, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 3 do artigo 301.o.
Secção 3
Gestão de riscos e controlo interno
Artigo 246.o
Supervisão do sistema de governação das empresas
1. Os requisitos estabelecidos na Secção 2 do capítulo IV do título I são aplicáveis, com as necessárias adaptações, a nível do grupo.
Sem prejuízo do disposto no primeiro parágrafo, os sistemas de gestão de riscos e de controlo interno e os procedimentos de prestação de informações devem ser aplicados de forma coerente em todas as empresas incluídas no âmbito da supervisão do grupo nos termos das alíneas a) e b) do n.o 2 do artigo 213.o, por forma a que esses sistemas e procedimentos de prestação de informações possam ser controlados a nível do grupo.
2. Sem prejuízo do n.o 1, os mecanismos de controlo interno do grupo devem incluir, pelo menos:
a)
Mecanismos adequados no que respeita à solvência do grupo para identificar e medir todos os riscos significativos corridos e relacionar adequadamente os fundos próprios elegíveis com os riscos;
b)
Procedimentos de prestação de informações e contabilísticos sólidos que permitam monitorizar e gerir as operações intragrupo e a concentração de riscos.
3. Os sistemas e procedimentos de prestação de informações referidos nos n.os 1 e 2 são sujeitos à revisão do supervisor do grupo nos termos do capítulo III.
4. Os Estados-Membros exigem à empresa de seguros ou de resseguros participante ou à sociedade gestora de participações no sector dos seguros que efectuem, ao nível do grupo, a avaliação exigida pelo artigo 45.o. A auto-avaliação do risco e da solvência efectuada a nível do grupo é submetida à revisão do supervisor do grupo nos termos do capítulo III.
Caso o cálculo da solvência a nível do grupo seja efectuado segundo o método baseado na consolidação contabilística referido no artigo 230.o, a empresa de seguros ou de resseguros participante ou a sociedade gestora de participações no sector dos seguros deve fornecer ao supervisor do grupo uma análise adequada da diferença entre o requisito de capital de solvência do grupo e a soma dos requisitos de capital de solvência de todas as empresas de seguros e de resseguros que pertencem ao grupo.
A empresa de seguros ou de resseguros participante ou a sociedade gestora de participações no sector dos seguros pode, se assim o decidir e com o acordo do supervisor do grupo, efectuar em simultâneo todas as avaliações exigidas pelo artigo 45.o a nível do grupo e a nível de qualquer das filiais do grupo e apresentar um documento único que abranja todas as referidas avaliações.
Antes de dar o acordo previsto no terceiro parágrafo, o supervisor do grupo consulta os membros do colégio de supervisores e tem na devida conta os pareceres e reservas por eles expressos.
Caso opte pela possibilidade prevista no terceiro parágrafo, o grupo deve apresentar o documento em simultâneo a todas as autoridades de supervisão interessadas. O exercício desta opção não exime as filiais em causa da obrigação de assegurar o cumprimento dos requisitos previstos no artigo 45.o.
CAPÍTULO III
Medidas para facilitar a supervisão do grupo
Artigo 247.o
Supervisor do grupo
1. É designado de entre as autoridades de supervisão dos Estados-Membros interessados um supervisor único («supervisor do grupo»), responsável pela coordenação e exercício da supervisão do grupo.
2. Caso a mesma autoridade de supervisão seja competente para todas as empresas de seguros e de resseguros de um grupo, as funções de supervisor do grupo são desempenhadas por essa autoridade de supervisão.
Em todos os outros casos, e sem prejuízo do disposto no n.o 3, as funções de supervisor do grupo são desempenhadas pelas seguintes autoridades:
a)
Se um grupo for liderado por uma empresa de seguros ou de resseguros, pela autoridade de supervisão que tiver autorizado essa empresa;
b)
Se um grupo não for liderado por uma empresa de seguros ou de resseguros, pela autoridade de supervisão identificada segundo os seguintes critérios:
i)
se a empresa-mãe de uma empresa de seguros ou de resseguros for uma sociedade gestora de participações no sector dos seguros, pela autoridade de supervisão que tiver autorizado essa empresa de seguros ou de resseguros;
ii)
se mais de uma empresa de seguros ou de resseguros com sede na Comunidade tiverem por empresa-mãe a mesma sociedade gestora de participações no sector dos seguros e uma dessas empresas tiver sido autorizada no Estado-Membro em que esta sociedade tem a sua sede, pela autoridade de supervisão da empresa de seguros ou de resseguros autorizada nesse Estado-Membro;
iii)
se o grupo for liderado por mais de uma sociedade gestora de participações no sector dos seguros com sede em diferentes Estados-Membros e existir uma empresa de seguros ou de resseguros em cada um desses Estados-Membros, pela autoridade de supervisão da empresa de seguros ou de resseguros com o total do balanço mais elevado;
iv)
se mais de uma empresa de seguros ou de resseguros com sede na Comunidade tiverem por empresa-mãe a mesma sociedade gestora de participações no sector dos seguros e nenhuma dessas empresas tiver sido autorizada no Estado-Membro em que a sociedade gestora de participações no sector dos seguros tem a sua sede, pela autoridade de supervisão que tiver autorizado a empresa de seguros ou de resseguros com o total do balanço mais elevado;
v)
se o grupo não tiver uma empresa-mãe, ou em qualquer circunstância não prevista nas subalíneas i) a iv), pela autoridade de supervisão que tiver autorizado a empresa de seguros ou de resseguros com o total do balanço mais elevado.
3. Em casos específicos, as autoridades de supervisão interessadas podem, a pedido de qualquer delas, decidir conjuntamente derrogar aos critérios estabelecidos no n.o 2, caso a sua aplicação seja inadequada, tendo em conta a estrutura do grupo e a importância relativa das actividades das empresas de seguros ou de resseguros em diferentes países, e designar como supervisor do grupo uma autoridade de supervisão diferente.
Para esse efeito, qualquer das autoridades de supervisão interessadas pode solicitar a abertura de um debate sobre a adequação dos critérios referidos no n.o 2. Não deve ser realizado mais de um debate deste tipo por ano.
As autoridades de supervisão interessadas envidam todos os esforços para tomar uma decisão conjunta sobre a escolha do supervisor do grupo no prazo de três meses a contar do pedido de abertura do debate. Antes de tomarem a sua decisão, as autoridades de supervisão interessadas devem dar ao grupo a oportunidade de manifestar a sua opinião.
4. No decurso do prazo referido no terceiro parágrafo do n.o 3, qualquer das autoridades de supervisão interessadas pode solicitar que o CAESSPCR seja consultado. Caso o CAESSPCR seja consultado, o prazo referido no n.o 3 é prorrogado por dois meses.
5. Caso o CAESSPCR seja consultado, as autoridades de supervisão interessadas têm em conta o parecer do CAESSPCR ao tomarem a sua decisão conjunta. A decisão conjunta deve ser devidamente fundamentada e conter a explicação de qualquer desvio significativo em relação ao parecer do CAESSPCR.
6. Na falta de uma decisão conjunta que derrogue aos critérios estabelecidos no n.o 2, as funções do supervisor do grupo são exercidas pela autoridade de supervisão identificada nos termos do n.o 2.
7. O CAESSPCR informa pelo menos uma vez por ano o Parlamento Europeu, o Conselho e a Comissão das principais dificuldades surgidas na aplicação dos n.os 2, 3 e 6.
No caso de surgirem dificuldades importantes com a aplicação dos critérios estabelecidos nos n.os 2 e 3, a Comissão aprova medidas de execução destinadas a especificar esses critérios.
Essas medidas, que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, completando-a, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 3 do artigo 301.o.
8. Caso num Estado-Membro exista mais de uma autoridade de supervisão competente em matéria de supervisão prudencial das empresas de seguros e de resseguros, esse Estado-Membro toma as medidas necessárias para assegurar a coordenação entre essas autoridades.
Artigo 248.o
Direitos e deveres do supervisor do grupo e dos outros supervisores Colégio de supervisores
1. Os direitos e deveres do supervisor do grupo em relação à supervisão do grupo compreendem:
a)
A coordenação da recolha e divulgação de informações relevantes ou essenciais em condições normais ou em situações de emergência, incluindo a divulgação de informações que se revistam de importância para as funções de supervisão de uma autoridade de supervisão;
b)
A revisão e avaliação da situação financeira do grupo;
c)
A avaliação do cumprimento pelo grupo das regras relativas à solvência, concentração de riscos e operações intragrupo, nos termos dos artigos 218.o a 245.o;
d)
A avaliação do sistema de governação do grupo, nos termos do artigo 246.o, e do cumprimento, pelos membros do órgão de direcção, administração ou supervisão da empresa participante, dos requisitos estabelecidos nos artigos 42.o e 257.o;
e)
O planeamento e a coordenação, através de reuniões periódicas realizadas pelo menos uma vez por ano ou de outros meios adequados, das actividades de supervisão em condições normais ou em situações de emergência, em colaboração com as autoridades de supervisão interessadas, tendo em conta a natureza, a escala e a complexidade dos riscos inerentes à actividade das empresas que fazem parte do grupo;
f)
As outras funções, medidas e decisões que incumbem ao supervisor do grupo por força da presente directiva ou que decorrem da respectiva aplicação, em especial a liderança do processo de validação de modelos internos a nível do grupo, nos termos dos artigos 231.o e 233.o, e a liderança do processo de autorização da aplicação do regime previsto nos artigos 237.o a 240.o.
2. A fim de facilitar o exercício das funções de supervisão de grupo referidas no n.o 1, é criado um colégio de supervisores, presidido pelo supervisor de grupo.
O colégio de supervisores assegura que a cooperação, o intercâmbio de informações e os processos de consulta entre as autoridades de supervisão que fazem parte do colégio de supervisores sejam efectivamente aplicados, nos termos do título III da presente directiva, com o objectivo de promover a convergência das suas decisões e actividades respectivas.
3. Os membros do colégio de supervisores incluem o supervisor do grupo e as autoridades de supervisão de todos os Estados-Membros em que estejam situadas as sedes de todas as filiais.
As autoridades de supervisão de que dependem as filiais importantes e as empresas coligadas são igualmente autorizadas a participar nos trabalhos do colégio de supervisores. No entanto, a sua participação limita-se à realização do objectivo de assegurar um intercâmbio de informações eficaz.
O bom funcionamento do colégio de supervisores pode exigir que algumas actividades sejam efectuadas por um número reduzido de autoridades de supervisão que façam parte do colégio.
4. Sem prejuízo das medidas aprovadas por força da presente directiva, a criação e o funcionamento do colégio de supervisores são objecto de acordos de coordenação entre o supervisor do grupo e as outras autoridades de supervisão interessadas.
Em caso de divergência de pontos de vista relativamente a estes acordos de coordenação, qualquer membro do colégio de supervisores pode remeter o assunto para o CAESSPCR.
O supervisor do grupo, após consulta das autoridades de supervisão interessadas, tem em conta qualquer parecer emitido pelo CAESSPCR num prazo de dois meses antes de tomar a sua decisão final. A decisão deve ser devidamente fundamentada e acompanhada da explicação de qualquer desvio significativo relativamente ao parecer do CAESSPCR. O supervisor do grupo transmite a decisão às outras autoridades de supervisão interessadas.
5. Sem prejuízo das medidas aprovadas por força da presente directiva, os acordos de coordenação a que se refere o n.o 4 especificam os procedimentos:
a)
Que as autoridades de supervisão interessadas devem seguir para tomar as decisões referidas nos artigos 231.o, 232.o e 247.o;
b)
Para a consulta referida no n.o 4 do presente artigo e no n.o 5 do artigo 218.o.
Sem prejuízo dos direitos e deveres conferidos pela presente directiva ao supervisor do grupo e às outras autoridades de supervisão, os acordos de coordenação podem confiar funções suplementares ao supervisor do grupo ou às outras autoridades de supervisão interessadas se daí resultar uma supervisão mais eficaz do grupo e não se prejudicarem as actividades de supervisão dos membros do colégio de supervisores relativamente às suas responsabilidades individuais.
Além disso, os acordos de coordenação podem especificar os procedimentos de:
a)
Consulta entre as autoridades de supervisão interessadas, nomeadamente nos casos referidos nos artigos 213.o a 217.o, 219.o a 221.o, 227.o, 244.o a 246.o, 250.o, 256.o, 260.o e 262.o;
b)
Cooperação com outras autoridades de supervisão.
6. O CAESSPCR elabora orientações para o funcionamento operacional dos colégios de supervisores, com base numa apreciação exaustiva dos seus trabalhos, a fim de avaliar o nível de convergência entre eles. Esta apreciação tem lugar pelo menos de três em três anos. Os Estados-Membros asseguram que o supervisor do grupo transmita ao CAESSPCR as informações sobre o funcionamento do colégio de supervisores e as dificuldades encontradas que se revelem relevantes para a referida apreciação.
7. A Comissão aprova medidas de execução relativas à coordenação da supervisão do grupo para efeitos dos n.os 1 a 6, incluindo a definição de filial importante.
Essas medidas, que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, completando-a, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 3 do artigo 301.o.
Artigo 249.o
Cooperação e intercâmbio de informações entre autoridades de supervisão
1. As autoridades responsáveis pela supervisão numa base individual das empresas de seguros e de resseguros pertencentes a um grupo ou o supervisor do grupo cooperam estreitamente entre si, em particular nos casos em que uma empresa de seguros ou de resseguros enfrente dificuldades financeiras.
Para assegurar que as autoridades de supervisão, incluindo o supervisor do grupo, disponham de acesso ao mesmo volume de informação relevante, sem prejuízo das suas responsabilidades respectivas, e quer estejam ou não estabelecidas no mesmo Estado-Membro, devem as mesmas trocar entre si toda a informação, a fim de permitir e facilitar o exercício das funções de supervisão das outras autoridades no âmbito da presente directiva. Neste contexto, as autoridades de supervisão interessadas e o supervisor do grupo transmitem imediatamente entre si todas as informações relevantes logo que delas dispuserem. As informações referidas no presente parágrafo incluem, nomeadamente, informações sobre medidas do grupo e das autoridades de supervisão, assim como informações prestadas pelo grupo.
2. As autoridades responsáveis pela supervisão numa base individual das empresas de seguros e de resseguros pertencentes a um grupo e o supervisor do grupo convocam imediatamente uma reunião de todos os supervisores envolvidos na supervisão do grupo pelo menos nas seguintes circunstâncias:
a)
Caso tenham conhecimento de um incumprimento significativo do requisito de capital de solvência ou do requisito de capital mínimo de empresas individuais de seguros ou de resseguros;
b)
Caso tenham conhecimento de um incumprimento significativo do requisito de capital de solvência a nível do grupo, calculado com base em dados consolidados, ou do requisito de capital de solvência do grupo numa base de agregação, consoante o método de cálculo utilizado nos termos do título III, Capítulo II, Secção I, Subsecção 4;
c)
Caso outras circunstâncias excepcionais ocorram ou tenham ocorrido.
3. A Comissão aprova medidas de execução destinadas a determinar quais os elementos que, numa base sistemática, devem ser recolhidos pelo supervisor do grupo e divulgados às outras autoridades de supervisão interessadas ou transmitidos ao supervisor do grupo pelas outras autoridades de supervisão interessadas.
A Comissão aprova medidas de execução destinadas a especificar os elementos essenciais ou relevantes para a supervisão a nível do grupo, a fim de melhorar a convergência das informações para fins de supervisão.
As medidas referidas no presente número, que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, completando-a, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 3 do artigo 301.o.
Artigo 250.o
Consulta entre autoridades de supervisão
1. Sem prejuízo do disposto no artigo 248.o, as autoridades de supervisão interessadas, antes de tomarem qualquer decisão que se revista de importância para as funções de supervisão de outras autoridades de supervisão, consultam-se mutuamente no seio do colégio de supervisores no que respeita aos seguintes elementos:
a)
Alterações na estrutura de accionistas, organizativa ou de gestão das empresas de seguros ou de resseguros de um grupo que impliquem aprovação ou autorização das autoridades de supervisão; e
b)
Sanções importantes ou medidas excepcionais tomadas pelas autoridades de supervisão, incluindo a imposição de um acréscimo ao requisito de capital de solvência nos termos do artigo 37.o e a imposição de limitações à utilização de um modelo interno para o cálculo do requisito de capital de solvência nos termos do título I, Capítulo VI, Secção 4, Subsecção 3.
Para efeitos da alínea b) do primeiro parágrafo, o supervisor do grupo é sempre consultado.
Além disso, as autoridades de supervisão interessadas devem, sempre que uma decisão se baseie em informações recebidas das outras autoridades de supervisão, consultar-se mutuamente antes da referida decisão.
2. Sem prejuízo do disposto no artigo 248.o, a autoridade de supervisão pode decidir não efectuar uma consulta em caso de urgência ou caso tal consulta possa comprometer a eficácia da decisão. Nesse caso, a autoridade de supervisão deve informar sem demora as demais autoridades de supervisão interessadas.
Artigo 251.o
Pedidos do supervisor do grupo a outras autoridades de supervisão
O supervisor do grupo pode solicitar às autoridades de supervisão do Estado-Membro em que a empresa-mãe tem a sua sede e que não exerçam a supervisão do grupo nos termos do artigo 247.o que requeiram à empresa-mãe quaisquer informações relevantes para o exercício dos seus direitos e deveres de coordenação previstos no artigo 248.o e lhe transmitam essas informações.
Caso necessite de informações referidas no n.o 2 do artigo 254.o que tenham já sido transmitidas a outra autoridade de supervisão, o supervisor do grupo contacta essa autoridade, sempre que possível, a fim de evitar a duplicação da comunicação às diversas autoridades incumbidas da supervisão.
Artigo 252.o
Cooperação com as autoridades responsáveis pelas instituições de crédito e empresas de investimento
No caso de uma empresa de seguros ou de resseguros e uma instituição de crédito na acepção da Directiva 2006/48/CE ou uma empresa de investimento na acepção da Directiva 2004/39/CE, ou ambas, estarem directa ou indirectamente coligadas ou terem uma empresa participante comum, as autoridades de supervisão interessadas e as autoridades responsáveis pela supervisão dessas outras empresas colaboram estreitamente.
Sem prejuízo das respectivas competências, essas autoridades comunicam-se reciprocamente todas as informações susceptíveis de facilitar o desempenho das suas funções, em especial nos termos do estabelecido no presente título.
Artigo 253.o
Sigilo profissional e confidencialidade
Os Estados-Membros autorizam o intercâmbio de informações entre as suas autoridades de supervisão e entre as suas autoridades de supervisão e outras autoridades, nos termos dos artigos 249.o a 252.o.
As informações recebidas no âmbito da supervisão do grupo e, em especial, quaisquer informações objecto de intercâmbio entre autoridades de supervisão e entre autoridades de supervisão e outras autoridades previsto no presente título ficam sujeitas ao disposto no artigo 295.o.
Artigo 254.o
Acesso às informações
1. Os Estados-Membros asseguram que as pessoas singulares e colectivas incluídas no âmbito da supervisão do grupo e as suas empresas de seguros e de resseguros coligadas possam proceder ao intercâmbio de quaisquer informações que possam ser relevantes para efeitos da supervisão do grupo.
2. Os Estados-Membros prevêem que as respectivas autoridades responsáveis pelo exercício da supervisão do grupo tenham acesso a todas as informações relevantes para essa supervisão, independentemente da natureza da empresa em causa. O artigo 35.o aplica-se com as necessárias adaptações.
As autoridades de supervisão interessadas só podem dirigir-se directamente às empresas do grupo para obter as informações necessárias se essas informações tiverem sido solicitadas à empresa de seguros ou de resseguros sujeita à supervisão do grupo e esta não as tiver prestado dentro de um prazo razoável.
Artigo 255.o
Verificação das informações
1. Os Estados-Membros asseguram que as suas autoridades de supervisão possam proceder no seu território, directamente ou por intermédio de pessoas que tenham mandatado para o efeito, à verificação no local das informações a que se refere o artigo 254.o nas instalações das seguintes empresas:
a)
A empresa de seguros ou de resseguros sujeita à supervisão de grupo;
b)
As empresas coligadas com essa empresa de seguros ou de resseguros;
c)
As empresas-mãe dessa empresa de seguros ou de resseguros;
d)
As empresas coligadas com uma empresa-mãe dessa empresa de seguros ou de resseguros.
2. Caso pretendam, em casos específicos, verificar as informações respeitantes a uma empresa, regulamentada ou não, que faça parte de um grupo e se situe noutro Estado-Membro, as autoridades de supervisão solicitam às autoridades de supervisão desse outro Estado-Membro a realização dessa verificação.
As autoridades que recebam esse pedido devem, no âmbito das suas competências, dar-lhe resposta, quer efectuando directamente a verificação, quer permitindo a sua realização por um auditor ou um perito, quer permitindo que a autoridade que apresentou o pedido efectue ela própria a verificação. O supervisor do grupo deve ser informado das medidas tomadas.
A autoridade de supervisão que apresentou o pedido pode, se o desejar, participar na verificação, quando não a efectuar ela própria directamente.
Artigo 256.o
Relatório sobre a solvência e a situação financeira do grupo
1. Os Estados-Membros exigem às empresas de seguros e de resseguros participantes ou às sociedades gestoras de participações no sector dos seguros que anualmente divulguem publicamente um relatório sobre a solvência e a situação financeira a nível do grupo. Os artigos 51.o e 53.o a 55.o aplicam-se com as necessárias adaptações.
2. As empresas de seguros ou de resseguros participantes ou sociedades gestoras de participações no sector dos seguros podem, desde que obtenham o acordo do supervisor do grupo, apresentar um único relatório sobre a solvência e a situação financeira do grupo que contenha as seguintes informações:
a)
As informações a nível do grupo que devam ser divulgadas por força do n.o 1;
b)
As informações relativas a qualquer das filiais do grupo que devam ser identificáveis individualmente e divulgadas por força dos artigos 51.o e 53.o a 55.o.
Antes de dar o acordo previsto no primeiro parágrafo, o supervisor do grupo deve consultar o colégio de supervisores e ter em conta o parecer e as reservas expressos pelos seus membros.
3. Se o relatório referido no n.o 2 não incluir informações exigidas a empresas comparáveis pela autoridade de supervisão que autorizou uma filial do grupo, e se essa omissão tiver uma importância significativa, a autoridade de supervisão interessada deve dispor de poderes para exigir que a filial em causa divulgue as informações suplementares necessárias.
4. A Comissão aprova medidas de execução destinadas a especificar mais pormenorizadamente as informações a divulgar e os meios a utilizar para esse efeito relativamente ao relatório único sobre a solvência e a situação financeira.
Essas medidas, que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, completando-a, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 3 do artigo 301.o.
Artigo 257.o
Órgão de direcção, administração ou supervisão das sociedades gestoras de participações no sector dos seguros
Os Estados-Membros exigem que todas as pessoas que dirijam efectivamente sociedades gestoras de participações no sector dos seguros tenham a competência e a idoneidade necessárias para cumprirem os seus deveres.
O artigo 42.o aplica-se com as necessárias adaptações.
Artigo 258.o
Medidas de aplicação
1. Se as empresas de seguros ou de resseguros de um grupo não cumprirem os requisitos referidos nos artigos 218.o a 246.o, se tais requisitos forem cumpridos mas a solvência puder apesar disso vir a estar em risco ou se as operações intragrupo ou as concentrações de riscos constituírem uma ameaça para a sua situação financeira, as seguintes autoridades tomam as medidas necessárias para rectificar assim que possível a situação:
a)
Supervisor do grupo, em relação às sociedades gestoras de participações no sector dos seguros;
b)
Autoridades de supervisão, em relação às empresas de seguros e de resseguros.
Se, no caso referido na alínea a) do primeiro parágrafo, o supervisor do grupo não for uma das autoridades de supervisão do Estado-Membro em que a sociedade gestora de participações no sector dos seguros tem a sua sede, o supervisor do grupo informa essas autoridades de supervisão das suas conclusões, a fim de lhes permitir tomar as medidas necessárias.
Se, no caso referido na alínea b) do primeiro parágrafo, o supervisor do grupo não for uma das autoridades de supervisão do Estado-Membro em que a empresa de seguros ou de resseguros tem a sua sede, o supervisor do grupo deve informar essas autoridades de supervisão das suas conclusões, a fim de lhes permitir tomar as medidas necessárias.
Sem prejuízo do disposto no n.o 2, os Estados-Membros devem determinar as medidas que podem ser tomadas pelas suas autoridades de supervisão em relação às sociedades gestoras de participações no sector dos seguros.
As autoridades de supervisão interessadas, incluindo o supervisor do grupo, devem, se for caso disso, coordenar as suas medidas de aplicação.
2. Os Estados-Membros asseguram que, sem prejuízo da sua legislação penal, possam ser aplicadas sanções ou medidas às sociedades gestoras de participações no sector dos seguros que infrinjam disposições legais, regulamentares ou administrativas aprovadas nos termos do presente título ou às pessoas que gerem efectivamente essas sociedades. As autoridades de supervisão cooperam estreitamente a fim de assegurar que essas sanções ou medidas sejam eficazes, em especial quando a administração central ou o estabelecimento principal de uma sociedade gestora de participações no sector dos seguros não se situar na sua sede estatutária.
3. A Comissão pode aprovar medidas de execução relativas à coordenação das medidas de aplicação referidas nos n.os 1 e 2.
Essas medidas, que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, completando-a, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 3 do artigo 301.o.
Artigo 259.o
Prestação de informações pelo CAESSPCR
1. O CAESSPCR comparece anualmente no Parlamento Europeu para uma audição geral em comissão parlamentar. Caso essa comparência coincida com a obrigação de prestação de informações estabelecida no n.o 3 do artigo 71.o, considera-se, no que respeita ao Parlamento Europeu, que o CAESSPCR cumpriu tal obrigação por meio da referida comparência.
2. Na audição referida no n.o 1, o CAESSPCR informa, nomeadamente, sobre todas as experiências relevantes e importantes tiradas da experiência, no que diz respeito às actividades de supervisão e cooperação entre supervisores no âmbito do título III, em especial sobre:
a)
O processo de nomeação, o número e a distribuição geográfica dos supervisores de grupo;
b)
O funcionamento do colégio de supervisores, em especial a implicação e o empenhamento das autoridades de supervisão que não são o supervisor do grupo.
3. Para efeitos do n.o 1, o CAESSPCR pode igualmente referir, se for caso disso, as principais lições tiradas das revisões previstas no n.o 6 do artigo 248.o.
CAPÍTULO IV
Países terceiros
Artigo 260.o
Empresas-mãe sedeadas fora da Comunidade: verificação da equivalência
1. No caso referido na alínea c) do n.o 2 do artigo 213.o, as autoridades de supervisão interessadas verificam se as empresas de seguros e de resseguros cuja empresa-mãe tem sede fora da Comunidade estão sujeitas a supervisão, por uma autoridade de supervisão do país terceiro, equivalente à prevista pelo presente título em relação à supervisão a nível do grupo de empresas de seguros ou de resseguros referidas nas alíneas a) e b) do n.o 2 do artigo 213.o.
A verificação é efectuada pela autoridade de supervisão que seria o supervisor do grupo caso fossem aplicáveis os critérios previstos no n.o 2 do artigo 247.o, a pedido da empresa-mãe ou de qualquer das empresas de seguros ou de resseguros autorizadas na Comunidade ou por sua própria iniciativa, salvo se a Comissão já tiver decidido sobre a equivalência do país terceiro em questão. Neste contexto, a autoridade de supervisão consulta as outras autoridades de supervisão interessadas e o CAESSPCR antes de tomar uma decisão.
2. A Comissão pode aprovar medidas de execução destinadas a especificar os critérios para decidir se o regime prudencial de um país terceiro para a supervisão de grupos é equivalente ao estabelecido no presente título. Essas medidas, que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, completando-a, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o n.o 3 do artigo 301.o.
3. A Comissão pode decidir, após consulta do Comité Europeu dos Seguros e Pensões Complementares de Reforma pelo procedimento de regulamentação a que se refere o n.o 2 do artigo 301.o e tendo em conta os critérios adoptados nos termos do n.o 2, se o regime prudencial para a supervisão de grupos num dado país terceiro é equivalente ao estabelecido no presente título.
Estas decisões são regularmente revistas para ter em conta quaisquer alterações do regime prudencial para a supervisão de grupos estabelecido no presente título ou do regime prudencial do país terceiro para a supervisão de grupos, bem como qualquer outra alteração de regulamentação que possa influir na decisão sobre a equivalência.
As decisões aprovadas pela Comissão nos termos do primeiro parágrafo relativamente a um país terceiro são reconhecidas como determinantes para efeitos da verificação referida no n.o 1.
Artigo 261.o
Empresas-mãe sedeadas fora da Comunidade: equivalência
1. Em caso de equivalência de supervisão, na acepção do artigo 260.o, os Estados-Membros confiam na supervisão do grupo exercida de maneira equivalente pelas autoridades de supervisão do país terceiro, nos termos do n.o 2.
2. Os artigos 247.o a 258.o são aplicáveis, com as necessárias adaptações, à cooperação com as autoridades de supervisão de países terceiros.
Artigo 262.o
Empresas-mãe sedeadas fora da Comunidade: falta de equivalência
1. Na falta da supervisão equivalente referida no artigo 260.o, os Estados-Membros aplicam às empresas de seguros e de resseguros os artigos 218.o a 258.o, com as necessárias adaptações e com excepção dos artigos 236.o a 243.o, ou um dos métodos previstos no n.o 2.
Os métodos e princípios gerais estabelecidos nos artigos 218.o a 258.o são aplicáveis a nível da sociedade gestora de participações no sector dos seguros ou da empresa de seguros ou de resseguros do país terceiro.
Exclusivamente para efeitos do cálculo da solvência do grupo, a empresa-mãe é tratada como se fosse uma empresa de seguros ou de resseguros sujeita a condições idênticas às previstas no título I, Capítulo VI, Secção 3, Subsecções 1, 2 e 3 no que respeita aos fundos próprios elegíveis para o requisito de capital de solvência e a todos os seguintes requisitos:
a)
Um requisito de capital de solvência determinado segundo os princípios do artigo 226.o, caso se trate de uma sociedade gestora de participações no sector dos seguros;
b)
Um requisito de capital de solvência determinado segundo os princípios do artigo 227.o, caso se trate de uma empresa de seguros ou de resseguros de um país terceiro.
2. Os Estados-Membros permitem que as suas autoridades de supervisão apliquem outros métodos que assegurem uma supervisão adequada das empresas de seguros e de resseguros que façam parte de um grupo. Esses métodos são aprovados pelo supervisor do grupo, depois de consultadas as outras autoridades de supervisão interessadas.
As autoridades de supervisão podem exigir, nomeadamente, a constituição de uma sociedade gestora de participações no sector dos seguros com sede na Comunidade e aplicar o presente título às empresas de seguros e de resseguros do grupo liderado por essa sociedade gestora de participações no sector dos seguros.
Os métodos escolhidos devem permitir alcançar os objectivos da supervisão de grupo definidos no presente título e ser notificados às outras autoridades de supervisão interessadas e à Comissão.
Artigo 263.o
Empresas-mãe sedeadas fora da Comunidade: níveis
Se a própria empresa-mãe referida no artigo 260.o for, por seu turno, uma filial de uma sociedade gestora de participações no sector dos seguros com sede fora da Comunidade ou de uma empresa de seguros ou de resseguros de um país terceiro, os Estados-Membros aplicam a verificação prevista no artigo 260.o apenas a nível da última empresa-mãe que seja uma sociedade gestora de participações no sector dos seguros de um país terceiro ou uma empresa de seguros ou de resseguros de um país terceiro.
No entanto, os Estados-Membros permitem que as suas autoridades de supervisão decidam, na falta da supervisão equivalente referida no artigo 260.o, efectuar uma nova verificação a um nível inferior caso exista uma empresa-mãe das empresas de seguros ou de resseguros, quer esta seja uma sociedade gestora de participações no sector dos seguros de um país terceiro, quer uma empresa de seguros ou de resseguros de um país terceiro.
Nesse caso, a autoridade de supervisão referida no segundo parágrafo do n.o 1 do artigo 260.o deve explicar ao grupo a sua decisão.
O artigo 262.o é aplicável com as necessárias adaptações.
Artigo 264.o
Cooperação com as autoridades de supervisão de países terceiros
1. A Comissão pode submeter propostas ao Conselho para negociar acordos com um ou mais países terceiros relativamente às formas de exercício da supervisão de grupo das seguintes empresas:
a)
Empresas de seguros ou de resseguros que tenham, como empresas participantes, empresas na acepção do artigo 213.o com sede num país terceiro; e
b)
Empresas de seguros ou de resseguros de um país terceiro que tenham, como empresas participantes, empresas na acepção do artigo 213.o com sede na Comunidade.
2. Os acordos referidos no n.o 1 destinam-se, nomeadamente, a garantir que:
a)
As autoridades de supervisão dos Estados-Membros possam obter as informações necessárias para a supervisão a nível de grupo de empresas de seguros e de resseguros com sede na Comunidade e que tenham filiais ou detenham participações em empresas fora da Comunidade; e
b)
As autoridades de supervisão dos países terceiros possam obter as informações necessárias para a supervisão a nível de grupo de empresas de seguros e de resseguros de países terceiros com sede nos seus territórios e que tenham filiais ou detenham participações em empresas sitas em um ou mais Estados-Membros.
3. Sem prejuízo dos n.os 1 e 2 do artigo 300.o do Tratado, a Comissão, assistida pelo Comité Europeu dos Seguros e Pensões Complementares de Reforma, avalia o resultado das negociações a que se refere o n.o 1.
CAPÍTULO V
Sociedades gestoras de participações de seguros mistas
Artigo 265.o
Operações intragrupo
1. Os Estados-Membros asseguram que, se a empresa-mãe de uma ou mais empresas de seguros ou de resseguros for uma sociedade gestora de participações de seguros mista, as autoridades de supervisão responsáveis pela supervisão dessas empresas de seguros ou de resseguros efectuem a supervisão geral das operações entre essas empresas de seguros ou de resseguros e a sociedade gestora de participações de seguros mista e as suas empresas coligadas.
2. Os artigos 245.o, 249.o a 255.o e 258.o são aplicáveis com as necessárias adaptações.
Artigo 266.o
Cooperação com países terceiros
No que respeita à cooperação com países terceiros, o artigo 264.o é aplicável com as necessárias adaptações.
TÍTULO IV
SANEAMENTO E LIQUIDAÇÃO DE EMPRESAS DE SEGUROS
CAPÍTULO I
Âmbito de aplicação e definições
Artigo 267.o
Âmbito do presente título
O presente título aplica-se às medidas de saneamento e aos processos de liquidação das seguintes entidades:
a)
Empresas de seguros;
b)
Sucursais, situadas no território da Comunidade, de empresas de seguros de países terceiros.
Artigo 268.o
Definições
1. Para os efeitos do presente título, entende-se por:
a)
«Autoridades competentes», as autoridades administrativas ou judiciais dos Estados-Membros competentes em matéria de medidas de saneamento ou de processos de liquidação;
b)
«Sucursal», uma presença permanente de uma empresa de seguros no território de um Estado-Membro distinto do Estado-Membro de origem, que exerça a actividade seguradora;
c)
«Medidas de saneamento», as medidas que, implicando a intervenção das autoridades competentes, se destinam a preservar ou restabelecer a situação financeira de uma empresa de seguros e que afectam os direitos preexistentes de terceiros que não a própria empresa de seguros, nomeadamente as medidas que comportam a possibilidade de suspensão de pagamentos, de suspensão de medidas de execução ou de redução de créditos;
d)
«Processo de liquidação», um processo que implica a realização dos activos de uma empresa de seguros e a distribuição do respectivo produto entre os credores, accionistas ou sócios, consoante o caso, que implica necessariamente a intervenção das autoridades competentes, inclusive quando esse processo é concluído por meio de concordata ou de outra medida análoga, quer o processo se funde ou não em insolvência ou seja voluntário ou obrigatório;
e)
«Administrador», uma pessoa ou órgão nomeado pelas autoridades competentes para gerir medidas de saneamento;
f)
«Liquidatário», uma pessoa ou órgão nomeado pelas autoridades competentes ou pelos órgãos directivos de uma empresa de seguros para administrar um processo de liquidação;
g)
«Créditos de seguros», uma quantia que represente uma dívida de uma empresa de seguros para com segurados, tomadores de seguros, beneficiários ou terceiros lesados que tenham direito de acção directa contra a empresa de seguros por força de um contrato de seguro ou de qualquer operação prevista nas alíneas b) e c) do n.o 3 do artigo 2.o no quadro da actividade de seguro directo, incluindo as quantias provisionadas a favor daquelas pessoas enquanto não são conhecidos alguns elementos da dívida.
Os prémios devidos por uma empresa de seguros em resultado da não celebração ou da resolução de contratos e operações de seguro referidos na alínea g) do primeiro parágrafo nos termos da legislação aplicável a esses contratos ou operações antes da abertura do processo de liquidação são também considerados créditos de seguros.
2. Para efeitos da aplicação do presente título às medidas de saneamento e aos processos de liquidação relativos a sucursais situadas num Estado-Membro de empresas de seguros de países terceiros, entende-se por:
a)
«Estado-Membro de origem», o Estado-Membro em que a sucursal foi autorizada ao abrigo dos artigos 145.o a 149.o;
b)
«Autoridades de supervisão», as autoridades de supervisão do Estado-Membro de origem;
c)
«Autoridades competentes», as autoridades competentes do Estado-Membro de origem.
CAPÍTULO II
Medidas de saneamento
Artigo 269.o
Medidas de saneamento - Lei aplicável
1. Só as autoridades competentes do Estado-Membro de origem são competentes para determinar a aplicação de medidas de saneamento a uma empresa de seguros, inclusivamente em relação às respectivas sucursais.
2. As medidas de saneamento não impedem a abertura de um processo de liquidação pelo Estado-Membro de origem.
3. Salvo disposição em contrário dos artigos 285.o a 292.o, as medidas de saneamento são regidas pelas leis, regulamentos e procedimentos aplicáveis no Estado-Membro de origem.
4. As medidas de saneamento tomadas nos termos da legislação do Estado-Membro de origem produzem todos os seus efeitos em toda a Comunidade, sem necessidade de quaisquer outras formalidades, inclusivamente em relação a terceiros nos outros Estados-Membros, mesmo que a legislação desses Estados-Membros não preveja tais medidas de saneamento ou, em alternativa, sujeite a sua aplicação a condições que não se encontrem preenchidas.
5. As medidas de saneamento produzem os seus efeitos em toda a Comunidade logo que produzam efeitos no Estado-Membro de origem.
Artigo 270.o
Informação às autoridades de supervisão
As autoridades competentes do Estado-Membro de origem informam urgentemente as autoridades de supervisão desse Estado-Membro da sua decisão de aplicar medidas de saneamento antes da aprovação dessas medidas, se possível, ou, não o sendo, imediatamente a seguir.
As autoridades de supervisão do Estado-Membro de origem informam urgentemente as autoridades de supervisão de todos os outros Estados-Membros da decisão de aplicar medidas de saneamento e dos efeitos práticos que tais medidas podem acarretar.
Artigo 271.o
Publicação de decisões sobre medidas de saneamento
1. Se, no Estado-Membro de origem, for possível interpor recurso contra medidas de saneamento, as autoridades competentes do Estado-Membro de origem, o administrador ou qualquer pessoa habilitada para o efeito no Estado-Membro de origem devem tornar pública a decisão sobre uma medida de saneamento de acordo com as formalidades de publicação previstas no Estado-Membro de origem e, além disso, através da publicação no Jornal Oficial da União Europeia, o mais rapidamente possível, de um extracto do documento que estabelece a medida de saneamento.
As autoridades de supervisão dos outros Estados-Membros que tenham sido informadas da decisão de aplicação de uma medida de saneamento nos termos do artigo 270.o podem assegurar a publicação dessa decisão nos respectivos territórios da forma que considerem adequada.
2. A publicação prevista no n.o 1 deve especificar qual a autoridade competente do Estado-Membro de origem e a lei aplicável nos termos do n.o 3 do artigo 269.o, bem como, caso exista, o administrador nomeado. A publicação deve ser feita na língua ou numa das línguas oficiais do Estado-Membro em que a informação é publicada.
3. As medidas de saneamento são aplicáveis independentemente das disposições relativas à publicação constantes dos n.os 1 e 2 e produzem todos os seus efeitos em relação aos credores, salvo disposição em contrário das autoridades competentes do Estado-Membro de origem ou da legislação desse Estado -Membro.
4. Caso as medidas de saneamento afectem exclusivamente os direitos dos accionistas, sócios ou empregados de uma empresa de seguros considerados enquanto tal, não se aplica o disposto nos n.os 1, 2 e 3, salvo disposição em contrário da lei aplicável a essas medidas de saneamento.
As autoridades competentes devem determinar o modo como as partes referidas no primeiro parágrafo devem ser informadas nos termos da lei aplicável.
Artigo 272.o
Informação aos credores conhecidos - Direito à reclamação de créditos
1. Caso a legislação do Estado-Membro de origem exija a reclamação dos créditos para efeitos do seu reconhecimento, ou preveja a notificação obrigatória da medida de saneamento aos credores que tenham residência habitual, domicílio ou sede nesse Estado-Membro, as autoridades competentes do Estado-Membro de origem ou o administrador devem informar também os credores conhecidos que tenham residência habitual, domicílio ou sede noutros Estados-Membros, nos termos do disposto no artigo 281.o e no n.o 1 do artigo 283.o.
2. Caso a legislação do Estado-Membro de origem confira aos credores que tenham residência habitual, domicílio ou sede nesse Estado-Membro o direito de reclamarem os seus créditos ou de apresentarem observações relativas aos seus créditos, os credores que tenham residência habitual, domicílio ou sede noutros Estados-Membros beneficiam do mesmo direito, nos termos do disposto no artigo 282.o e no n.o 2 do artigo 283.o.
CAPÍTULO III
Processo de liquidação
Artigo 273.o
Abertura do processo de liquidação - Informação às autoridades de supervisão
1. Apenas as autoridades competentes do Estado-Membro de origem podem tomar uma decisão quanto à abertura de processos de liquidação de empresas de seguros, inclusivamente em relação às sucursais estabelecidas noutros Estados-Membros. Essa decisão pode ser tomada na falta ou no seguimento da aprovação de medidas de saneamento.
2. As decisões respeitantes à abertura de processos de liquidação de empresas de seguros, incluindo as suas sucursais noutros Estados-Membros, tomadas nos termos da legislação do Estado-Membro de origem são reconhecidas, sem necessidade de quaisquer outras formalidades, em toda a Comunidade, nela produzindo efeitos logo que produzam efeitos no Estado-Membro de abertura do processo.
3. As autoridades competentes do Estado-Membro de origem informam urgentemente as autoridades de supervisão desse Estado-Membro da decisão de abrir um processo de liquidação antes da abertura do processo, se possível, ou, não o sendo, imediatamente a seguir.
As autoridades de supervisão do Estado-Membro de origem informam com urgência as autoridades de supervisão de todos os restantes Estados-Membros da decisão de abertura do processo de liquidação e dos efeitos práticos que tal processo pode acarretar.
Artigo 274.o
Lei aplicável
1. As decisões de abertura de processos de liquidação de empresas de seguros, o processo de liquidação e os seus efeitos regem-se pela lei aplicável do Estado-Membro de origem, salvo disposição em contrário dos artigos 285.o a 292.o.
2. A legislação do Estado-Membro de origem deve determinar, pelo menos:
a)
Os bens que fazem parte do património a liquidar e o tratamento a dar aos bens adquiridos pela empresa de seguros, ou que para ela devam ser transferidos, após a abertura do processo de liquidação;
b)
Os poderes respectivos da empresa de seguros e do liquidatário;
c)
As condições de oponibilidade de eventuais compensações;
d)
Os efeitos do processo de liquidação sobre os contratos em vigor nos quais a empresa de seguros seja parte;
e)
Os efeitos do processo de liquidação sobre as acções intentadas por credores individuais, com excepção dos processos pendentes referidos no artigo 292.o;
f)
Os créditos a reclamar contra o património da empresa de seguros e o tratamento a dar aos créditos nascidos após a abertura do processo de liquidação;
g)
As regras relativas à reclamação, verificação e aprovação dos créditos;
h)
As regras de distribuição do produto da realização dos bens, a graduação dos créditos e os direitos dos credores que tenham sido parcialmente satisfeitos, após a abertura do processo de liquidação, por força de um direito real ou de uma compensação;
i)
As condições e os efeitos do encerramento do processo de liquidação, nomeadamente por concordata;
j)
Os direitos dos credores após o encerramento do processo de liquidação;
k)
A imputação das custas e despesas do processo de liquidação;
l)
As regras respeitantes à nulidade, anulabilidade ou não exequibilidade dos actos prejudiciais ao conjunto dos credores.
Artigo 275.o
Tratamento dos créditos de seguros
1. Os Estados-Membros asseguram que os créditos de seguros tenham preferência relativamente aos restantes créditos sobre a empresa de seguros, de um dos seguintes modos ou ambos:
a)
No que se refere aos activos representativos das provisões técnicas, os créditos de seguros têm preferência absoluta relativamente a qualquer outro crédito sobre a empresa de seguros;
b)
No que se refere ao conjunto dos activos da empresa de seguros, os créditos de seguros têm preferência relativamente a qualquer outro crédito sobre a empresa de seguros, com excepção, exclusivamente, dos seguintes créditos:
i)
créditos dos trabalhadores da empresa decorrentes da respectiva relação de trabalho;
ii)
créditos de entidades públicas relativos a impostos;
iii)
créditos dos sistemas de segurança social;
iv)
créditos referentes a activos onerados com direitos reais.
2. Sem prejuízo do disposto no n.o 1, os Estados-Membros podem prever que parte ou a totalidade das despesas decorrentes do processo de liquidação, determinadas pela respectiva legislação nacional, tenham preferência relativamente aos créditos de seguros.
3. Os Estados-Membros que tenham escolhido a opção prevista na alínea a) do n.o 1 exigem às empresas de seguros que criem um registo especial e o mantenham actualizado, nos termos do artigo 276.o.
Artigo 276.o
Registo especial
1. As empresas de seguros devem manter na sua sede um registo especial dos activos que representam as provisões técnicas calculadas e investidas nos termos da lei do Estado-Membro de origem.
2. As empresas de seguros que exerçam cumulativamente actividades de seguro dos ramos não vida e vida devem manter na sua sede registos separados para cada uma dessas actividades.
No entanto, caso um Estado-Membro autorize as empresas de seguros a cobrirem riscos do ramo vida e os riscos referidos nos ramos 1 e 2 da Parte A do anexo I, pode estabelecer que essas empresas devam manter um registo único para o conjunto das suas actividades.
3. O montante total dos activos inscritos, avaliados nos termos da legislação do Estado-Membro de origem, deve ser, em qualquer momento, pelo menos igual ao montante das provisões técnicas.
4. Caso um activo inscrito no registo seja onerado com um direito real constituído a favor de um credor ou de um terceiro que torne indisponível para a cobertura de compromissos uma parte do montante desse activo, tal facto deve ser inscrito no registo e o montante não disponível não pode ser tido em conta no total referido no n.o 3.
5. O tratamento de um activo em caso de liquidação da empresa de seguros, no que se refere à opção prevista na alínea a) do n.o 1 do artigo 275.o, deve ser regido pela legislação do Estado-Membro de origem, salvo quando for aplicável a esse activo o disposto nos artigos 286.o, 287.o e 288.o, nos casos seguintes:
a)
Um activo onerado com um direito real constituído a favor de um credor ou de um terceiro ser utilizado, sem satisfazer as condições do n.o 4, para cobrir provisões técnicas;
b)
O activo estar sujeito a uma reserva de propriedade a favor de um credor ou de um terceiro;
c)
O credor ter o direito de requerer a compensação do seu crédito com o crédito da empresa de seguros.
6. Uma vez iniciado o processo de liquidação, a composição dos activos inscritos no registo nos termos dos n.os 1 a 5 não pode ser modificada, não podendo ser introduzida nos registos qualquer alteração excepto para efeitos de correcção de erros puramente materiais, salvo autorização da autoridade competente.
Contudo, os liquidatários devem acrescentar a esses activos os respectivos proveitos financeiros, bem como o montante dos prémios puros cobrados no seguro em causa entre a abertura do processo de liquidação e o pagamento dos créditos de seguros, ou até se efectuar uma transferência da carteira.
7. Se o produto da realização dos activos for inferior à sua avaliação constante dos registos, os liquidatários devem justificar o facto perante as autoridades de supervisão do Estado-Membro de origem.
Artigo 277.o
Sub-rogação por um sistema de garantia
O Estado-Membro de origem pode prever que, no caso de um sistema de garantia estabelecido no Estado-Membro de origem ter sido sub-rogado nos direitos dos credores de seguros, os créditos desse sistema não beneficiem do disposto no n.o 1 do artigo 275.o.
Artigo 278.o
Representação dos créditos preferenciais por activos
Os Estados-Membros que escolham a opção prevista na alínea b) do n.o 1 do artigo 275.o devem exigir às empresas de seguros que assegurem que os créditos que, nos termos da alínea b) do n.o 1 do artigo 275.o, possam ter preferência sobre os créditos de seguros e se encontrem inscritos nas contas da empresa de seguros sejam representados, em qualquer momento e independentemente de uma possível liquidação, por activos.
Artigo 279.o
Revogação da autorização
1. A decisão de abertura de um processo de liquidação de uma empresa de seguros implica a revogação da autorização dessa empresa nos termos do artigo 144.o, salvo na medida do necessário para efeitos do disposto no n.o 2.
2. A revogação da autorização nos termos do n.o 1 não impede que o liquidatário ou qualquer outra pessoa nomeada pelas autoridades competentes prossiga algumas das actividades da empresa de seguros, desde que tal seja necessário ou adequado para efeitos da liquidação.
O Estado-Membro de origem pode determinar que essas actividades sejam exercidas com o acordo e sob o controlo das autoridades de supervisão desse Estado-Membro.
Artigo 280.o
Publicação de decisões relativas aos processos de liquidação
1. A autoridade competente, o liquidatário ou qualquer pessoa designada para esse efeito pela autoridade competente deve proceder ao anúncio da decisão de abertura de um processo de liquidação segundo o processo de publicação previsto no Estado-Membro de origem e através da publicação de um extracto da decisão no Jornal Oficial da União Europeia.
As autoridades de supervisão dos restantes Estados-Membros que tenham sido informadas da decisão de abertura do processo de liquidação nos termos do n.o 3 do artigo 273.o podem assegurar a publicação dessa decisão nos respectivos territórios por qualquer forma que considerem adequada.
2. A publicação referida no n.o 1 deve identificar a autoridade do Estado-Membro de origem considerada competente, a lei aplicável e a pessoa designada como liquidatária. Deve ser efectuada na língua ou numa das línguas oficiais do Estado-Membro em que é publicada a informação.
Artigo 281.o
Informação aos credores conhecidos
1. Quando da abertura de um processo de liquidação, as autoridades competentes do Estado-Membro de origem, o liquidatário ou qualquer pessoa designada para esse efeito pelas autoridades competentes devem notificar por escrito desse facto, rápida e individualmente, os credores conhecidos que tenham residência habitual, domicílio ou sede noutro Estado-Membro.
2. A notificação referida no n.o 1 deve mencionar os prazos a cumprir, as sanções previstas relativamente a esses prazos, o órgão ou autoridade habilitados a receber a reclamação dos créditos ou as observações relativas aos créditos e quaisquer outras medidas.
A notificação deve referir igualmente se os credores cujos créditos gozem de preferência ou de garantia real devem reclamar esses créditos.
No caso de créditos de seguros, a notificação deve ainda indicar os efeitos gerais do processo de liquidação sobre os contratos de seguro, nomeadamente a data em que os contratos de seguro ou outras operações deixam de produzir efeitos, e os direitos e deveres que advêm para o segurado do contrato ou operação.
Artigo 282.o
Direito à reclamação de créditos
1. Os credores, incluindo as autoridades públicas dos Estados-Membros, cuja residência habitual, domicílio ou sede se situe num Estado-Membro distinto do Estado-Membro de origem têm o direito de proceder à reclamação dos seus créditos ou de apresentar por escrito observações relativas a esses créditos.
2. Os créditos de todos os credores referidos no n.o 1 beneficiam do mesmo tratamento e da mesma graduação que os créditos de natureza equivalente que possam ser reclamados por credores que tenham residência habitual, domicílio ou sede no Estado-Membro de origem. As autoridades competentes devem consequentemente agir sem discriminação à escala comunitária.
3. Salvo disposição em contrário da legislação do Estado-Membro de origem, os credores devem enviar à autoridade competente cópias dos documentos comprovativos e indicar:
a)
A natureza e o montante dos seus créditos;
b)
A data da constituição dos créditos;
c)
Se reivindicam, em relação a esses créditos, uma preferência, uma garantia real ou uma reserva de propriedade;
d)
Se for caso disso, quais os bens sobre os quais incide essa garantia.
Não é necessário indicar a preferência conferida aos créditos de seguros pelo artigo 275.o.
Artigo 283.o
Línguas e formulário
1. A informação a notificar nos termos do n.o 1 do artigo 281.o deve ser prestada na língua ou numa das línguas oficiais do Estado-Membro de origem.
Deve ser utilizado para o efeito um formulário em que figure, em todas as línguas oficiais da União Europeia, um dos seguintes títulos:
a)
«Aviso de reclamação de créditos. Prazos legais a cumprir»; ou
b)
Caso a legislação do Estado-Membro de origem preveja a apresentação de observações relativas aos créditos, «Aviso de apresentação de observações relativas a créditos. Prazos legais a cumprir».
Todavia, caso um credor conhecido seja titular de um crédito de seguros, a informação a notificar nos termos do n.o 1 do artigo 281.o deve ser prestada na língua ou numa das línguas oficiais do Estado-Membro em que o credor tenha residência habitual, domicílio ou sede.
2. Os credores que tenham residência habitual, domicílio ou sede num Estado-Membro distinto do Estado-Membro de origem podem reclamar os seus créditos ou apresentar observações relativas aos seus créditos na língua ou numa das línguas oficiais desse Estado-Membro.
Contudo, nesse caso, à reclamação dos créditos ou apresentação de observações sobre os créditos deve ser dado o título, respectivamente, de «Reclamação de créditos» ou «Apresentação de observações relativas a créditos», consoante o caso, na língua ou numa das línguas oficiais do Estado-Membro de origem.
Artigo 284.o
Informação regular aos credores
1. Os liquidatários devem informar regular e adequadamente os credores do andamento da liquidação.
2. As autoridades de supervisão dos Estados-Membros podem solicitar informações sobre a evolução do processo de liquidação às autoridades de supervisão do Estado-Membro de origem.
CAPÍTULO IV
Disposições comuns
Artigo 285.o
Efeitos sobre determinados contratos e direitos
Não obstante o disposto nos artigos 269.o e 274.o, os efeitos da tomada de medidas de saneamento ou da abertura de um processo de liquidação regem-se pelas seguintes leis:
a)
No caso de contratos de trabalho e relações de trabalho, unicamente pela lei do Estado-Membro aplicável ao contrato de trabalho ou às relações de trabalho;
b)
No caso de contratos que conferem o direito ao usufruto ou à aquisição de bens imóveis, unicamente pela lei do Estado-Membro em cujo território se situam os bens;
c)
No caso de direitos da empresa de seguros relativos a bens imóveis, navios ou aeronaves sujeitos a inscrição num registo público, unicamente pela lei do Estado-Membro sob cuja autoridade é mantido esse registo.
Artigo 286.o
Direitos reais de terceiros
1. A tomada de medidas de saneamento ou a abertura de um processo de liquidação não afectam os direitos reais de credores ou terceiros sobre bens corpóreos ou incorpóreos, móveis ou imóveis - quer se trate de activos específicos quer de massas de activos indeterminados, considerados como um todo e cuja composição é susceptível de alteração - pertencentes à empresa de seguros e que se encontrem no território de outro Estado-Membro no momento da tomada daquelas medidas ou da abertura do processo.
2. Os direitos referidos no n.o 1 compreendem, pelo menos:
a)
O direito de alienar ou de ordenar a alienação de bens e de obter o pagamento a partir do produto ou do rendimento desses bens, em particular por força de um penhor ou hipoteca;
b)
O direito exclusivo de cobrar um crédito, nomeadamente quando garantido por um penhor ou pela cessão desse crédito a título de garantia;
c)
O direito de reivindicar o bem ou de exigir que o mesmo seja restituído por quem o tiver na sua posse ou usufruir contra a vontade do titular;
d)
O direito de perceber os frutos de um bem.
3. O direito inscrito num registo público e oponível a terceiros nos termos do qual pode ser obtido um direito real na acepção do n.o 1 é considerado um direito real.
4. O disposto no n.o 1 não prejudica as acções de declaração de nulidade, de anulação ou destinadas a obter a declaração de não exequibilidade a que se refere a alínea l) do n.o 2 do artigo 274.o.
Artigo 287.o
Reserva de propriedade
1. A tomada de medidas de saneamento ou a abertura de um processo de liquidação de uma empresa de seguros compradora de um bem não afecta os direitos do vendedor que se fundamentem numa reserva de propriedade, desde que, no momento da tomada daquelas medidas ou da abertura do processo, esse bem se encontre no território de um Estado-Membro distinto do Estado-Membro em que as medidas forem tomadas ou o processo for aberto.
2. A tomada de medidas de saneamento ou a abertura de um processo de liquidação contra uma empresa de seguros vendedora de um bem não constitui fundamento de resolução ou de rescisão da venda nem obsta à aquisição pelo comprador da propriedade do bem vendido, desde que, no momento da tomada das medidas ou da abertura do processo, esse bem se encontre no território de um Estado-Membro distinto do Estado-Membro em que forem tomadas as medidas ou o processo for aberto.
3. O disposto nos n.os 1 e 2 não prejudica as acções de declaração de nulidade, de anulação ou destinadas a obter a declaração de não exequibilidade a que se refere a alínea l) do n.o 2 do artigo 274.o.
Artigo 288.o
Compensação
1. A tomada de medidas de saneamento ou a abertura de um processo de liquidação não afectam o direito dos credores de pedir a compensação dos seus créditos com os créditos da empresa de seguros, caso essa compensação seja permitida pela lei aplicável ao crédito da empresa de seguros.
2. O disposto no n.o 1 não prejudica as acções de declaração de nulidade, de anulação ou destinadas a obter a declaração de não exequibilidade a que se refere a alínea l) do n.o 2 do artigo 274.o.
Artigo 289.o
Mercados regulamentados
1. Sem prejuízo do disposto no artigo 286.o, os efeitos das medidas de saneamento ou da abertura de processos de liquidação sobre os direitos e obrigações dos participantes num mercado regulamentado regem-se exclusivamente pela lei aplicável a esse mercado.
2. O n.o 1 não prejudica as acções de declaração de nulidade, de anulação ou destinadas a obter a declaração de não exequibilidade a que se refere a alínea l) do n.o 2 do artigo 274.o que possam ser instauradas para impedir pagamentos ou transacções sujeitos à lei aplicável a esse mercado.
Artigo 290.o
Actos prejudiciais
A alínea l) do n.o 2 do artigo 274.o não se aplica se a pessoa que beneficiou de um acto prejudicial para o conjunto dos credores provar que esse acto se rege pela lei de um Estado-Membro distinto do Estado-Membro de origem e que, no caso vertente, essa lei não permite a impugnação do acto por nenhum meio.
Artigo 291.o
Protecção de terceiros compradores
Se, por acto celebrado após a tomada de uma medida de saneamento ou a abertura de um processo de liquidação, a empresa de seguros alienar, a título oneroso, algum dos bens a seguir indicados, a lei aplicável é:
a)
No caso de bens imóveis, a lei do Estado-Membro em cujo território os bens se situem;
b)
No caso de navios ou aeronaves sujeitos a inscrição num registo público, a lei do Estado-Membro sob cuja autoridade o registo é mantido;
c)
No caso de valores mobiliários ou outros títulos cuja existência ou transferência pressuponha a sua inscrição num registo ou numa conta previstos na lei ou que se encontrem colocados num sistema de depósitos central regulado pela lei de um Estado-Membro, a lei do Estado-Membro sob cuja autoridade o registo, a conta ou o sistema são mantidos.
Artigo 292.o
Acções pendentes
Os efeitos das medidas de saneamento e dos processos de liquidação sobre acções pendentes relativas a bens ou direitos que tenham deixado de pertencer à empresa de seguros regem-se exclusivamente pela lei do Estado-Membro em que a acção correr termos.
Artigo 293.o
Administradores e liquidatários
1. A prova da nomeação de um administrador ou de um liquidatário é efectuada mediante a apresentação de uma cópia autenticada da decisão original da sua nomeação ou de qualquer outra certidão emitida pelas autoridades competentes do Estado-Membro de origem.
O Estado-Membro em que o administrador ou liquidatário pretenda agir pode exigir uma tradução na língua oficial ou numa das línguas oficiais desse Estado-Membro. Não é necessária a autenticação formal dessa tradução ou outra formalidade análoga.
2. Os administradores e os liquidatários devem estar habilitados a exercer no território de todos os Estados-Membros todos os poderes que estão habilitados a exercer no território do Estado-Membro de origem.
Podem ser designadas pessoas para coadjuvar os administradores ou os liquidatários ou para os representar, nos termos da lei do Estado-Membro de origem, no decurso da execução das medidas de saneamento ou do processo de liquidação, nomeadamente nos Estados-Membros de acolhimento e, especificamente, para ajudar a superar quaisquer dificuldades que se deparem aos credores desse Estado-Membro.
3. No exercício dos seus poderes nos termos da lei do Estado-Membro de origem, o administrador e o liquidatário devem cumprir a lei dos Estados-Membros em que pretendam agir, em particular no que respeita às formas de realização dos activos e à informação dos trabalhadores assalariados.
Esses poderes não podem incluir o uso da força nem o direito de dirimir litígios ou diferendos judiciais.
Artigo 294.o
Inscrição num registo público
1. O administrador, o liquidatário ou qualquer outra autoridade ou pessoa devidamente habilitada no Estado-Membro de origem pode requerer que as medidas de saneamento ou a decisão de abertura do processo de liquidação sejam inscritas num registo público relevante existente noutro Estado-Membro.
No entanto, caso um Estado-Membro preveja a inscrição obrigatória, as autoridades ou pessoas referidas no primeiro parágrafo devem tomar as medidas necessárias para assegurar essa inscrição.
2. Os encargos da inscrição são considerados custos e despesas do processo.
Artigo 295.o
Sigilo profissional
Todas as pessoas incumbidas de receber ou prestar informações no âmbito dos processos previstos nos artigos 270.o, 273.o e 296.o estão vinculadas ao sigilo profissional, nos termos dos artigos 64.o a 69.o, com excepção das autoridades judiciais, às quais se aplicam as disposições nacionais em vigor.
Artigo 296.o
Tratamento de sucursais de empresas de seguros de países terceiros
Para efeitos de aplicação do presente título, se uma empresa de seguros de um país terceiro tiver sucursais estabelecidas em mais do que um Estado-Membro, cada sucursal deve ser tratada independentemente.
As autoridades competentes e as autoridades de supervisão dos Estados-Membros interessados envidam esforços no sentido de coordenar as suas acções.
Os administradores ou liquidatários devem igualmente esforçar-se por coordenar as suas acções.
TÍTULO V
DISPOSIÇÕES DIVERSAS
Artigo 297.o
Direito de recurso aos tribunais
Os Estados-Membros asseguram que as decisões tomadas relativamente a empresas de seguros ou resseguros ao abrigo das disposições legais, regulamentares e administrativas que aplicam a presente directiva sejam passíveis de recurso para os tribunais.
Artigo 298.o
Cooperação entre os Estados-Membros e a Comissão
1. Os Estados-Membros cooperam entre si a fim de facilitar a supervisão do sector dos seguros e resseguros da Comunidade e a aplicação da presente directiva.
2. A Comissão e as autoridades de supervisão dos Estados-Membros colaboram estreitamente para facilitar a supervisão do sector dos seguros e resseguros da Comunidade e para analisar quaisquer dificuldades que possam surgir na aplicação da presente directiva.
3. Os Estados-Membros informam a Comissão das principais dificuldades resultantes da aplicação da presente directiva.
A Comissão e as autoridades de supervisão dos Estados-Membros analisam as referidas dificuldades o mais rapidamente possível, a fim de encontrar uma solução adequada.
Artigo 299.o
Euro
Sempre que a presente directiva faça referência ao euro, o contravalor em moeda nacional a ser tomado em consideração a partir de 31 de Dezembro de cada ano é o do último dia do mês de Outubro anterior para o qual estejam disponíveis os contravalores do euro em todas as moedas da Comunidade.
Artigo 300.o
Revisão dos montantes expressos em euros
Os montantes expressos em euros na presente directiva são revistos de cinco em cinco anos, mediante a majoração do montante de base em euros pela variação percentual das variações dos Índices Harmonizados de Preços no Consumidor de todos os Estados-Membros, publicados pelo Eurostat a partir de 31 de Outubro de 2012 até à data da revisão, com arredondamentos até um múltiplo de 100 000 EUR.
Caso a taxa de variação percentual verificada desde a última revisão seja inferior a 5 %, os montantes não são revistos.
A Comissão publica os montantes revistos no Jornal Oficial da União Europeia.
Os montantes revistos são aplicados pelos Estados-Membros no prazo de 12 meses a contar da sua publicação no Jornal Oficial da União Europeia.
Artigo 301.o
Procedimento de comité
1. A Comissão é assistida pelo Comité Europeu dos Seguros e Pensões Complementares de Reforma.
2. Sempre que se faça referência ao presente número, são aplicáveis os artigos 5.o e 7.o da Decisão 1999/468/CE, tendo-se em conta o disposto no seu artigo 8.o.
3. Sempre que se faça referência ao presente número, são aplicáveis os n.os 1 a 4 do artigo 5.o-A e o artigo 7.o da Decisão 1999/468/CE, tendo-se em conta o disposto no seu artigo 8.o.
Artigo 302.o
Comunicações apresentadas antes da entrada em vigor das disposições legais, regulamentares eadministrativasnecessárias para dar cumprimento ao disposto nos artigos 57.o a 63.o
O procedimento de avaliação aplicável às propostas de aquisição para as quais as notificações referidas no artigo 57.o tenham sido apresentadas às autoridades competentes, antes da entrada em vigor das disposições legais, regulamentares e administrativas necessárias para dar cumprimento ao disposto nos artigos 57.o a 63.o, deve ser executado de acordo com a legislação nacional dos Estados-Membros em vigor à data da notificação.
Artigo 303.o
Alterações à Directiva 2003/41/CE
A Directiva 2003/41/CE é alterada do seguinte modo:
1.
O n.o 2 do artigo 17.o passa a ter a seguinte redacção:
«2. Para efeitos do cálculo do montante mínimo dos activos adicionais, aplicam-se as regras fixadas nos artigos 17.o-A a 17.o-D.».
2.
São inseridos os seguintes artigos:
«Artigo 17.oA
Margem de solvência disponível
1. Os Estados-Membros exigem a todas as instituições referidas no n.o 1 do artigo 17.o situadas no seu território uma margem de solvência disponível suficiente em relação ao conjunto das suas actividades pelo menos equivalente aos requisitos estabelecidos na presente directiva.
2. A margem de solvência disponível é constituída pelo activo da instituição livre de quaisquer ónus ou encargos, deduzindo os elementos incorpóreos, incluindo:
a)
O capital social realizado ou, no caso das mútuas ou instituições sob a forma mútua, o fundo inicial efectivo realizado acrescido das contas dos seus associados que satisfaçam cumulativamente os seguintes critérios:
i)
os estatutos estabelecerem que o pagamento aos associados a partir dessas contas só pode ser efectuado se não der origem à descida da margem de solvência disponível abaixo do nível exigido ou, após a dissolução da empresa, se todas as outras dívidas da empresa tiverem sido pagas;
ii)
os estatutos estabelecerem, relativamente aos pagamentos referidos na subalínea i) por razões que não sejam a rescisão individual da filiação, que as autoridades competentes devem ser notificadas no mínimo um mês antes e podem, durante esse prazo, proibir o pagamento;
iii)
as disposições aplicáveis dos estatutos só poderem ser alteradas depois de as autoridades competentes terem declarado não ter objecções à alteração, sem prejuízo dos critérios constantes das subalíneas i) e ii);
b)
As reservas (legais ou livres) que não correspondam a compromissos;
c)
Os ganhos ou perdas transitados, após dedução dos dividendos a pagar;
d)
Na medida em que a legislação nacional o autorize, as reservas de resultados que figuram no balanço, caso possam ser utilizadas para cobrir eventuais prejuízos e não tenham sido destinadas a distribuição pelos segurados.
À margem de solvência disponível é deduzido o montante das acções próprias directamente detidas pela instituição.
3. Os Estados-Membros podem prever que a margem de solvência disponível possa igualmente ser constituída por:
a)
Acções preferenciais cumulativas e empréstimos subordinados até 50 % da margem de solvência disponível ou da margem de solvência exigida, consoante a que for menor, dos quais 25 %, no máximo, devem ser empréstimos subordinados com prazo fixo ou acções preferenciais cumulativas com duração determinada, desde que existam acordos vinculativos nos termos dos quais, em caso de insolvência ou liquidação da empresa, os empréstimos subordinados ou as acções preferenciais ocupem uma categoria inferior aos créditos de todos os outros credores e só sejam reembolsados após pagamento de todas as outras dívidas existentes nesse momento;
b)
Títulos de duração indeterminada e outros instrumentos, incluindo as acções preferenciais cumulativas não referidas na alínea a), até 50 % da margem de solvência disponível ou da margem de solvência exigida, consoante a que for menor, para o total desses títulos, e os empréstimos subordinados referidos na alínea a), desde que preencham cumulativamente as seguintes condições:
i)
não poderem ser reembolsados por iniciativa do portador ou sem o consentimento prévio da autoridade competente;
ii)
o contrato de emissão dar à instituição a possibilidade de diferir o pagamento dos juros do empréstimo;
iii)
os créditos do mutuante sobre a instituição terem graduação inferior à de todos os credores não subordinados;
iv)
os documentos que regulam a emissão dos títulos preverem a capacidade de absorção de perdas da dívida e dos juros não pagos, permitindo simultaneamente a continuação da actividade da instituição;
v)
só serem tomados em consideração os fundos integralmente realizados.
Para efeitos da alínea a), os empréstimos subordinados devem igualmente preencher cumulativamente as seguintes condições:
i)
só serem tomados em consideração os fundos integralmente realizados;
ii)
para os empréstimos a prazo fixo, o prazo inicial ser fixado em pelo menos cinco anos. Até um ano antes do termo do prazo, a instituição deve submeter à aprovação das autoridades competentes um plano que indique a forma como a margem de solvência disponível será mantida ou reposta no nível exigido no termo do prazo, a não ser que o montante até ao qual o empréstimo pode ser incluído nos elementos da margem de solvência disponível seja progressivamente reduzido durante os cinco últimos anos, pelo menos, antes da data de vencimento. As autoridades competentes podem autorizar o reembolso antecipado destes empréstimos desde que a empresa o requeira e que a sua margem de solvência disponível não desça abaixo do nível exigido;
iii)
os empréstimos sem prazo fixado apenas serem reembolsados mediante um aviso prévio de cinco anos, a não ser que deixem de ser considerados como uma componente da margem de solvência disponível ou que a autorização prévia das autoridades competentes seja expressamente exigida para o reembolso antecipado. Neste último caso, a instituição deve informar as autoridades competentes pelo menos seis meses antes da data prevista para o reembolso, indicando o montante da margem de solvência disponível e da margem de solvência exigida antes e depois do referido reembolso. As autoridades competentes só podem autorizar o reembolso se a margem de solvência disponível da instituição não descer abaixo do nível exigido;
iv)
o contrato de empréstimo não incluir quaisquer cláusulas que estabeleçam que, em determinadas circunstâncias, excepto no caso de liquidação da instituição, a dívida deva ser reembolsada antes da data de vencimento acordada;
v)
o contrato de empréstimo só poder ser alterado depois de as autoridades competentes terem declarado que não se opõem à alteração.
4. Mediante pedido devidamente justificado à autoridade competente do Estado-Membro de origem e com o consentimento desta, a margem de solvência disponível pode igualmente compreender:
a)
Se não for praticada a zillmerização ou no caso de uma zillmerização inferior à carga de aquisição contida no prémio, a diferença entre a provisão matemática não zillmerizada ou parcialmente zillmerizada e uma provisão matemática zillmerizada à taxa de zillmerização igual à carga de aquisição contida no prémio;
b)
O total líquido das mais-valias latentes, que não tenham carácter extraordinário, decorrentes da avaliação dos elementos do activo;
c)
Metade da parte ainda não realizada do capital social ou do fundo inicial, desde que a parte realizada atinja 25 % desse capital ou fundo, até 50 % da margem de solvência disponível ou da margem de solvência exigida, consoante a que for menor.
O montante referido na alínea a) não pode exceder 3,5 % da soma das diferenças entre os capitais de seguros de vida e de realização de planos de pensões profissionais e as provisões matemáticas para o conjunto dos contratos onde a zillmerização for possível. A essa diferença deve deduzir-se o montante das despesas de aquisição não amortizadas inscritas no activo.
5. A Comissão pode aprovar medidas de execução relativamente aos n.os 2 a 4, a fim de ter em conta desenvolvimentos que justifiquem um ajustamento técnico dos elementos elegíveis para a margem de solvência disponível.
Essas medidas, que têm por objecto alterar elementos não essenciais da presente directiva, completando-a, são aprovadas pelo procedimento de regulamentação com controlo a que se refere o artigo 21.o-B.
Artigo 17.oB
Margem de solvência exigida
1. Sem prejuízo do artigo 17.o-C, a margem de solvência exigida é determinada, nos termos dos n.os 2 a 6, em função dos compromissos assumidos.
2. A margem de solvência exigida é igual à soma dos dois seguintes resultados:
a)
Primeiro resultado:
o valor correspondente a 4 % das provisões matemáticas relativas às operações directas e dos resseguros aceites, sem dedução do resseguro cedido, é multiplicado pela razão entre o montante total das provisões matemáticas deduzidas das cessões em resseguro e o montante bruto total das provisões matemáticas, calculada para o último exercício. Esta razão não pode ser inferior a 85 %;
b)
Segundo resultado:
para os contratos cujos capitais em risco não sejam negativos, o valor correspondente a 0,3 % dos capitais segurados pela instituição é multiplicado pela razão entre o montante dos capitais em risco que permanecem a cargo da instituição após cessão em resseguro e retrocessão e o montante dos capitais em risco sem dedução do resseguro, calculada para o último exercício. Esta razão não pode ser inferior a 50 %.
Para os seguros temporários em caso de morte com uma duração máxima de três anos, a percentagem acima referida é reduzida para 0,1 %. Para os seguros com uma duração superior a três anos mas inferior a cinco, a referida percentagem é reduzida para 0,15 %.
3. Para os seguros complementares referidos na subalínea iii) da alínea a) do n.o 3 do artigo 2.o da Directiva 2009/138/CE do Parlamento Europeu e do Conselho de 25 de Novembro de 2009 relativa ao acesso à actividade de seguros e resseguros e ao seu exercício (Solvência II) (37), a margem de solvência exigida é igual à margem de solvência exigida para as instituições nos termos do artigo 17.o-D.
4. Para as operações de capitalização referidas na subalínea ii) da alínea b) do n.o 3 do artigo 2.o da Directiva 2009/138/CE, a margem de solvência exigida é igual a 4 % das provisões matemáticas calculadas nos termos da alínea a) do n.o 2.
5. Para as operações referidas na subalínea i) da alínea b) do n.o 3 do artigo 2.o da Directiva 2009/138/CE, a margem de solvência exigida é igual a 1 % dos seus activos.
6. Para os seguros cobertos pelas subalíneas i) e ii) da alínea a) do n.o 3 do artigo 2.o da Directiva 2009/138/CE relacionados com fundos de investimento e para as operações referidas nas subalíneas iii), iv) e v) da alínea b) do n.o 3 do artigo 2.o da mesma directiva, a margem de solvência exigida é igual à soma dos seguintes elementos:
a)
Na medida em que a instituição assuma um risco de investimento, o valor correspondente a 4 % das provisões técnicas, calculadas nos termos da alínea a) do n.o 2;
b)
Na medida em que a instituição não assuma um risco de investimento e que o montante destinado a cobrir as despesas de gestão esteja fixado para um período superior a cinco anos, o valor correspondente a 1 % das provisões técnicas, calculadas nos termos da alínea a) do n.o 2;
c)
Na medida em que a instituição não assuma um risco de investimento e que o montante destinado a cobrir as despesas de gestão não esteja fixado para um período superior a cinco anos, o montante equivalente a 25 % do total líquido das despesas administrativas do último exercício relativas à actividade em questão;
d)
Na medida em que a instituição cubra um risco de mortalidade, o valor correspondente a 0,3 % dos capitais sujeitos a risco, calculado nos termos da alínea b) do n.o 2.
Artigo 17.oC
Fundo de garantia
1. Os Estados-Membros podem prever que um terço da margem de solvência exigida calculada nos termos do artigo 17.o-B constitua um fundo de garantia. Este fundo deve compreender os elementos enumerados nos n.os 2 e 3 do artigo 17.o-A e, sob reserva do consentimento da autoridade competente do Estado-Membro de origem, na alínea b) do n.o 4 do mesmo artigo.
2. O fundo de garantia não pode ser inferior a 3 milhões de euros. Os Estados-Membros podem prever uma redução de 25 % do fundo de garantia mínimo relativamente às mútuas e às sociedades sob a forma mútua.
Artigo 17.oD
Margem de solvência exigida para efeitos do n.o 3 do artigo 17.o-B
1. A margem de solvência exigida é determinada com base no montante anual dos prémios e quotizações ou no montante médio dos sinistros nos três últimos exercícios.
2. O montante da margem de solvência exigida é igual ao mais elevado dos dois resultados referidos nos n.os 3 e 4.
3. O montante baseado nos prémios deve corresponder ao valor mais elevado de entre os prémios ou quotizações brutos emitidos, calculados nos termos a seguir indicados, e os prémios ou quotizações brutos adquiridos.
São adicionados os prémios ou quotizações, incluindo os adicionais, de seguros directos do último exercício.
A esta soma adiciona-se o montante dos prémios de resseguro aceites no decurso do último exercício.
Deste montante é deduzido o montante total dos prémios ou quotizações anulados no decurso do último exercício, bem como o montante total dos impostos e taxas referentes aos prémios e quotizações considerados no volume global acima referido.
O montante assim calculado é dividido em duas parcelas, podendo a primeira elevar-se até 50 milhões de euros e compreendendo a segunda o restante; adicionam-se 18 % da primeira parte e 16 % da segunda.
O montante assim obtido é multiplicado pela relação existente, relativamente à soma dos últimos três exercícios, entre o montante dos sinistros que, após dedução dos montantes recuperáveis de contratos de resseguro, ficam a cargo da instituição e o montante bruto dos sinistros. Esta relação não pode ser inferior a 50 %.
4. O montante baseado nos sinistros pagos é calculado do seguinte modo:
São adicionados os montantes dos sinistros pagos de seguros directos durante os períodos referidos no n.o 1, sem dedução dos sinistros a cargo de cessionários ou retrocessionários.
A esta soma adiciona-se o montante dos sinistros pagos de resseguro aceite ou de retrocessão no decurso desses mesmos períodos e o montante das provisões para sinistros constituídas no final do último exercício tanto em relação aos seguros directos como em relação ao resseguro aceite.
Deste montante é deduzido o montante dos reembolsos recebidos no decurso dos períodos referidos no n.o 1.
Do remanescente deduz-se o montante das provisões para sinistros, constituídas no começo do segundo exercício anterior ao último exercício encerrado tanto em relação aos seguros directos como em relação ao resseguro aceite.
Um terço do montante assim obtido é dividido em duas parcelas, podendo a primeira elevar-se até 35 milhões de euros e compreendendo a segunda o restante; adicionam-se 26 % da primeira parte e 23 % da segunda.
O montante assim obtido é multiplicado pela relação existente, relativamente à soma dos últimos três exercícios, entre o montante dos sinistros que, após dedução dos montantes recuperáveis de contratos de resseguro, ficam a cargo da instituição e o montante bruto dos sinistros. Esta relação não pode ser inferior a 50 %.
5. Caso a margem de solvência exigida, calculada nos termos dos n.os 2 a 4, seja inferior à margem de solvência exigida do ano anterior, essa margem deve ser pelo menos igual à margem de solvência exigida do ano anterior multiplicada pela relação existente entre o montante das provisões para sinistros no final do exercício anterior e o montante das provisões para sinistros no início do exercício anterior. Neste cálculo, as provisões técnicas devem ser calculadas líquidas de resseguro, não podendo a relação ser superior a um.
3.
São inseridos os seguintes artigos:
«Artigo 21.oA
Revisão do montante do fundo de garantia
1. O montante em euros previsto no n.o 2 do artigo 17.o-C é revisto anualmente a partir de 31 de Outubro de 2012, a fim de ter em conta as alterações verificadas nos Índices Harmonizados de Preços no Consumidor de todos os Estados-Membros publicados pelo Eurostat.
O referido montante é ajustado automaticamente, mediante a majoração do montante de base em euros pela taxa de variação percentual desse índice durante o período entre 31 de Dezembro de 2009 e a data da revisão, arredondado para um valor múltiplo de 100 000 EUR.
Caso a taxa de variação percentual verificada desde a última adaptação seja inferior a 5 %, o montante não é ajustado.
2. A Comissão informa anualmente o Parlamento Europeu e o Conselho sobre a revisão e o montante ajustado a que se refere o n.o 1.
Artigo 21.oB
Comité
1. A Comissão é assistida pelo Comité Europeu dos Seguros e Pensões Complementares de Reforma criado pela Decisão 2004/9/CE (38) da Comissão.
2. Sempre que se faça referência ao presente número, são aplicáveis os n.os 1 a 4 do artigo 5.o-A e o artigo 7.o da Decisão 1999/468/CE, tendo em conta o disposto no seu artigo 8.o.
Artigo 304.o
Submódulo de risco relativo a acções baseadas na duração
1. Os Estados-Membros podem autorizar as empresas de seguros de vida que:
a)
Prestem serviços de planos de pensões profissionais nos termos do artigo 4.o da Directiva 2003/41/CE, ou
b)
Procedam ao pagamento de prestações de reforma por referência a atingir ou à expectativa de atingir a reforma, caso os prémios pagos por essas prestações beneficiem de uma dedução fiscal concedida aos titulares da apólice nos termos da legislação nacional do Estado-Membro que autorizou a empresa,
caso
i)
todos os elementos do activo e do passivo correspondentes a essa actividade estejam circunscritos, geridos e organizados separadamente das outras actividades da companhia de seguros, sem qualquer possibilidade de transferência;
ii)
as actividades da empresa relacionadas com as alíneas a) e b) relativamente às quais se aplica a abordagem referida no presente número sejam desenvolvidas apenas no Estado-Membro onde a empresa foi autorizada; e
iii)
a duração média dos compromissos correspondentes a esta actividade detidos pela empresa exceda uma média de 12 anos,
a aplicarem um submódulo do requisito de capital de solvência de risco de acções calibrado com base numa medida do valor em risco, durante um período compatível com a duração típica dos investimentos da empresa em questão, com um nível de confiança que dê aos tomadores de seguros e aos beneficiários um nível de protecção equivalente ao fixado no artigo 101.o, se a abordagem prevista no presente artigo só for aplicada aos activos e passivos referidos na subalínea i). No cálculo do requisito de capital de solvência, estes activos e passivos devem ser tidos em consideração para a avaliação dos efeitos da diversificação, sem prejuízo da necessidade de salvaguardar os interesses dos tomadores de seguros e beneficiários noutros Estados-Membros.
Mediante autorização das autoridades de supervisão, a abordagem definida no primeiro parágrafo só é utilizada se a liquidez e solvência, bem como as estratégias, procedimentos e métodos de comunicação de informações da empresa em questão relativamente à gestão do activo - passivo, forem de molde a permitir, permanentemente, a detenção dos investimentos por um período coerente com a duração típica dos investimentos da empresa em questão. A empresa deve poder demonstrar à autoridade de supervisão que esta condição se verifica com o nível de confiança necessário para dar aos tomadores e beneficiários de seguros um nível de protecção equivalente ao fixado no artigo 101.o
As empresas de seguros e resseguros não podem voltar a aplicar a abordagem definida no artigo 105.o, excepto em circunstâncias devidamente justificadas e mediante autorização das autoridades de supervisão.
2. A Comissão submete ao Comité Europeu dos Seguros e Pensões Complementares de Reforma e ao Parlamento Europeu, até 31 de Outubro de 2015, um relatório sobre a aplicação da abordagem definida no n.o 1, acompanhado, se for caso disso, de propostas adequadas. Esse relatório deve incidir, em particular, sobre os efeitos transfronteiriços da utilização desta abordagem, a fim de evitar a arbitragem regulatória das empresas de seguros e resseguros.
TÍTULO VI
DISPOSIÇÕES TRANSITÓRIAS E FINAIS
CAPÍTULO I
Disposições transitórias
Secção 1
Seguros
Artigo 305.o
Derrogações e revogação de medidas restritivas
1. Os Estados-Membros podem isentar as empresas de seguros não vida que, em 31 de Janeiro de 1975, não cumpriam os requisitos estabelecidos nos artigos 16.o e 17.o da Directiva 73/239/CEE e cujo volume anual de prémios ou de quotizações em 31 de Julho de 1978 era inferior ao sêxtuplo do fundo mínimo de garantia previsto no n.o 2 do artigo 17.o da Directiva 73/239/CEE da obrigação de constituírem esse fundo, antes do final do exercício em que os prémios ou quotizações atinjam o sêxtuplo desse fundo de garantia. Após consideração dos resultados da análise prevista no n.o 2 do artigo 298.o, o Conselho, sob proposta da Comissão, decide, por unanimidade, em que momento os Estados-Membros devem revogar essa isenção.
2. As empresas de seguros não vida criadas no Reino Unido através de «Royal Charter», «private Act» ou «special public Act» podem prosseguir as suas actividades, sob a forma jurídica em que estavam constituídas em 31 de Julho de 1973, sem limitações de tempo.
As empresas de seguros de vida criadas no Reino Unido através de «Royal Charter», «private Act» ou «special Public Act» podem prosseguir as suas actividades, sob a forma jurídica em que estavam constituídas em 15 de Março de 1979, sem limitações no tempo.
O Reino Unido deve estabelecer uma lista das empresas referidas nos primeiro e segundo parágrafos e comunicá-la aos outros Estados-Membros e à Comissão.
3. As sociedades «registered under the Friendly Societies Acts» no Reino Unido podem prosseguir a actividade seguradora no ramo vida e as operações de poupança que, de acordo com os respectivos objectos, exerciam desde 15 de Março de 1979.
4. A pedido das empresas de seguros não vida que cumpram as obrigações estabelecidas nas Secções 2, 4 e 5 do capítulo VI do título I, os Estados-Membros devem cessar a aplicação de medidas restritivas como as relativas a hipotecas, depósitos ou cauções.
Artigo 306.o
Direitos adquiridos pelas sucursais e empresas de seguros existentes
1. Considera-se que as sucursais que iniciaram a sua actividade segundo as disposições em vigor no Estado-Membro em que se situavam antes de 1 de Julho de 1994 foram objecto do processo previsto nos artigos 145.o e 146.o.
2. Os artigos 147.o e 148.o não prejudicam os direitos adquiridos pelas empresas de seguros que já exerciam actividade ao abrigo da liberdade de prestação de serviços antes de 1 de Julho de 1994.
Secção 2
Resseguros
Artigo 307.o
Período transitório aplicável ao disposto no n.o 3 do Artigo 57.o e no n.o 6 do Artigo 60.o da Directiva 2005/68/CE
Os Estados-Membros podem adiar a aplicação das disposições do n.o 3 do artigo 57.o da Directiva 2005/68/CE que alteram o n.o 3 do artigo 15.o da Directiva 73/239/CEE e do disposto no n.o 6 do artigo 60.o da Directiva 2005/68/CE até 10 de Dezembro de 2008.
Artigo 308.o
Direitos adquiridos pelas empresas de resseguros existentes
1. As empresas de resseguros abrangidas pela presente directiva que tenham sido autorizadas ou às quais tenha sido conferido o direito de exercer actividades de resseguro nos termos da legislação dos Estados-Membros em cujo território tenham a sua administração central antes de 10 de Dezembro de 2005 consideram-se autorizadas nos termos do artigo 14.o.
Contudo, ficam sujeitas ao cumprimento das disposições da presente directiva relativas ao exercício da actividade resseguradora, bem como aos requisitos estabelecidos nas alíneas b) e d) a g) do n.o 1 do artigo 18.o, nos artigos 19.o, 20.o e 24.o e nas Secções 2, 3 e 4 do capítulo VI do título I.
2. Os Estados-Membros podem conceder às empresas de resseguros referidas no n.o 1 que, em 10 de Dezembro de 2005, não cumprissem os requisitos estabelecidos na alínea b) do n.o 1 do artigo 18.o, nos artigos 19.o e 20.o e nas Secções 2, 3 e 4 do capítulo VI do título I um prazo até 10 de Dezembro de 2008 para darem cumprimento aos referidos requisitos.
CAPÍTULO II
Disposições finais
Artigo 309.o
Transposição
1. Os Estados-Membros põem em vigor as disposições legais, regulamentares e administrativas necessárias para darem cumprimento ao disposto nos artigos 4.o, 10.o, 13.o, 14.o, 18.o, 23.o, 26.o a 32.o, 34.o a 49.o, 51.o a 55.o, 67.o, 68.o, 71.o, 72.o, 74.o a 85.o, 87.o a 91.o, 93.o a 96.o, 98.o, 100.o a 110.o, 112.o, 113.o, 115.o a 126.o, 128.o, 131.o a 134.o, 136.o a 142.o, 144.o, 146.o, 148.o, 162.o a 167.o, 172.o, 173.o, 185.o, 190.o, 192.o, 210.o a 233.o, 235.o a 240.o, 243.o a 258.o, 260.o a 263.o, 265.o, 266.o, 303.o e 304.o e nos anexos III e IV até 31 de Outubro de 2012.
Quando os Estados-Membros aprovarem tais disposições, estas devem incluir uma referência à presente directiva ou ser acompanhadas dessa referência aquando da sua publicação oficial. Devem incluir igualmente uma declaração no sentido de que as remissões constantes de disposições legais, regulamentares e administrativas vigentes para as directivas revogadas pela presente directiva se entendem como remissões para a presente directiva. As modalidades daquela referência e desta declaração são aprovadas pelos Estados-Membros.
2. Os Estados-Membros devem comunicar à Comissão o texto das principais disposições de direito interno que aprovarem nas matérias reguladas pela presente directiva.
Artigo 310.o
Revogação
Sem prejuízo das obrigações dos Estados-Membros em relação aos prazos de transposição para o direito nacional e de aplicação das directivas enumeradas na Parte B do anexo VI, são revogadas as Directivas 64/225/CEE, 73/239/CEE, 73/240/CEE, 76/580/CEE, 78/473/CEE, 84/641/CEE, 87/344/CEE, 88/357/CEE, 92/49/CEE, 98/78/CE, 2001/17/CE, 2002/83/CE e 2005/68/CE, com a redacção que lhes foi dada pelas directivas enumeradas na Parte A do anexo VI, com efeitos a partir de 1 de Novembro de 2012.
As remissões para as directivas revogadas devem entender-se como sendo feitas para a presente directiva e devem ser lidas de acordo com a tabela de correspondência constante do anexo VII.
Artigo 311.o
Entrada em vigor
A presente directiva entra em vigor no vigésimo dia seguinte ao da sua publicação no Jornal Oficial da União Europeia.
Os artigos 1.o a 3.o, 5.o a 9.o, 11.o, 12.o, 15.o a 17.o, 19.o a 22.o, 24.o, 25.o, 33.o, 56.o a 66.o, 69.o, 70.o, 73.o, 143.o, 145.o, 147.o, 149.o a 161.o, 168.o a 171.o, 174.o a 177.o, 179.o a 184.o, 186.o a 189.o, 191.o, 193.o a 209.o, 267.o a 300.o, 302.o e 305.o a 308.o e os anexos I, II, V, VI e VII são aplicáveis a partir de 1 de Novembro de 2012.
Artigo 312.o
Destinatários
Os Estados-Membros são os destinatários da presente directiva.
Feito em Estrasburgo, 25 de Novembro de 2009