31996L0093
L 013/28
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 96/93/ЕО НА СЪВЕТА
от 17 декември 1996 година
относно сертифицирането на животни и животински продукти
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 43 от него,
като взе предвид предложението на Комисията (1),
като взе предвид становището на Европейския парламент (2),
като има предвид, че Директива 89/662/ЕИО на Съвета от 11 декември 1989 г. относно ветеринарните проверки по отношение на търговията в Общността с оглед доизграждането на вътрешния пазар (3) и Директива 90/425/ЕИО на Съвета от 26 юни 1990 г. относно ветеринарните и зоотехническите проверки, приложими при търговията в Общността с определени видове живи животни и продукти с оглед завършване изграждането на вътрешния пазар (4) изискват от произвеждащата или изпращаща държава-членка да осигури подходящ начин за извършването на ветеринарни проверки, и където е приложимо, на сертифицирането;
като има предвид, че за да се осигури гладкото функциониране на вътрешния пазар на живи животни и животински продукти, държавите-членки следва да могат изцяло да разчитат на добросъвестността на извършеното сертифициране на предприятията на производство и изпращане;
като има предвид, че тази цел не може да бъде постигната от държавите-членки поотделно; като има предвид следователно, че следва да се приемат общи правила за задълженията на компетентните органи и сертифициращите длъжностни лица във връзка със сертифицирането на животни и животински продукти в съответствие със законодателството на Общността;
като има предвид, че е уместно да се осигури предоставянето на гаранции по отношение на правилата и принципите, прилагани от сертифициращите длъжностни лица в трети страни, които да са най-малко еквивалентни на определените в настоящата директива;
като има предвид, че трябва да се вземат ефективни мерки за предотвратяване на заблуди и измами при сертифицирането,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Настоящата директива установява правилата, които трябва да бъдат спазвани при издаване на сертификатите, изисквани от ветеринарното законодателство.
Член 2
1. По смисъла на настоящата директива:
„ветеринарно законодателство“ е законодателството, което е изброено в приложение А към Директива 89/662/ЕИО и в приложения А и Б към Директива 90/425/ЕИО;
„сертифициращо длъжностно лице“ е официалният ветеринарен лекар или - в случаите, предвидени във ветеринарното законодателство - всяко друго лице, упълномощено от компетентния орган да подписва изискваните от това законодателство сертификати.
2. В допълнение към определенията в параграф 1 определенията, които се съдържат в член 2 от Директиви 89/662/ЕИО и 90/425/ЕИО се прилагат mutatis mutandis.
Член 3
1. Компетентният орган гарантира, че сертифициращите длъжностни лица притежават задоволителни познания в областта на ветеринарното законодателство по отношение на животните или продуктите, които ще бъдат сертифицирани, и че като цяло са информирани относно правилата, които трябва да бъдат следвани при съставянето и издаването на сертификатите, и, ако това е необходимо, по отношение на естеството и обхвата на справките, тестовете или изследванията, които следва да бъдат извършвани преди сертифицирането.
2. Сертифициращите длъжностни лица не трябва да заверяват данни, за които те нямат познания или които не могат да бъдат установени от тях.
3. Сертифициращите длъжностни лица не трябва да подписват празни или непълни сертификати или сертификати за животни или продукти, които те не са проверили или които са избегнали техния контрол. При подписването на даден сертификат на базата на друг сертификат или удостоверение е необходимо този документ да е на разположение на сертифициращото длъжностно лице, преди то да го подпише.
4. Разпоредбите на този член не представляват пречка за официалния ветеринарен лекар да сертифицира данни, които са:
а)
установени на базата на параграфи 1-3 от настоящия член от друго лице, което е оторизирано от компетентния орган и действа под контрола на официалния ветеринарен лекар, при условие че той може да потвърди точността на данните, или
б)
получени, в контекста на програмите за мониторинг, чрез позоваване на официално признати схеми за осигуряване на качеството или чрез система за епидемиологично наблюдение,
когато това е разрешено съгласно ветеринарното законодателство.
5. В съответствие с процедурата съгласно член 7, могат бъдат приети подробни правила за прилагането на настоящия член.
Член 4
1. Компетентните органи предприемат всички необходими мерки, за да осигурят добросъвестност при извършване на сертифицирането. По-специално те осигуряват назначените от тях сертифициращи длъжностни лица:
а)
да имат статус, който гарантира тяхната безпристрастност, и да нямат пряк търговски интерес, свързан с животните или продуктите, които сертифицират, или със стопанствата или предприятията, от които те произхождат.
б)
напълно да съзнават значението на съдържанието на всеки подписван от тях сертификат.
2. Сертификатите се съставят на поне един разбираем за сертифициращото длъжностно лице език и на поне един от официалните езици на страната по местоназначението, както е предвидено в законодателството на Общността.
3. Всеки компетентен орган е в състояние да проследи връзката на сертификатите със съответното сертифициращо длъжностно лице и да гарантира наличието на копие от всеки издаден сертификат за период, който се определя от този орган.
Член 5
1. Държавите-членки въвеждат необходимите проверки и вземат необходимите мерки за контрол, за да се предотврати извършването на невярно или измамно сертифициране, както и издаването и използването на подправени сертификати, които се представят за издадени по смисъла на ветеринарното законодателство.
2. Без да се засяга която и да било съдебна процедура или санкция, компетентните органи извършват разследвания или проверки и вземат подходящи мерки за санкциониране на всякакви доведени до тяхното знание случаи на невярно и измамно сертифициране. Такива мерки могат да включват временно отстраняване от длъжност на сертифициращите длъжностни лица до приключване на разследването.
По-специално, ако в хода на проверките бъде установено, че:
а)
заверяващото длъжностно лице съзнателно е издало подправен сертификат, компетентният орган взема всички необходими мерки за да осигури, доколкото това е възможно, съответното лице да няма възможност да повтори нарушението;
б)
физическо лице или предприятие е използвало с цел измама или е подправило официален сертификат, компетентният орган взема всички необходими мерки, за да осигури, доколкото това е възможно, физическото лице или предприятието да няма възможност да повтори нарушението. Такива мерки могат да включват последващ отказ за издаване на официален сертификат на съответното лице или предприятие.
Член 6
В контекста на инспекциите, предвидени от ветеринарното законодателство на Общността, и одита, които трябва да бъдат извършвани съгласно споразуменията за еквивалентност между Общността и трети страни, Комисията осигурява, прилаганите правила и принципи от заверяващите длъжностни лица от трети страни да дават гаранции, които са поне еквивалентни на установените в настоящата директива.
В случай че в резултат от тези инспекции и/или одити или в резултат от проверките, предвидени в Директиви 90/675/ЕИО и 91/496/ЕИО, бъде установено, че сертифициращите длъжностни лица от трети страни не са се съобразявали с тези принципи, може да се вземе решение за допълнителни гаранции или специфични изисквания в съответствие с процедурата съгласно член 7 от настоящата директива.
Член 7
В случай на позоваване на предвидената в настоящия член процедура Постоянният ветеринарен комитет, създаден с Решение 68/361/ЕИО на Съвета (5) действа в съответствие с правилата на член 18 от Директива 89/662/ЕИО.
Член 8
Комисията представя на Съвета доклад, който е придружен с предложения за възможната употреба на сигурни начини за електронно предаване и сертифициране преди 31 декември 1998 г.
Съветът взема решения по тези предложения с квалифицирано мнозинство.
Член 9
1. Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, най-късно до 1 януари 1998 г. Те незабавно информират за това Комисията.
Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текстовете на основните разпоредби от националното си законодателство в областта, уредена с настоящата директива.
Член 10
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 17 декември 1996 година.
DIRECTIVA 96/93/CE DO CONSELHO de 17 de Dezembro de 1996 relativa à certificação dos animais e dos produtos animais
O CONSELHO DA UNIÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia, nomeadamente o artigo 43º,
Tendo em conta a proposta da Comissão (1),
Tendo em conta o parecer do Parlamento Europeu (2),
Considerando que a Directiva 89/662/CEE do Conselho, de 11 de Dezembro de 1989, relativa aos controlos veterinários aplicáveis ao comércio intracomunitário, na perspectiva da realização do mercado interno (3) e a Directiva 90/425/CEE do Conselho, de 26 de Junho de 1990, relativa aos controlos veterinários e zootécnicos aplicáveis ao comércio intracomunitário de certos animais vivos e produtos, na perspectiva da realização do mercado interno (4), estabelecem que cabe ao Estado-membro de produção ou de expedição assegurar que os controlos veterinários e, se for caso disso, a certificação sejam efectuados de modo adequado;
Considerando que, para garantir o funcionamento harmonioso do mercado interno dos animais vivos e dos produtos animais, os Estados-membros devem poder confiar plenamente na certificação estabelecida no local de produção e de expedição;
Considerando que esse objectivo não pode ser atingido pelos Estados-membros individualmente; que, por conseguinte, devem ser adoptadas regras comuns relativas às obrigações das autoridades competentes e dos certificados em matéria de certificação dos animais e dos produtos animais em conformidade com a legislação comunitária;
Considerando que convém assegurar que as regras e os princípios aplicados pelos certificadores de países terceiros oferecem garantias pelo menos equivalentes às estabelecidas na presente directiva;
Considerando que devem ser tomadas medidas eficazes para impedir qualquer certificação enganosa ou fraudulenta,
ADOPTOU A PRESENTE DIRECTIVA:
Artigo 1º
A presente directiva define as regras a respeitar na emissão da certificação exigida pela legislação veterinária.
Artigo 2º
1. Para efeitos da presente directiva, entende-se por:
«legislação veterinária»: a legislação constante do anexo A da Directiva 89/662/CEE e dos anexos A e B da Directiva 90/425/CEE;
«certificador»: o veterinário oficial ou, nos casos previstos na legislação veterinária, qualquer outra pessoa autorizada pela autoridade competente a assinar os certificados exigidos por essa legislação.
2. Além do nº 1, é aplicável mutatis mutandis, o artigo 2º das Directivas 89/662/CEE e 90/425/CEE.
Artigo 3º
1. A autoridade deve zelar no sentido de assegurar que os certificadores tenham um conhecimento satisfatório da legislação veterinária relativa aos animais ou produtos a certificar e sejam informados de forma geral sobre as regras a seguir para o estabelecimento e a emissão dos certificados e, se necessário, sobre a natureza e amplitude dos inquéritos, testes ou exames a efectuar antes da certificação.
2. Os certificadores não devem certificar factos que não sejam do seu conhecimento pessoal ou que não possam verificar.
3. Os certificadores não devem assinar certificados em branco ou incompletos, nem assinar certificados relativos a animais ou produtos que não tenham inspeccionado ou que já não estejam sob o seu controlo. No caso de um certificado ser assinado com base noutro certificado ou atestado, o certificador deve ter o documento em questão na sua posse antes de assinar o certificado.
4. As presentes disposições não obstam à possibilidade de um veterinário oficial assinar um certificado com base em dados:
a) Comprovados nos termos dos nºs 1 a 3 por outra pessoa habilitada pela autoridade competente e que se encontre sob o controlo do referido veterinário, na condição de que este possa verificar a exactidão desses dados; ou
b) Obtidos no âmbito de programas de vigilância, por referência a esquemas de seguro qualitativo reconhecidos oficialmente ou através de um sistema de vigilância epidemiológica,
nos casos em que tal for autorizado nos termos da legislação veterinária.
5. As eventuais normas de aplicação deste artigo podem ser adoptadas de acordo com o procedimento previsto no artigo 7º
Artigo 4º
1. As autoridades competentes devem tomar todas as medidas necessárias para assegurar a fiabilidade da certificação. Em especial, devem zelar por que os certificadores por elas designados:
a) Tenham um estatuto que garanta a sua imparcialidade e não tenham qualquer interesse comercial directo nos animais ou nos produtos a certificar ou nas explorações ou estabelecimentos de que estes provêem;
b) Tenham consciência do teor de cada certificado que assinam.
2. Os certificados devem ser redigidos no mínimo numa língua que o certificador entenda e pelo menos numa das línguas oficiais do país de destino, tal como previsto na legislação comunitária.
3. Cada autoridade competente deve poder estabelecer a ligação entre os certificados e os respectivos certificadores e zelar por que uma cópia de todos os certificados emitidos esteja disponível durante um período a determinar pela referida autoridade.
Artigo 5º
1. Os Estados-membros devem instaurar e mandar efectuar os controlos necessários para evitar a emissão de certificados falsos ou susceptíveis de induzirem em erro, bem como a apresentação ou a utilização fraudulentas de certificados emitidos em cumprimento da legislação veterinária.
2. Sem prejuízo de eventuais processos e sanções penais, as autoridades competentes devem proceder a inquéritos ou a controlos e tomar as medidas necessárias para sancionar quaisquer casos de certificação falsa ou enganadora que lhes sejam comunicados. Estas medidas podem incluir a suspensão temporária do mandato do certificador enquanto durar o inquérito.
Em especial, se por ocasião dos controlos se verificar:
a) Que um certificador emitiu conscientemente um certificado fraudulento, a autoridade competente deve tomar todas as medidas necessárias para, na medida do possível, assegurar que a pessoa em causa não possa repetir o acto;
b) Que um particular ou uma empresa utilizou de forma fraudulenta ou alterou um certificado oficial, a autoridade competente deve tomar todas as medidas necessárias para que, na medida do possível, esse particular ou empresa não possa repetir o acto. Tais medidas podem incluir a recusa posterior de emissão de um certificado oficial à pessoa ou empresa em questão.
Artigo 6º
A Comissão deve certificar-se, no âmbito das inspecções previstas pela legislação veterinária comunitária e das auditorias a efectuar por força dos acordos de equivalência celebrados entre a Comunidade e um país terceiro, de que as regras e princípios aplicados pelos certificadores do país terceiro oferecem garantias pelo menos equivalentes às estabelecidas na presente directiva.
Caso se conclua das referidas inspecções e/ou auditorias, ou dos controlos previstos pelas Directivas 90/675/CEE e 91/496/CEE, que os certificadores dos países terceiros não respeitam tais princípios, podem ser determinadas garantias suplementares ou exigências específicas de acordo com o procedimento previsto no artigo 7º da presente directiva.
Artigo 7º
Nos casos em que é feita referência ao procedimento previsto no presente artigo, o Comité veterinário permanente, instituído pela Decisão 68/361/CEE (5), deliberará em conformidade com as regras estabelecidas no artigo 18º da Directiva 89/662/CEE.
Artigo 8º
A Comissão deve apresentar, antes de 31 de Dezembro de 1998, ao Conselho um relatório, acompanhado de propostas relativas ao eventual recurso a métodos seguros de transmissão e certificação electrónicas.
O Conselho delibera por maioria qualificada sobre essas propostas.
Artigo 9º
1. Os Estados-membros porão em vigor as disposições legislativas, regulamentares e administrativas necessárias para dar cumprimento à presente directiva antes de 1 de Janeiro de 1998. Do facto informarão imediatamente a Comissão.
Quando os Estados-membros adoptarem essas disposições, estas devem incluir uma referência à presente directiva ou ser acompanhadas dessa referência na publicação oficial. As modalidades dessa referência serão adoptadas pelos Estados-membros.
2. Os Estados-membros comunicarão à Comissão o texto das disposições essenciais de direito interno que adoptarem no domínio regido pela presente directiva.
Artigo 10º
Os Estados-membros são os destinatários da presente directiva.
Feito em Bruxelas, em 17 de Dezembro de 1996.