32000R1760
L 204/1
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
РЕГЛАМЕНТ (ЕО) № 1760/2000 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 17 юли 2000 година
за създаване на система за идентификация и регистрация на едър рогат добитък и относно етикетирането на говеждо месо и продукти от говеждо месо и за отмяна
на Регламент (ЕО) № 820/97 на Съвета
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално членове 37 и 152 от него,
като взеха предвид предложението на Комисията (1),
като взеха предвид становището на Икономическия и социален комитет (2),
като взеха предвид становището на Комитета на регионите (3),
в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора (4),
като имат предвид, че:
(1)
Член 19 от Регламент (ЕО) № 820/97 на Съвета от 21 април 1997 г. за създаване на система за идентификация и регистрация на едър рогат добитък и относно етикетирането на говеждо месо и продукти от него (5) постановява, че система за задължително етикетиране на говеждо месо трябва да бъде въведена и задължителна във всички държави-членки след 1 януари 2000 г. Същият член предвижда също така, че на основата на предложението на Комисията трябва да бъдат приети общи правила за тази задължителна система преди тази дата.
(2)
Регламент (ЕО) № 2772/1999 на Съвета от 21 декември 1999 г. за установяване на общи правила за задължителна система за етикетиране на говеждото месо (6), предвижда тези общи правила да се прилагат само временно за максимален период от осем месеца, тоест от 1 февруари до 31 август 2000 г.
(3)
За да се постигне яснота, Регламент (ЕО) № 820/97 трябва да се отмени и замени с настоящия регламент.
(4)
В резултат от нестабилността на пазара на говеждо месо и продукти от говеждо месо, причинена от кризата със спонгифорната енцефалопатия по едрия рогат добитък, подобряването на прозрачността на условията за производство и търговия с въпросните продукти, по-специално по отношение на възможност за проследяване, оказа положително въздействие върху консумацията на говеждо месо. За да се поддържа и засили това доверие на потребителите в говеждото месо и да се избегне тяхното подвеждане, е необходимо да се разработи рамка, в която информацията се предоставя на консуматорите чрез достатъчно и ясно етикетиране на продукта.
(5)
В тази връзка е особено важно да се създаде, от една страна, стабилна система за идентификация и регистрация на едър рогат добитък в етапа на производство и да се създаде, от друга страна, специфична система за етикетиране на Общността в сектора на говеждото месо, която се основава на обективни критерии на етапа на търговия.
(6)
Чрез гаранциите, които предоставя това подобрение, ще се изпълнят някои изисквания от обществен интерес, по-специално защита на здравето на човека и животните.
(7)
В резултат на това ще се подобри доверието на потребителите в качеството на говеждото месо и продуктите от говеждо месо и ще се запази по-високо ниво на защита на общественото здраве и ще се укрепи продължаващата стабилност на пазара на говеждо месо.
(8)
Член 3, параграф 1, буква в) от Директива 90/425/ ЕИО на Съвета от 26 юни 1990 г. относно ветеринарни и зоотехнически проверки, приложими в търговията в рамките на Общността с някои живи животни и продукти с оглед на изграждането на общия пазар (7), постановява, че животните, предназначени за търговия в рамките на Общността, трябва да бъдат идентифицирани в съответствие с изискванията на правилата на Общността и регистрирани по такъв начин, че предприятията, центровете или организациите по произход или транзит да могат да бъдат проследявани и че преди 1 януари 1993 г. обхватът на тези идентификационни и регистрационни системи трябва да бъде разширен, така че да включва движението на животни в рамките на територията на всяка държава-членка.
(9)
Член 14 от Директива 91/496/ ЕИО на Съвета от 15 юли 1991 г. относно принципите, регламентиращи организацията на ветеринарни проверки на животни, които влизат в Общността от трети страни и за изменение на Директиви 89/662/ЕИО, 90/425/ЕИО и 90/675/ ЕИО (8) постановява, че идентификацията и регистрацията на тези животни, както се предвижда в член 3, параграф 1, буква в) от Директива 90/425/ЕИО, трябва да се извършва, след като тези проверки са направени, с изключение на случаите на животни, предназначени за клане и на регистрирани еднокопитни.
(10)
Управлението на някои схеми за подпомагане на Общността в областта на земеделието изисква индивидуалната идентификация на някои видове добитък. Поради това идентификационните и регистрационни системи трябва да бъдат подходящи за прилагане и контрол на такива идентификационни мерки.
(11)
Необходимо е да се осигури бърз и ефективен обмен на информация между държавите-членки за правилното прилагане на настоящия регламент. Разпоредбите на Общността, свързани с него, бяха установени с Регламент (ЕИО) № 1468/81 на Съвета от 19 май 1981 г. относно взаимопомощта между административните органи на държавите-членки и сътрудничеството между тях и Комисията, за да се осигури правилното прилагане на законодателството по митническите или селскостопанските въпроси (9) и с Директива 89/608/ЕИО на Съвета от 21 ноември 1989 г. относно взаимопомощта между административните органи на държавите-членки и сътрудничеството между тях и Комисията за осигуряване на правилното прилагане на законодателството по ветеринарните и зоотехнически въпроси (10).
(12)
Сегашните правила относно идентификацията и регистрацията на едър рогат добитък бяха установени с Директива 92/102/ЕИО на Съвета от 27 ноември 1992 г. относно идентификацията и регистрацията на животни (11) и в Регламент (ЕО) № 820/97. Опитът показа, че приложението на Директива 92/102/ЕИО за едрия рогат добитък не беше напълно задоволително и се нуждае от по-нататъшно подобрение. Поради това е необходимо да се приемат специфични правила за едрия рогат добитък, за да се засили действието на разпоредбите на посочената директива.
(13)
За да бъде въведена подобрена идентификационна система, е извънредно важно да не се налагат излишни искания към производителите по отношение на административните формалности. Трябва да се постановят реални срокове за нейното прилагане.
(14)
За целите на бързо и точно проследяване на животни поради причини, свързани с контрола върху схемите за подпомагане в Общността, всяка държава-членка трябва да създаде национална компютризирана база данни, която да регистрира идентичността на животното, всички стопанства на нейна територия и движението на животните в съответствие с разпоредбите на Директива 97/12/ЕО на Съвета от 17 март 1997 г. за изменение и актуализиране на Директива 64/432/ЕИО относно здравните проблеми, които засягат търговията в рамките на Общността на едър рогат добитък и свине (12) и да изяснява здравните изисквания по отношение на тази база данни.
(15)
Важно е всяка държава-членка да вземе всички мерки, които са необходими, за да се осигури националните компютризирани бази данни да заработят напълно, колкото е възможно по-скоро.
(16)
Трябва да се направят стъпки за създаване на технически условия, гарантиращи най-добрата възможна комуникация на производителя с базата данни и най-пълно използване на базата данни.
(17)
За да стане възможно проследяването на движенията на едрия рогат добитък, животните трябва да се идентифицират с ушна марка, сложена на всяко ухо, и по принцип да се придружават през цялото движение с паспорт. Характеристиките на ушната марка и паспорта трябва да се определят за цялата Общност. По принцип паспорт трябва да се издава на всяко животно, на което е сложена ушна марка.
(18)
Животните, внасяни от трети страни в съответствие с Директива 91/496/ЕИО, трябва да бъдат подлагани на същите идентификационни изисквания.
(19)
Всяко животно трябва да запазва своята ушна марка през целия си живот.
(20)
Комисията обсъжда, на основа на работата, извършена от Общия изследователски център, приложимостта на използване на електронни средства за идентификация на животни.
(21)
Животновъдите, с изключение на превозвачите, трябва да водят актуален регистър на животните в техните стопанства. Характеристиките на регистъра трябва да се определят за цялата Общност. Компетентният орган трябва да има достъп до тези регистри при поискване.
(22)
Държавите-членки могат да разпрострат разходите, които произтичат от прилагането на тези мерки, върху целия сектор на говеждото месо.
(23)
Трябва да бъдат определени органът или органите, които отговарят за прилагането на всеки дял от настоящия регламент.
(24)
Трябва да бъде въведена задължителна система за етикетиране на говеждо месо във всички държави-членки. Съгласно тази задължителна система операторите и организациите, които търгуват с говеждо месо, трябва да посочват в информацията на етикета на говеждото месо и мястото, където животното или животните, от които е получено говеждото месо, са били заклани.
(25)
От 1 януари 2002 г. трябва да бъде засилено действието на системата за задължително етикетиране на говеждото месо. Съгласно тази задължителна система операторите и организациите, които търгуват с говеждо месо, трябва допълнително да посочват на етикета информация относно произхода, по-специално къде животното или животните, от които е получено говеждото месо, са били родени, угоявани и заклани.
(26)
Информация, допълваща информацията за това къде животното или животните, от които е получено говеждото месо, са били родени, угоявани и заклани, може да се предоставя съгласно доброволна система за етикетиране на говеждо месо.
(27)
Системата за задължително етикетиране, основаваща се на произхода, трябва да влезе в сила от 1 януари 2002 г., като се уточнява, че пълна информация за движенията на едър рогат добитък в Общността се изисква само за животни, родени след 31 декември 1997 г.
(28)
Системата за задължително етикетиране на говеждото месо трябва да се прилага също така за говеждо месо, внасяно в Общността. Въпреки това трябва да се има предвид, че цялата информация, която се изисква за етикетиране на говеждо месо, произведено в Общността, може да не е на разположение на оператор или организация от трета страна. Поради това е необходимо да се постанови минималната информация, чието посочване върху етикета трябва да осигурят трети страни.
(29)
За операторите или организациите, произвеждащи и търгуващи с мляно говеждо месо, които може да не са в състояние да предоставят цялата изисквана информация съгласно системата за задължително етикетиране на говеждото месо, трябва да се предвидят изключения, които предвиждат известен минимален брой показатели.
(30)
Целта на етикетирането е да направи пазара на говеждо месо максимално прозрачен.
(31)
Разпоредбите на настоящия регламент не трябва да засягат Регламент (ЕИО) № 2081/92 на Съвета от 14 юли 1992 г. относно защитата на географските указания и наименованията за произход на селскостопанските и хранителни продукти (13).
(32)
Трябва да се предвиди също така рамка на Общността за всички означения извън тези, които попадат под системата на задължително етикетиране на говеждо месо, и с оглед на разнообразието на описания на говеждото месо, което се търгува в рамките на Общността, създаването на система за доброволно етикетиране на говеждо месо е най-подходящото решение. Ефективността на такава система за доброволно етикетиране зависи от възможността за проследяване на всяко етикетирано говеждо месо обратно до животното или животните по произход. Процедурите на етикетиране на оператор или организация трябва да бъдат предмет на спецификация, която да се представя на компетентния орган за одобряване. Операторите и организациите трябва да имат право да етикетират говеждо месо само ако етикетът съдържа тяхното име или идентификационен графичен знак. Компетентните органи на държавите-членки трябва да бъдат упълномощени да оттеглят своето одобрение от всяка спецификация в случай на нередности. За да се осигури признаването на спецификациите за етикетиране в цялата Общност, е необходимо да се осигури обмен на информация между държавите-членки.
(33)
Оператори и организации, които внасят в Общността говеждо месо от трети страни, могат също да пожелаят да етикетират своите продукти съгласно системата за доброволно етикетиране. Трябва да се постановят разпоредби, които да осигуряват, доколкото това е възможно, процедурите за етикетиране, свързани с вносното говеждо месо, да са еквивалентни на тези, утвърдени за говеждо месо от Общността.
(34)
Преходът от процедурите в дял II от Регламент (ЕО) № 820/97 към процедурите в настоящия регламент може да предизвика трудности, които не са предвидени в настоящия регламент. За да се преодолее това, трябва да се даде възможност на Комисията да приеме необходимите преходни мерки. Комисията трябва да бъде упълномощена също така да разрешава специфични практически проблеми, когато това е оправдано.
(35)
С оглед гарантиране на надеждността на процедурите, предвидени в настоящия регламент, е необходимо държавите-членки да се задължат да реализират мерки за адекватен и ефикасен контрол. Този контрол не засяга другите видове контрол, които Комисията може да осъществява по аналогия с член 9 от Регламент (ЕО, Евратом) № 2988/95 на Съвета от 18 декември 1995 г. за защита на финансовите интереси на Европейските общности (14).
(36)
Трябва да бъдат постановени подходящи наказания в случай на нарушаване на разпоредбите на настоящия регламент.
(37)
Мерките, необходими за прилагането на настоящия регламент, трябва да бъдат приети в съответствие с Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. за уреждане на процедурите за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (15),
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ДЯЛ I
Идентификация и регистрация на едър рогат добитък
Член 1
1. Всяка държава-членка създава система за идентификация и регистрация на едър рогат добитък в съответствие с настоящия дял.
2. Разпоредбите на настоящия дял се прилагат без да засягат правила на Общността, които могат да бъдат постановени за изкореняване на заболяване или за целите на контрола и без да засягат Директива 91/496/ЕИО и Регламент (ЕИО) № 3508/92 (16). Въпреки това разпоредбите на Директива 92/102/ЕИО, които са свързани по специфичен начин с едрия рогат добитък, няма повече да се прилагат от датата, от която тези животни трябва да бъдат идентифицирани в съответствие с настоящия дял.
Член 2
За целите на този дял:
-
„животно“ означава животно от рода на едрия рогат добитък по смисъла на член 2, параграф 2, букви б) и в) на Директива 64/432/ЕИО (17),
-
„стопанство“ означава всяко образувание, конструкция или, в случай на ферма на открито, всяко място, разположено на територията на същата държава-членка, в които животни, обхванати от настоящия регламент, се държат, отглеждат или обработват,
-
„животновъд“ означава всяко физическо или юридическо лице, което отговаря за животните, постоянно или временно, включително при транспортирането им или на пазара.
-
„компетентен орган“ означава централният орган или органи в държава-членка, който отговаря за или е натоварен с осъществяването на ветеринарни проверки и прилагането на настоящия дял, или, в случай на осъществяване на контрол на премиите, органите, натоварени с прилагането на Регламент (ЕИО) № 3508/92.
Член 3
Системата за идентификация и регистрация на едър рогат добитък се състои от следните елементи:
а)
ушни марки за индивидуално идентифициране на животните;
б)
компютризирана база данни;
в)
паспорти на животните;
г)
индивидуални регистри, съхранявани във всяко стопанство.
Комисията и компетентният орган на съответната държава-членка имат достъп до цялата информация, обхваната от настоящия дял. Държавите-членки и Комисията предприемат мерки, необходими за осигуряване на достъп до тази база данни на всички заинтересовани страни, включително организации на потребителите, които са признати от държавата-членка, при условие че поверителността на базата данни и защитата, предписана от националното законодателство, са гарантирани.
Член 4
1. Всички животни в стопанството, родени след 31 декември 1997 г. или предназначени за търговия в рамките на Общността след 1 януари 1998 г., се идентифицират с ушна марка, одобрена от компетентния орган, закачена на всяко ухо. И двете марки трябва да имат същия уникален идентификационен код, който прави възможно идентифицирането на всяко животно индивидуално, заедно със стопанството, в което е било родено. Чрез дерогация от горното изискване животни, родени преди 1 януари 1998 г., които са предназначени за търговия в рамките на Общността след тази дата, могат да бъдат идентифицирани в съответствие с Директива 92/102/ЕИО до 1 септември 1998 г.
Чрез дерогация от първа алинея животни, родени преди 1 януари 1998 г., които са предназначени за търговия в рамките на Общността след тази дата с оглед незабавно клане, могат да бъдат идентифицирани в съответствие с Директива 92/102/ЕИО до 1 септември 1999 г.
Едър рогат добитък, предназначен за културни и спортни мероприятия (с изключение на панаири и изложби), може вместо ушна марка да бъде идентифициран с идентификационна система, която предлага еквивалентни гаранции и е разрешена от Комисията.
2. Ушната марка се прикрепя в срок, който трябва да се определи от държавата-членка от раждането на животното и във всички случаи преди животното да напусне стопанството, в което е било родено. Срокът не може да бъде по-дълъг от 30 дни до 31 декември 1999 г. включително и не по-дълъг от 20 дни след тази дата.
Въпреки това по искане на държава-членка и в съответствие с процедурата, посочена в член 23, параграф 2, Комисията може да определи обстоятелствата, при които държавите-членки могат да удължат максималния срок.
Никое животно, родено след 31 декември 1997 г., не може да бъде преместено от стопанство, ако не е идентифицирано в съответствие с разпоредбите на настоящия член.
3. Всяко животно, внесено от трета страна, което е преминало проверките, постановени в Директива 91/496/ЕИО и което остава в рамките на територията на Общността, се идентифицира в стопанството по местоназначение с ушна марка, която отговаря на изискванията на този член, в срок, който трябва да се определи от държавата-членка, но не повече от 20 дни след горепосочените проверки и при всички случаи преди напускането на стопанството.
Въпреки това не е необходимо да се идентифицира животно, ако стопанството по местоназначение е кланица, разположена в държава-членка, където са осъществени тези проверки, и животното е заклано в рамките на 20 дни от преминаването на проверките.
Първоначалната идентификация, извършена от третата страна, се вписва в компютризираната база данни, предвидена в член 5, или, ако още не е напълно действаща, в регистрите, предвидени в член 3, заедно с идентификационния код, който е определен от държавата-членка по местоназначение.
4. Всяко животно от друга държава-членка запазва своята оригинална ушна марка.
5. Ушна марка не може да бъде отстранявана или заменяна без разрешение на компетентния орган.
6. Ушните марки се разпределят на стопанството, разпространяват се и се прикрепят на животните по начин, определен от компетентния орган.
7. Не по-късно от 31 декември 2001 г. Европейският парламент и Съветът, на основата на доклад на Комисията, придружен от предложения и в съответствие с процедурата, предвидена в член 95 от Договора, вземат решение по възможността за въвеждане на електронни идентификационни процедури в светлината на постигнатия напредък в тази област.
Член 5
Компетентният орган в държавите-членки създава компютризирана база данни в съответствие с членове 14 и 18 от Директива 64/432/ЕО.
Компютризираната база данни започва да работи не по-късно от 31 декември 1999 г. и след тази дата съхранява всички данни, изисквани в съответствие с посочената директива.
Член 6
1. От 1 януари 1998 г. компетентният орган издава паспорт на всяко животно, което трябва да бъде идентифицирано в съответствие с член 4, в срок от 14 дни от уведомлението за неговото раждане или в случай на внос от трети страни - в срок от 14 дни от уведомлението за неговата реидентификация от съответната държава-членка в съответствие с член 4, параграф 3. Компетентният орган може да издаде паспорт на животни от друга държава-членка при същите условия. В тези случаи паспортът, който придружава животното при неговото пристигане, се предава на компетентния орган, който го връща на издалата го държава-членка.
Въпреки това по искане на държава-членка и в съответствие с процедурата, предвидена в член 23, параграф 2, Комисията може да определи обстоятелства, при които максималният срок може да бъде удължен.
2. Когато едно животно бива премествано, то се придружава от своя паспорт.
3. Чрез дерогация от първото изречение на параграф 1 и от параграф 2 държавите-членки:
-
които имат компютризирана база данни, която Комисията счита за напълно работеща в съответствие с член 5, могат да определят, че паспорт се издава само на животни, предназначени за търговия в рамките на Общността, и че тези животни се придружават от техните паспорти само когато са премествани от територията на съответната държава-членка на територията на друга държава-членка, като в този случай паспортът трябва да съдържа информация, която се основава на компютризираната база данни.
В тези държави-членки паспортът, придружаващ животно, внесено от друга държава-членка, се предава на компетентния орган при неговото пристигане;
-
могат до 1 януари 2000 г. да разрешават издаването на колективни паспорти на животни за стада, премествани в рамките на въпросната държава-членка, при условие че тези стада имат един и същ произход и местоназначение и се придружават от ветеринарен сертификат.
4. В случай на смърт на животно паспортът се връща от животновъда на компетентния орган в срок от седем дни от смъртта на животното. Ако животното се изпраща в кланица, управителят на кланицата е отговорен за връщане на паспорта на компетентния орган.
5. В случай на животни, изнасяни за трети страни, паспортът се предава от последния животновъд на компетентния орган на мястото, където животното е изнесено.
Член 7
1. С изключение на превозвачите, всеки животновъд трябва:
-
да води актуален регистър,
-
след започване на работа на компютризираната база данни, да докладва на компетентния орган всяко преместване до и от стопанството и всички раждания и смъртни случаи на животни в стопанството, заедно с датите на тези събития, в срок, фиксиран от държавата-членка в рамките на три до седем дни от настъпването на събитието. Въпреки това, по искане на държава-членка и в съответствие с процедурата, предвидена в член 23, параграф 2, Комисията може да определи обстоятелствата, при които държавите-членки могат да удължат максималния срок и да предвидят специални правила, приложими при преместване на едър рогат добитък, когато такъв е изведен на лятна паша в различни планински райони.
2. Когато е необходимо и в съответствие с член 6, всеки животновъд попълва паспорта незабавно при пристигането и преди заминаването на всяко животно от стопанството и гарантира, че паспортът придружава животното.
3. Всеки животновъд предоставя на компетентния орган, при поискване, цялата информация относно произхода, идентификацията и, когато е необходимо, местоназначението на животните, които притежава, гледа, транспортира, с които търгува или които коли.
4. Регистърът е във формат, одобрен от компетентния орган, води се ръчно или компютърно и е на разположение по всяко време на компетентния орган, при поискване, в минимален срок, който трябва да бъде определен от компетентния орган. Този срок не може да бъде по-кратък от три години.
Член 8
Държавите-членки определят органа, отговорен за гарантиране спазването на настоящия дял. Държавите-членки се информират взаимно, както и информират Комисията за идентичността на органа.
Член 9
Държавите-членки могат да натоварят животновъдите с разноските за системите, посочени в член 3, и за видовете контрол, посочени в настоящия дял.
Член 10
Мерките, необходими за прилагането на настоящия дял, се приемат в съответствие с процедурата на управление, посочена в член 23, параграф 2. Тези мерки се отнасят по-специално за:
а)
разпоредби относно ушните марки;
б)
разпоредби относно паспорта;
в)
разпоредби относно регистъра;
г)
минимално ниво на контрола, който трябва да се извършва;
д)
прилагане на административни санкции;
е)
преходни мерки, необходими за улесняване прилагането на настоящия дял.
ДЯЛ II
Етикетиране на говеждо месо и продукти от говеждо месо
Член 11
Оператор или организация, както са дефинирани в член 12:
-
от които се изисква, по силата на раздел I на настоящия дял, да етикетират говеждо месо на всички етапи на търговията,
-
които искат, по силата на раздел II на настоящия дял, да етикетират говеждо месо на мястото на продажбата по такъв начин, че да предоставят информация, различна от посочената в член 13 относно някои характеристики или производствени условия на етикетираното месо или за животното, от което е получено,
трябва да направят това в съответствие с настоящия дял.
Настоящият дял се прилага без да се засяга съответното законодателство на Общността, по-специално по отношение на говеждото месо.
Член 12
За целите на настоящия дял се прилагат следните дефиниции:
-
„говеждо месо“ означава всички продукти, които попадат в кодове по КН 0201, 0202, 0206 10 95 и 0206 29 91,
-
„етикетиране“ означава прикачването на етикет към индивидуално парче или парчета месо, или тяхната опаковка или при неопаковани предварително продукти - представянето на подходяща информация в писмена и видима форма за потребителя на мястото на продажбата,
-
„организация“ означава група от оператори в една и съща или в различни сфери на търговията с говеждо месо.
РАЗДЕЛ I
Система за задължително етикетиране на говеждото месо в Общността
Член 13
Общи правила
1. Оператори и организации, които търгуват с говеждо месо в Общността, го етикетират в съответствие с настоящия член.
Системата за задължително етикетиране осигурява връзка между, от една страна, идентификацията на труповете на закланите животни, четвъртинките или парчетата месо и, от друга страна, индивидуалното животно или, когато това е достатъчно, за да позволи точността на информацията на етикета да бъде проверена, съответната група животни.
2. Етикетът съдържа следните обозначения:
а)
референтен номер или код, който осигурява връзката между месото и животното или животните. Този номер може да бъде идентификационният номер на отделното животно, от което е получено говеждото месо, или идентификационният номер, свързан с група животни;
б)
номер на одобрението на кланицата, в която животното или групата животни са били заклани, и държавата-членка или трета страна, в която е разположена кланицата. Обозначението трябва да гласи: „Заклано в: (наименование на държавата-членка и трета страна) (номер на одобрението)“;
в)
номер на одобрението на транжорната, в която е извършено транжирането на трупа на закланото животно или на групата трупове, и държавата-членка или трета страна, в която е разположена транжорната. Обозначението трябва да гласи:„Транжирано в: (наименование на държавата-членка и трета страна) (номер на одобрението)“.
3. Въпреки това до 31 декември 2001 г. държави-членки, където е на разположение достатъчно подробна информация в идентификационната и регистрационна система за едър рогат добитък, предвидена в дял I, могат да вземат решение за говеждо месо от животни, родени, отгледани и заклани в същата държава-членка, на етикета да се посочва също така допълнителна информация.
4. Задължителната система, предвидена в параграф 3, не трябва да води до прекъсване на търговията между държавите-членки.
Процедурите на прилагане, приложими в тези държави-членки, които възнамеряват да прилагат параграф 3, изискват предварително одобрение от Комисията.
5.
а)
От 1 януари 2002 г. операторите и организациите обозначават на етикета също така:
i)
държава-членка или трета страна по рождение;
ii)
всички държави-членки или трети страни, в които се е състояло угояване;
iii)
държава-членка или трета страна, където се е провело клането;
б)
Въпреки това, когато говеждото месо е получено от животни, родени, отгледани и заклани:
i)
в същата държава-членка, обозначението може да гласи:„Произход: (наименованието на държавата-членка)“;
ii)
в същата трета страна, обозначението може да гласи: „Произход: (наименованието на третата страна)“.
Член 14
Дерогации от системата за задължително етикетиране
Чрез дерогация от член 13, параграф 2, букви б) и в) и от член 13, параграф 5, буква а), i) и ii) оператор или организация, които приготвят мляно месо, обозначават на етикета думите:„приготвено (наименование на държавата-членка или третата страна)“ в зависимост от това, къде е било приготвено месото, и „произход“, когато въпросната държава или държави не са държавата на приготвяне.
Задължението, предвидено в член 13, параграф 5, буква а), iii), се прилага за такова месо от датата на прилагане на настоящия регламент.
Въпреки това такъв оператор или организация могат да добавят на етикета на мляно говеждо месо:
-
едно или повече от обозначенията, предвидени в член 13, и/или
-
датата, на която е приготвено месото.
Въз основа на опита и в светлината на изискванията подобни разпоредби могат да се приемат за транжирано месо и за обрезки от говеждо месо в съответствие с процедурата, предвидена в член 23, параграф 2.
Член 15
Задължително етикетиране на говеждо месо от трети страни
Чрез дерогация от член 13 говеждо месо, внесено в рамките на Общността, за което не е на разположение цялата информация, предвидена в член 13, в съответствие процедурата, посочена в член 17, се етикетира с обозначение:„Произход: не ЕО“ и „Заклано в: (наименование на трета страна)“.
РАЗДЕЛ II
Система за доброволно етикетиране
Член 16
Общи правила
1. Всеки оператор или организация изпращат за одобрение спецификация на етикети, съдържащи обозначения, различни от предвидените в раздел I на този дял, на компетентния орган в държавата-членка, в която се осъществява производството или продажбата на въпросното говеждо месо. Компетентният орган може също така да разработи спецификации, които да се използват в съответната държава-членка, при условие че тяхното използване не е задължително.
Спецификациите на доброволното етикетиране съдържат:
-
информацията, която трябва да присъства на етикета,
-
мерките, които се вземат, за да се осигури точността на информацията,
-
контролната система, която се прилага на всички етапи на производството и продажбата, включително контрола, който се осъществява от независим орган, признат от компетентния орган и определен от оператора или организацията. Тези органи трябва да отговарят на критериите, постановени в Европейски стандарт EN/45011,
-
в случай на организация - мерките, които се вземат по отношение на член, който не спазва спецификациите.
Държавите-членки могат да решат, че контролът от страна на независим орган може да бъде заменен с контрол на компетентен орган. Компетентният орган трябва в този случай да разполага с квалифициран персонал и ресурсите, необходими за осъществяване на изисквания контрол.
Разходите за контрола, предвиден в този раздел, се поемат от оператора или организацията, които използват системата за етикетиране.
2. Одобрението на всяка спецификация зависи от това дали компетентният орган се е уверил, на базата на задълбочено проучване на нейните компоненти, посочени в параграф 1, в правилното и надеждно функциониране на предвидената система за етикетиране и, по-специално, на нейната система за контрол. Компетентният орган отхвърля всяка спецификация, която не осигурява връзка между, от една страна, трупа на закланото животно, четвъртинка или парчета месо от него и, от друга страна, отделното животно или, когато това е достатъчно за точността на информацията на етикета, който се проверява, на съответните животни.
Спецификации, които дават възможност за етикети, които съдържат подвеждаща или недостатъчно ясна информация, също така биват отхвърлени.
3. Когато производството и/или продажбата на говеждо месо се осъществява в две или повече държави-членки, компетентните органи на съответните държави-членки проучват и одобряват представените спецификации по отношение на елементите, които се съдържат в тях, свързани с операциите, които се осъществяват на съответните им територии. В този случай всяка заинтересована държава-членка признава одобренията, дадени от другата заинтересована държава-членка.
Ако в срок, който се определя в съответствие с процедурата, предвидена в член 23, параграф 2, започващ от деня след подаване на заявлението, одобрението нито е отказано, нито е дадено, или не е поискана допълнителна информация, спецификацията се счита за одобрена от компетентния орган.
4. Когато компетентните органи на всички заинтересовани държави-членки одобрят подадената спецификация, съответният оператор или организация са упълномощени да етикетират говеждо месо, при условие че етикетът съдържа неговото наименование или графичен знак.
5. Чрез дерогация от параграфи 1 до 4 Комисията, в съответствие с процедурата, предвидена в член 23, параграф 2, може да предвиди ускорена или опростена процедура за одобрение в специфични случаи, по-специално за говеждо месо в малки опаковки в търговията на дребно или първокачествени парчета говеждо месо в отделни опаковки, етикетирани в държава-членка в съответствие с одобрена спецификация и представени на територията на друга държава-членка, при условие че не се добавя информация на първоначалния етикет.
6. Държава-членка може да реши, че наименование на един или повече нейни региони не може да бъде използвано, по-специално, когато името на региона:
-
може да доведе до объркване или затруднения при проверката,
-
е запазено за говеждо месо, предвидено в рамките на Регламент (ЕИО) № 2081/92.
Когато се даде разрешение, наименованието на държавата-членка се посочва до наименованието на региона.
7. Държавите-членки информират Комисията за прилагането на настоящия член и по-специално на обозначенията на етикетите. Комисията информира другите държави-членки в рамките на Управителния комитет по говеждо и телешко месо, посочен в член 23, параграф 1, буква б), и, когато е необходимо, в съответствие с процедурата, предвидена в член 23, параграф 2, може да постанови правила, свързани с тези обозначения и по-специално да наложи ограничения.
Член 17
Система за доброволно етикетиране за говеждо месо от трети страни
1. Когато производството на говеждо месо се осъществява напълно или частично в трета страна, операторите и организациите имат право да етикетират говеждото месо в съответствие с настоящия раздел, ако в допълнение към спазването на член 16, са получили одобрение на техните спецификации от компетентния орган, определен за тази цел от всяка заинтересована трета страна.
2. Валидността в рамките на Общността на одобрение, дадено от трета страна, подлежи на предварително уведомяване на Комисията от третата страна относно:
-
определения компетентен орган,
-
процедури и критерии, които да се следват от компетентния орган при проучване на спецификацията,
-
всеки оператор и организация, чиято спецификация е приета от компетентния орган.
Комисията предава тези уведомления на държавите-членки.
Когато на основа горепосочените уведомления Комисията стигне до заключение, че процедурите и/или критериите, прилагани в трета страна, не са еквивалентни на стандартите, постановени в настоящия регламент, Комисията решава, след консултация със заинтересованата трета страна, че одобренията, давани от тази трета страна няма да са валидни в рамките на Общността.
Член 18
Санкции
Без да се засяга действие, предприето от самата организация или независимия контролен орган, предвиден в член 16, когато се окаже, че оператор или организация не са спазили спецификацията, посочена в член 16, параграф 1, държавата-членка може да оттегли одобрението, предвидено в член 16, параграф 2, или да наложи допълнителни условия, които трябва да се изпълняват, за да продължи одобрението своето действие.
РАЗДЕЛ III
Общи разпоредби
Член 19
Подробни правила
Мерките, необходими за прилагане на настоящия дял, се приемат в съответствие с процедурата, предвидена в член 23, параграф 2. Тези мерки се отнасят по-специално до:
а)
дефиниране на размера на групата животни, посочена в член 13, параграф 2, буква а);
б)
дефиниране на мляното говеждо месо, изрезки на говеждо месо или транжирано говеждо месо, посочени в член 14;
в)
дефиниране на специфични обозначения, които могат да се поставят на етикетите;
г)
необходимите мерки за улесняване на прехода от прилагането на Регламент (ЕО) № 820/97 към прилагането на настоящия дял;
д)
необходимите мерки за разрешаване на специфични практически проблеми. Тези мерки могат да се отклоняват от някои части на настоящия дял, ако това е оправдано.
Член 20
Определяне на компетентни органи
Държавите-членки определят компетентния орган или органи, отговорни за прилагането на настоящия дял, не по-късно от 14 октомври 2000 г.
Член 21
Не по-късно от 14 август 2003 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад, придружен, ако е необходимо, с подходящи предложения относно разширяване на обхвата на настоящия регламент по отношение на преработени продукти, съдържащи говеждо месо, и продукти на основата на говеждо месо.
ДЯЛ III
Общи разпоредби
Член 22
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират спазването на разпоредбите на настоящия регламент. Предвиденият контрол не засяга друг вид контрол, който Комисията може да осъществява в съответствие с член 9 от Регламент (ЕС, Евратом) № 2988/95.
Всяка санкция, която държавата-членка налага на титуляр, е пропорционална на тежестта на нарушението. Санкциите могат да включват, когато е оправдано, ограничаване на придвижването на животните до или от стопанството на съответния животновъд.
2. Експерти на Комисията, съвместно с компетентните органи:
а)
проверяват дали държавите-членки спазват изискванията на настоящия регламент;
б)
извършват проверки на място, за да гарантират, че извършването на проверки става в съответствие с настоящия регламент.
3. Държава-членка, на чиято територия се извършва проверка на място, оказва на експертите от Комисията всякаква подкрепа, която те могат да поискат при изпълнението на техните задачи.
Резултатите от извършените проверки трябва да се обсъдят с компетентния орган на съответната държава-членка преди изготвянето и разпространението на окончателния доклад.
4. Когато Комисията сметне, че резултатът от проверките оправдава това, тя извършва преглед на положението в рамките на Постоянния ветеринарен комитет, посочен в член 23, параграф 1, буква в). Той може да вземе необходимите решения в съответствие с процедурата, предвидена в член 23, параграф 3.
5. Комисията наблюдава развитието на ситуацията. В светлината на това развитие и в съответствие с процедурата, предвидена в член 23, параграф 3, тя може да измени или отмени решенията, посочени в параграф 4.
6. Когато е необходимо, подробните правила за прилагането на настоящия член се приемат в съответствие с процедурата, предвидена в член 23, параграф 3.
Член 23
1. Комисията се подпомага:
а)
при прилагането на член 10, от Комитета на Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието, посочен в член 11 от Регламент (ЕО) № 1258/1999 на Съвета (18);
б)
при прилагането на член 19, от Управителния комитет по говеждо и телешко месо, създаден с член 42 от Регламент (ЕО) № 1254/1999 на Съвета (19);
в)
при прилагането на член 22, от Постоянния ветеринарен комитет, създаден с Решение 68/361/ЕИО на Съвета (20).
2. При позоваване на настоящия параграф се прилагат членове 4 и 7 от Решение 1999/468/ЕО, като се вземат предвид разпоредбите на член 8 от решението.
Срокът, посочен в член 4, параграф 3 от Решение 1999/468/ЕО, се определя на един месец.
3. При позоваване на настоящия параграф се прилагат членове 5 и 7 от Решение 1999/468/ЕО, като се вземат предвид разпоредбите на член 8 от решението.
Срокът, посочен в член 5, параграф 6 от Решение 1999/468/ЕО, се определя на три месеца.
4. Комитетите приемат свои процедурни правилници.
Член 24
1. Регламент (ЕО) № 820/97 се отменя.
2. Позоваванията на Регламент (ЕО) № 820/97 се считат за позовавания на настоящия регламент и се четат в съответствие с таблица за съответствие в приложението.
Член 25
Настоящият регламент влиза в сила на третия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейските общности.
Той се прилага за говеждо месо от животни, заклани на или след 1 септември 2000 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 17 юли 2000 година.
Regulamento (CE) n.o 1760/2000 do Parlamento Europeu e do Conselho
de 17 de Julho de 2000
que estabelece um regime de identificação e registo de bovinos e relativo à rotulagem da carne de bovino e dos produtos à base de carne de bovino, e que revoga o Regulamento (CE) n.o 820/97 do Conselho
O PARLAMENTO EUROPEU E O CONSELHO DA UNIÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia e, nomeadamente, o seu artigo 37.o e o n.o 4, alínea b), do seu artigo 152.o,
Tendo em conta a proposta da Comissão(1),
Tendo em conta o parecer do Comité Económico e Social(2),
Tendo em conta o parecer do Comité das Regiões(3),
Deliberando nos termos do artigo 251.o do Tratado(4),
Considerando o seguinte:
(1) O artigo 19.o do Regulamento (CE) n.o 820/97 do Conselho, de 21 de Abril de 1997, que estabelece um regime de identificação e registo de bovinos e relativo à rotulagem da carne de bovino e dos produtos à base de carne de bovino(5), dispõe que, a partir de 1 de Janeiro de 2000, será introduzido em todos os Estados-Membros um regime de rotulagem obrigatória da carne de bovino. O mesmo artigo dispõe igualmente que as normas gerais relativas a esse regime obrigatório devem ser adoptadas antes daquela data, com base numa proposta da Comissão.
(2) O Regulamento (CE) n.o 2772/1999 do Conselho, de 21 de Dezembro de 1999, que estabelece as normas gerais do regime de rotulagem obrigatória da carne de bovino(6), dispõe que as referidas normas gerais apenas se aplicam a título provisório durante um período máximo de oito meses, ou seja de 1 de Janeiro a 31 de Agosto de 2000.
(3) Por razões de clareza, o Regulamento (CE) n.o 820/97 deve ser revogado e substituído pelo presente regulamento.
(4) Na sequência da instabilidade do mercado da carne de bovino e dos produtos à base de carne de bovino, causada pela crise da encefalopatia espongiforme bovina, a maior transparência das condições de produção e comercialização destes produtos, nomeadamente em relação à rastreabilidade, exerceu um efeito positivo no consumo da carne de bovino. Para manter e reforçar essa confiança do consumidor na carne de bovino e evitar que aquele seja enganado, é necessário aumentar a informação de que os consumidores dispõem através da rotulagem adequada e clara do produto.
(5) Para este efeito, é essencial estabelecer, por um lado, um regime eficaz de identificação e registo de bovinos na fase de produção e, por outro lado, um regime de rotulagem comunitário específico no sector da carne de bovino, baseado em critérios objectivos na fase de comercialização.
(6) As garantias decorrentes de tal melhoramento conduzirão igualmente à satisfação de certas exigências de interesse público, nomeadamente a protecção da saúde humana e da sanidade animal.
(7) Em consequência, aumentará a confiança do consumidor na qualidade da carne de bovino e dos produtos à base de carne, e será reforçada a estabilidade duradoura do mercado da carne de bovino.
(8) O n.o 1, alínea c), do artigo 3.o da Directiva 90/425/CEE do Conselho, de 26 de Junho de 1990, relativa aos controlos veterinários e zootécnicos aplicáveis ao comércio intracomunitário de certos animais vivos e produtos, na perspectiva da realização do mercado interno(7), estabelece que os animais para comércio intracomunitário devem ser identificados em conformidade com as exigências da regulamentação comunitária e devem ser registados de modo a permitir identificar a exploração, o centro ou o organismo de origem ou de passagem e que, antes de 1 de Janeiro de 1993, estes regimes de identificação e registo devem ser alargados à circulação de animais no interior do território de cada Estado-Membro.
(9) O artigo 14.o da Directiva 91/496/CEE do Conselho, de 15 de Julho de 1991, que fixa os princípios relativos à organização dos controlos veterinários dos animais provenientes de países terceiros introduzidos na Comunidade e altera as Directivas 89/662/CEE, 90/425/CEE e 90/675/CEE(8), estabelece que a identificação e o registo previstos no n.o 1, alínea c), do artigo 3.o da Directiva 90/425/CEE devem, com excepção dos animais destinados a abate e dos equídeos registados, ser efectuados após a execução de tais controlos.
(10) A gestão de certos regimes de ajuda comunitária no domínio da agricultura requer a identificação individual de certos tipos de animais. Os regimes de identificação e registo devem, por conseguinte, ser adequados à aplicação e ao controlo de tais medidas de identificação individual.
(11) Para a aplicação correcta do presente regulamento, é necessário assegurar o intercâmbio rápido e eficaz de informação entre os Estados-Membros. As disposições comunitárias que a tal respeitam foram estabelecidas pelo Regulamento (CEE) n.o 1468/81 do Conselho, de 19 de Maio de 1981, relativo à assistência mútua entre as autoridades administrativas dos Estados-Membros e à colaboração entre estas e a Comissão, tendo em vista assegurar a boa aplicação das regulamentações aduaneira ou agrícola(9), e pela Directiva 89/608/CEE do Conselho, de 21 de Novembro de 1989, relativa à assistência mútua entre as autoridades administrativas dos Estados-Membros e à colaboração entre estas e a Comissão, tendo em vista assegurar a boa aplicação das legislações veterinária e zootécnica(10).
(12) As regras actuais relativas à identificação e ao registo de bovinos foram estabelecidas pela Directiva 92/102/CEE do Conselho, de 27 de Novembro de 1992, relativa à identificação e ao registo de animais(11), e pelo Regulamento (CE) n.o 820/97. A experiência demonstrou que a aplicação da Directiva 92/102/CEE aos bovinos não foi inteiramente satisfatória e carece de aperfeiçoamento. É, portanto, necessário adoptar um regulamento específico em relação aos bovinos a fim de reforçar o disposto nessa directiva.
(13) Para que a introdução de um regime de identificação mais aperfeiçoado seja aceite, é essencial não sobrecarregar demasiado o produtor em termos de formalidades administrativas. Devem ser estabelecidos prazos exequíveis para a sua aplicação.
(14) Para que, no âmbito do controlo dos regimes de ajuda comunitária, a rastreabilidade dos animais seja rápida e precisa, cada Estado-Membro deve criar uma base de dados nacional informatizada que registe a identidade do animal e de todas as explorações do seu território, bem como as deslocações dos animais, em conformidade com o disposto na Directiva 97/12/CE do Conselho, de 17 de Março de 1997, que altera e actualiza a Directiva 64/432/CEE relativa a problemas de fiscalização sanitária em matéria de comércio intracomunitário de animais das espécies bovina e suína(12), a qual clarifica os requisitos sanitários desta base de dados.
(15) Importa que cada Estado-Membro tome as medidas eventualmente ainda necessárias para que a base de dados informatizada nacional esteja totalmente operacional o mais rapidamente possível.
(16) Devem ser tomadas medidas para criar condições técnicas que assegurem a melhor comunicação possível entre o produtor e a base de dados, bem como a utilização generalizada das bases de dados.
(17) Para assegurar a rastreabilidade das deslocações dos bovinos, estes animais devem ser identificados através de uma marca auricular aplicada em cada orelha e, em princípio, acompanhados por um passaporte em todas as suas deslocações. As características da marca auricular e do passaporte devem ser determinadas a nível comunitário. Em princípio, deve ser emitido um passaporte por cada animal ao qual tenha sido atribuída uma marca auricular.
(18) Os animais importados de países terceiros em conformidade com a Directiva 91/496/CEE devem estar sujeitos aos mesmos requisitos de identificação.
(19) Todos os animais devem conservar as respectivas marcas auriculares ao longo da sua vida.
(20) A Comissão está a analisar, com base no trabalho efectuado pelo Centro Comum de Investigação, a viabilidade da utilização de meios electrónicos para a identificação de animais.
(21) Os detentores de animais, com excepção dos transportadores, devem manter um registo actualizado dos animais nas respectivas explorações. As características do registo devem ser determinadas a nível comunitário. A autoridade competente deve ter acesso a tais registos, mediante pedido.
(22) Os Estados-Membros podem repercutir as despesas decorrentes da aplicação destas medidas em todo o sector da carne de bovino.
(23) Devem ser designadas a autoridade ou as autoridades responsáveis pela aplicação de cada título do presente regulamento.
(24) Deve ser introduzido e ser obrigatório em todos os Estados-Membros um regime de rotulagem obrigatória da carne de bovino. No âmbito deste regime obrigatório, os operadores e organizações que comercializem carne de bovino devem incluir, no rótulo, informações sobre a carne de bovino, bem como o local de abate do animal ou animais de que ela provém.
(25) O regime de rotulagem obrigatória da carne de bovino deve ser reforçado a partir de 1 de Janeiro de 2002. No âmbito deste regime obrigatório, os operadores e organizações que comercializem carne de bovino devem incluir, além disso, na informação constante do rótulo relativa à origem, os locais em que nasceram e foram engordados e abatidos o animal ou os animais de que provém a carne de bovino.
(26) No âmbito do regime de rotulagem facultativa da carne de bovino, podem ser dadas informações adicionais à informação sobre o local de nascimento, engorda e abate do animal ou animais de que a carne provém.
(27) O regime de rotulagem obrigatória assente na origem deverá estar em vigor a partir de 1 de Janeiro de 2002, no pressuposto de que a informação completa relativa à movimentação dos bovinos na Comunidade apenas é necessária para os animais nascidos após 31 de Dezembro de 1997.
(28) O regime de rotulagem obrigatória da carne de bovino deve aplicar-se igualmente à carne de bovino importada para a Comunidade. Contudo, deve prever-se o facto de o operador ou a organização do país terceiro poder não dispor de todas as informações que são exigidas para a rotulagem da carne de bovino produzida na Comunidade. Consequentemente, é necessário determinar as informações mínimas que os países terceiros devem indicar no rótulo.
(29) Em relação aos operadores ou organizações que produzam e comercializem carne picada de bovino que podem não estar em condições de apresentar toda a informação requerida no âmbito do regime de rotulagem obrigatória da carne de bovino, devem ser concedidas derrogações que assegurem um número mínimo de informações.
(30) O objectivo da rotulagem consiste em assegurar a máxima transparência da comercialização da carne de bovino.
(31) O presente regulamento não deve afectar o Regulamento (CEE) n.o 2081/92 do Conselho, de 14 de Julho de 1992, relativo à protecção das indicações geográficas e denominações de origem dos produtos agrícolas e dos géneros alimentícios(13).
(32) É igualmente necessário instituir um enquadramento comunitário para a rotulagem da carne de bovino em relação às indicações que não as exigidas pelo regime de rotulagem obrigatória. Devido à diversidade das descrições de carne de bovino comercializada na Comunidade revela-se mais adequado o estabelecimento de um regime de rotulagem facultativa. A eficácia desse regime de rotulagem facultativa depende da rastreabilidade de toda a carne de bovino rotulada até aos animais de origem. As medidas de rotulagem adoptadas pelos operadores ou organizações deverão constar dos cadernos de especificações a enviar à autoridade competente, dentro de um determinado prazo. Os operadores e organizações apenas serão autorizados a rotular carne de bovino se o rótulo contiver o seu nome ou logotipo de identificação. As autoridades competentes dos Estados-Membros devem ser autorizadas a revogar a aprovação de quaisquer cadernos de especificações em caso de irregularidades. Para assegurar que os cadernos de especificações de rotulagem possam ser reconhecidos em toda a Comunidade, é necessário prever o intercâmbio de informações entre os Estados-Membros.
(33) Os operadores e organizações que importam para a Comunidade carne de bovino proveniente de países terceiros podem desejar igualmente rotular os respectivos produtos em conformidade com o regime de rotulagem facultativa. Deverão, pois, ser estabelecidas disposições que tenham por objectivo assegurar, tanto quanto possível, que as medidas de rotulagem referentes à carne de bovino importada sejam tão fiáveis como as aplicáveis à carne de bovino comunitária.
(34) A transição das disposições constantes do título II do Regulamento (CE) n.o 820/97 para as previstas no presente regulamento poderá suscitar dificuldades que não são contempladas no presente regulamento. Para dar resposta a esta eventualidade, importa permitir que a Comissão adopte as medidas transitórias necessárias. A Comissão deve ser igualmente autorizada, sempre que tal seja justificado, a resolver problemas práticos específicos.
(35) Para assegurar a fiabilidade das medidas previstas no presente regulamento, é necessário que os Estados-Membros apliquem obrigatoriamente medidas de controlo adequadas e eficazes. Tais controlos devem ser efectuados sem prejuízo de quaisquer outros que a Comissão possa efectuar, por analogia com o artigo 9.o do Regulamento (CE, Euratom) n.o 2988/95 do Conselho, de 18 de Dezembro de 1995, relativo à protecção dos interesses financeiros das Comunidades Europeias(14).
(36) Devem ser estabelecidas sanções adequadas para infracções ao disposto no presente regulamento.
(37) As medidas necessárias à execução do presente regulamento serão aprovadas nos termos da Decisão 1999/468/CE do Conselho, de 28 de Junho de 1999, que fixa as regras de exercício das competências de execução atribuídas à Comissão(15),
ADOPTARAM O PRESENTE REGULAMENTO:
TÍTULO I
Identificação e registo de bovinos
Artigo 1.o
1. Todos os Estados-Membros devem estabelecer um regime de identificação e registo de bovinos, em conformidade com o disposto no presente título.
2. O presente título aplica-se sem prejuízo das regras comunitárias de erradicação ou controlo de doenças e do disposto na Directiva 91/496/CEE e no Regulamento (CEE) n.o 3508/92(16). No entanto, as disposições constantes da Directiva 92/102/CEE, que se referem especificamente aos bovinos, deixam de ser aplicáveis a partir da data em que os animais devam ser identificados em conformidade com o presente título.
Artigo 2.o
Para efeitos do disposto no presente título, entende-se por:
- "animal", um bovino na acepção do n.o 2, alíneas b) e c), artigo 2.o da Directiva 64/432/CEE(17),
- "exploração", qualquer estabelecimento, construção, ou, no caso de uma exploração agrícola ao ar livre, qualquer local situado no território de um Estado-Membro, em que os animais abrangidos pelo presente regulamento sejam alojados, criados ou mantidos,
- "detentor", qualquer pessoa singular ou colectiva responsável pelos animais, a título permanente ou provisório, nomeadamente durante o transporte ou num mercado,
- "autoridade competente", a autoridade central ou as autoridades de um Estado-Membro responsáveis pela, ou incumbidas da, execução de controlos veterinários e aplicação do presente título, ou, no que respeita ao controlo dos prémios, as autoridades incumbidas da aplicação do Regulamento (CEE) n.o 3508/92.
Artigo 3.o
O regime de identificação e registo de bovinos deve incluir os seguintes elementos:
a) Marcas auriculares para identificar individualmente os animais;
b) Bases de dados informatizadas;
c) Passaportes de animais;
d) Registos individuais mantidos em cada exploração.
A Comissão e a autoridade competente do Estado-Membro interessado devem ter acesso a toda a informação abrangida pelo presente título. Os Estados-Membros e a Comissão devem tomar as medidas necessárias para assegurar o acesso a estes dados por todas as partes interessadas, incluindo as organizações de consumidores que tenham um interesse particular e sejam reconhecidas pelo Estado-Membro, desde que sejam asseguradas a confidencialidade e a protecção dos dados previstas na legislação nacional.
Artigo 4.o
1. Todos os animais de uma exploração nascidos ou destinados a trocas comerciais intracomunitárias após 31 de Dezembro de 1997, devem ser identificados através de uma marca auricular, aprovada pela autoridade competente, aplicada a cada orelha. Ambas as marcas auriculares devem ostentar o mesmo código único de identificação, o que permitirá identificar individualmente cada animal, assim como a exploração em que nasceu.
Em derrogação a este requisito, os animais nascidos antes de 1 de Janeiro de 1998, destinados a trocas comerciais intracomunitárias após essa data, podem ser identificados até 1 de Setembro de 1998 em conformidade com o disposto na Directiva 92/102/CEE. Em derrogação ao primeiro parágrafo, os animais nascidos antes de 1 de Janeiro de 1998, destinados, após essa data, a trocas comerciais intracomunitárias com vista ao abate imediato, podem ser identificados até 1 de Setembro de 1999 em conformidade com o disposto na Directiva 92/102/CEE.
Os bovinos destinados a acontecimentos culturais e desportivos (excepto feiras e exposições) podem ser identificados não através de uma marca auricular, mas sim por um regime de identificação que ofereça garantias equivalentes e tenha sido reconhecido pela Comissão.
2. A marca auricular deve ser aplicada num prazo a determinar pelo Estado-Membro, contado a partir da data do nascimento do animal e, em qualquer caso, antes de o animal abandonar a exploração em que nasceu. Esse prazo não deve ser superior a 30 dias, até 31 de Dezembro de 1999, nem superior a 20 dias, após essa data.
Contudo, a pedido de um Estado-Membro e nos termos do n.o 2 do artigo 23.o, a Comissão pode determinar as circunstâncias em que os Estados-Membros podem prorrogar o prazo máximo.
Nenhum animal nascido após 31 de Dezembro de 1997 pode ser transferido de exploração a menos que tenha sido identificado em conformidade com o disposto no presente artigo.
3. Todos os animais importados de países terceiros que tenham passado os controlos estabelecidos na Directiva 91/496/CEE e permaneçam no território comunitário devem ser identificados na exploração de destino através de uma marca auricular que observe os requisitos do presente artigo, dentro de um prazo a determinar pelo Estado-Membro, nunca superior a 20 dias após os referidos controlos, e, em todo o caso, antes de abandonarem a exploração.
Contudo, não é necessário identificar o animal se a exploração de destino for um matadouro situado no Estado-Membro em que tais controlos são efectuados e se o animal for abatido no prazo de 20 dias após os mesmos controlos.
A identificação original estabelecida pelo país terceiro deve ser registada na base de dados informatizada prevista no artigo 5.o ou, caso se não encontre ainda plenamente operacional, nos registos previstos no artigo 3.o, juntamente com o código de identificação atribuído pelo Estado-Membro de destino.
4. Todos os animais provenientes de outros Estados-Membros devem conservar as respectivas marcas auriculares originais.
5. Nenhuma marca auricular pode ser removida ou substituída sem a autorização da autoridade competente.
6. As marcas auriculares devem ser atribuídas à exploração, distribuídas e aplicadas aos animais de acordo com a forma estipulada pela autoridade competente.
7. Até 31 de Dezembro de 2001, o Parlamento Europeu e o Conselho, agindo com base num relatório da Comissão acompanhado de eventuais propostas e nos termos do artigo 95.o do Tratado, tomarão uma decisão sobre a viabilidade da introdução de medidas de identificação electrónica, tendo em conta os progressos alcançados neste domínio.
Artigo 5.o
A autoridade competente dos Estados-Membros deve criar bases de dados informatizadas, em conformidade com o disposto nos artigos 14.o e 18.o da Directiva 64/432/CEE.
As bases de dados informatizadas devem encontrar-se plenamente operacionais até 31 de Dezembro de 1999, data após a qual devem armazenar todos os dados requeridos ao abrigo da directiva supracitada.
Artigo 6.o
1. A partir de 1 de Janeiro de 1998, a autoridade competente deve emitir um passaporte para cada animal que tenha de ser identificado em conformidade com o disposto no artigo 4.o, no prazo de 14 dias a contar da notificação do seu nascimento, ou, no que respeita aos animais importados de países terceiros, no prazo de 14 dias após a notificação da sua reidentificação pelo Estado-Membro em causa, em conformidade com o n.o 3 do artigo 4.o A autoridade competente, desde que observe as mesmas condições, pode emitir passaportes para animais provenientes de outros Estados-Membros. Nesse caso, o passaporte que acompanha o animal à sua chegada deve ser entregue à autoridade competente, que o devolverá ao Estado-Membro de emissão.
Contudo, a pedido de um Estado-Membro e nos termos do n.o 2 do artigo 23.o, a Comissão pode determinar as circunstâncias em que o prazo máximo pode ser prorrogado.
2. O animal deve ser acompanhado do respectivo passaporte em todas as suas deslocações.
3. Em derrogação ao disposto no n.o 1, primeiro período, e no n.o 2, os Estados-Membros:
- que disponham de uma base de dados informatizada que a Comissão considere plenamente operacional em conformidade com o disposto no artigo 5.o, podem estabelecer que o passaporte apenas deva ser emitido em relação aos animais destinados a trocas comerciais intracomunitárias e que os animais apenas devam ser acompanhados dos respectivos passaportes quando sejam transferidos do território desse Estado-Membro paia o território de outro Estado-Membro, caso em que o passaporte deve conter informação proveniente da base de dados informatizada.
Nesses Estados-Membros, o passaporte que acompanha um animal importado de outro Estado-Membro deve ser entregue à autoridade competente aquando da sua chegada,
- podem, até 1 de Janeiro de 2000, autorizar a emissão de passaportes colectivos para efectivos que circulem no interior do Estado-Membro em causa, desde que tais efectivos tenham a mesma origem e o mesmo destino e sejam acompanhados de um certificado veterinário.
4. Em caso de morte de um animal, o detentor deve devolver o passaporte do animal à autoridade competente no prazo de sete dias após a sua morte. Se o animal for enviado para o matadouro, o operador do matadouro será responsável pela devolução do passaporte à autoridade competente.
5. No que respeita aos animais exportados para países terceiros, o último detentor deve entregar o passaporte à autoridade competente do local de onde o animal for exportado.
Artigo 7.o
1. Todos os detentores de animais, com excepção dos transportadores, devem:
- manter um registo actualizado,
- logo que a base de dados informatizada se encontre plenamente operacional, notificar à autoridade competente, num prazo fixado pelo Estado-Membro e compreendido entre três e sete dias, todas as deslocações de e para a exploração e todos os nascimentos e mortes de animais na exploração, bem como as respectivas datas. Contudo, a pedido de um Estado-Membro e nos termos do n.o 2 do artigo 23.o, a Comissão pode determinar as circunstâncias em que os Estados-Membros podem prorrogar o prazo máximo e prever regras específicas aplicáveis às deslocações dos bovinos para pastagens de Verão em diversos locais de montanha.
2. Se for caso disso e em conformidade com o disposto no artigo 6.o, imediatamente após a chegada e antes da partida de cada animal da exploração, todos os detentores de animais devem preencher o passaporte e assegurar que este acompanhe o animal.
3. Todos os detentores devem prestar à autoridade competente, mediante pedido, todas as informações referentes à origem, à identificação, e, se necessário, ao destino dos animais que possuíram, mantiveram, transportaram, comercializaram ou abateram.
4. O registo deve observar o formato aprovado pela autoridade competente, ser manual ou informatizado, encontrar-se sempre, mediante pedido, à disposição da autoridade competente durante um período mínimo a determinar pela autoridade competente, nunca inferior a três anos.
Artigo 8.o
Os Estados-Membros devem designar a autoridade responsável pela aplicação do presente título. Os Estados-Membros devem informar-se mutuamente e informar a Comissão da identidade dessa autoridade.
Artigo 9.o
Os Estados-Membros podem cobrar aos detentores as despesas dos regimes referidos no artigo 3.o e os controlos referidos no presente título.
Artigo 10.o
As medidas necessárias à execução do presente título são aprovadas pelo procedimento de gestão a que se refere o n.o 2 do artigo 23.o Essas medidas devem abranger, em especial:
a) As disposições referentes às marcas auriculares;
b) As disposições referentes ao passaporte;
c) As disposições referentes ao registo;
d) O nível mínimo de controlos a efectuar;
e) A aplicação de sanções administrativas;
f) As disposições transitórias necessárias para facilitar a aplicação do presente título.
TÍTULO II
Rotulagem da carne de bovino e dos produtos à base de carne de bovino
Artigo 11.o
Os operadores ou organizações, tal como definidos no artigo 12.o, que:
- sejam obrigados, nos termos do disposto na secção I do presente título, a rotular a carne de bovino a todos os níveis de comercialização,
- pretendam, nos termos do disposto na secção II do presente título, rotular carne de bovino no ponto de venda por forma a fornecer informações que não estejam previstas no artigo 13.o relativas a certas características ou condições de produção da carne rotulada ou do animal de que provém,
devem fazê-lo em conformidade com o disposto no presente título.
O presente título é aplicável sem prejuízo da legislação comunitária pertinente, designadamente em matéria de carne de bovino.
Artigo 12.o
Para efeitos do disposto no presente título, entende-se por:
- "carne de bovino", todos os produtos com os códigos NC 0201, 0202, 0206 10 95 e 0206 29 91,
- "rotulagem", a colocação de um rótulo em uma ou mais peças individuais de carne ou na respectiva embalagem ou, no caso dos produtos não pré-embalados, a informação adequada, por escrito e bem visível, prestada ao consumidor no ponto de venda,
- "organização", um grupo de operadores do mesmo ramo ou de diferentes ramos do comércio de carne de bovino.
SECÇÃO I
Regime comunitário de rotulagem obrigatória da carne de bovino
Artigo 13.o
Normas gerais
1. Os operadores e organizações que comercializem carne de bovino na Comunidade devem rotulá-la em conformidade com o disposto no presente artigo.
O regime de rotulagem obrigatória deve assegurar uma relação entre, por um lado, a identificação da carcaça, do quarto ou das peças de carne de bovino e, por outro lado, o animal específico, ou, se tal bastar para verificar a exactidão da informação constante do rótulo, o grupo de animais em causa.
2. O rótulo deve conter as seguintes indicações:
a) Um número ou código de referência que assegure a relação entre a carne de bovino e o animal ou os animais. Este número pode ser o número de identificação do animal específico de que a carne provém ou o número de identificação relativo a um grupo de animais;
b) O número de aprovação do matadouro em que o animal ou grupo de animais foi abatido e o Estado-Membro ou país terceiro em que se encontra estabelecido o matadouro. A indicação deve ser feita nos seguintes termos: "Abatido em: (nome do Estado-Membro ou do país terceiro) (número da aprovação)";
c) O número de aprovação do estabelecimento de desmancha em que a carcaça ou grupo de carcaças foi desmanchado e o Estado-Membro ou país terceiro em que se encontra estabelecido. A indicação deve ser feita nos seguintes termos: "Desmancha em: (nome do Estado-Membro ou do país terceiro) (número da aprovação)".
3. No entanto, até 31 de Dezembro de 2001, os Estados-Membros que disponham de dados suficientes no regime de identificação e registo de bovinos, previsto no título I, podem decidir que, no que respeita à carne de bovino de animais nascidos, criados e abatidos nos seus territórios, os rótulos devam incluir igualmente elementos de informação suplementares.
4. O regime obrigatório previsto no n.o 3 não deve conduzir à perturbação do comércio entre os Estados-Membros.
As medidas de implementação aplicáveis nos Estados-Membros que pretendem aplicar o disposto no n.o 3 requerem a aprovação prévia da Comissão.
5. a) A partir de 1 de Janeiro de 2002, os operadores e organizações devem incluir igualmente nos rótulos as seguintes indicações:
i) o Estado-Membro ou o país terceiro de nascimento,
ii) os Estados-Membros ou os países terceiros em que se processou a engorda,
iii) o Estado-Membro ou o país terceiro em que ocorreu o abate.
b) Contudo, se a carne de bovino provier de animais nascidos, criados e abatidos:
i) no mesmo Estado-Membro, a indicação pode ser "origem: (nome do Estado-Membro)",
ii) num mesmo país terceiro, a indicação pode ser "origem: (nome do país terceiro)".
Artigo 14.o
Derrogações do regime de rotulagem obrigatória
Em derrogação do n.o 2, alíneas b) e c) e do n.o 5, alínea a), subalíneas i) e ii), do artigo 13.o, os operadores ou organizações que produzam carne de bovino picada devem indicar no rótulo "produzida em: (nome do Estado-Membro ou do país terceiro)", consoante o local de produção da carne, e "origem" quando o Estado ou os Estados em questão não sejam o Estado de preparação da carne.
A obrigação prevista no n.o 5, alínea a), subalínea iii), do artigo 13.o é aplicável a esta carne a partir da data de aplicação do presente regulamento.
Todavia, esses operadores ou organizações podem completar o rótulo da carne de bovino picada com:
- uma ou várias das indicações previstas no artigo 13.o, e/ou
- a data de produção da carne em questão.
Se necessário, com base na experiência adquirida e em função de eventuais necessidades, poderão ser adoptadas disposições semelhantes para a carne cortada e para as aparas, nos termos do n.o 2 do artigo 23.o
Artigo 15.o
Rotulagem obrigatória da carne de bovino proveniente de países terceiros
Em derrogação do artigo 13.o, a carne de bovino importada para a Comunidade relativamente à qual não se encontra disponível toda a informação prevista no artigo 13.o, nos termos do artigo 17.o, deve ser rotulada com a indicação: "origem: não-CE" e "local de abate: (nome do país terceiro)".
SECÇÃO II
Regime de rotulagem facultativa
Artigo 16.o
Normas gerais
1. No que respeita aos rótulos que contêm indicações diferentes das previstas na secção I do presente título, cada operador ou organização deve apresentar, à autoridade competente do Estado-Membro em que ocorre a produção ou venda da carne de bovino em questão, um caderno de especificações para aprovação. A autoridade competente pode igualmente estabelecer cadernos de especificações a utilizar no Estado-Membro em causa, desde que a sua utilização não seja obrigatória.
Os cadernos de especificações de rotulagem facultativa devem indicar:
- as informações a incluir no rótulo,
- as medidas a tomar para assegurar a exactidão das referidas informações,
- o sistema de controlo que será aplicado em todas as fases da produção e da venda, incluindo os controlos a efectuar por organismos independentes reconhecidos pela autoridade competente e designados pelos operadores ou organizações. Estes organismos devem satisfazer os critérios estabelecidos na norma europeia EN 45011,
- no que respeita às organizações, as medidas a tomar em relação a qualquer membro que não tenha cumprido os cadernos de especificações.
Os Estados-Membros podem decidir que os controlos de um organismo independente podem ser substituídos por controlos de uma autoridade competente. A autoridade competente deve, nesse caso, dispor do pessoal qualificado e dos recursos necessários para executar os controlos necessários.
As despesas dos controlos previstos na presente secção são custeadas pelos operadores ou organizações que utilizam o regime de rotulagem.
2. A aprovação de um caderno de especificações pressupõe a caução da autoridade competente, obtida com base na análise pormenorizada dos elementos referidos no n.o 1, do funcionamento correcto e fiável do sistema de rotulagem e, em especial, do seu sistema de controlo. A autoridade competente deverá rejeitar quaisquer cadernos de especificações que não assegurem a relação entre, por um lado, a identificação da carcaça, do quarto ou das peças de carne de bovino, e, por outro lado, o animal específico, ou, se tal bastar para verificar a exactidão da informação constante do rótulo, os animais em causa.
Serão igualmente rejeitados os cadernos de especificações que prevejam rótulos com informação enganosa ou pouco clara.
3. Se a carne de bovino for produzida e/ou comercializada em dois ou mais Estados-Membros, as autoridades competentes dos Estados-Membros em questão analisarão e aprovarão os cadernos de especificações que lhes forem apresentados, desde que as informações neles contidas digam respeito às operações que se realizem no respectivo território. Neste caso, as aprovações emitidas por qualquer Estado-Membro devem ser reconhecidas por todos os outros.
Se, dentro de um prazo a fixar nos termos do n.o 2 do artigo 23.o, calculado a contar do dia seguinte à data de apresentação do pedido, não tiver sido recusada ou concedida a aprovação e não tiverem sido solicitadas quaisquer informações complementares, considera-se que os cadernos de especificações foram aprovados pelas autoridades competentes.
4. Quando as autoridades competentes dos Estados-Membros em questão aprovarem os cadernos de especificações propostos, os operadores ou organizações em causa poderão rotular a carne de bovino, desde que o rótulo contenha o seu nome ou logotipo.
5. Em derrogação do disposto nos n.os 1 a 4, a Comissão, nos termos do n.o 2 do artigo 23.o, poderá prever, para casos específicos, um processo de aprovação acelerado ou simplificado, tratando-se designadamente de carne de bovino em pequenas embalagens para venda a retalho ou de peças de carne de bovino de primeira categoria, em embalagens individuais, rotuladas num Estado-Membro de acordo com um caderno de especificações aprovado e introduzidas no território de outro Estado-Membro, na condição de não ser acrescentada qualquer informação ao rótulo de origem.
6. Um Estado-Membro decide não autorizar o nome de uma ou várias das suas regiões, designadamente quando o nome de uma região:
- pode gerar confusões ou criar dificuldades de controlo,
- está reservado para carnes de bovino no âmbito do Regulamento (CE) n.o 2081/92.
Se for concedida uma autorização, o nome da região será completado com o nome do Estado-Membro.
7. Os Estados-Membros informam a Comissão da aplicação do presente artigo, designadamente da informação indicada nos rótulos. A Comissão informa os outros Estados-Membros no âmbito do Comité de Gestão de Carne de Bovino, referido no n.o 1, alínea b) do artigo 23.o, e, se necessário, nos termos do n.o 2 do artigo 23.o, poderão ser aprovadas regras relativas a esta informação, podendo designadamente ser impostas limitações.
Artigo 17.o
Regime de rotulagem facultativa de carne de bovino proveniente de países terceiros
1. Se a produção de carne de bovino se efectuar, parcial ou totalmente, num país terceiro, os operadores e organizações poderão rotular a carne de bovino de acordo com o disposto na presente secção, desde que, além de respeitarem o disposto no artigo 16.o, tenham obtido para os seus cadernos de especificações a aprovação da autoridade competente designada para este efeito por cada país terceiro em questão.
2. A validade a nível comunitário de qualquer aprovação emitida num país terceiro está condicionada à notificação prévia à Comissão, por esse país terceiro, dos seguintes elementos:
- autoridade competente designada,
- procedimentos e critérios que a autoridade competente deve observar ao analisar o caderno de especificações,
- cada um dos operadores ou organizações cujos cadernos de especificações foram aceites pela autoridade competente.
A Comissão deve transmitir estas notificações aos Estados-Membros.
Se, com base nas notificações supramencionadas, a Comissão chegar à conclusão de que os procedimentos e/ou critérios aplicados num país terceiro não são equivalentes às normas estabelecidas no presente regulamento, deve decidir, após consulta do país terceiro em causa, que as aprovações desse país terceiro não são válidas na Comunidade.
Artigo 18.o
Sanções
Sem prejuízo de qualquer medida tomada pela própria organização, ou pelo organismo de controlo independente previsto no artigo 16.o, caso se comprove que um operador ou uma organização não cumpriu o caderno de especificações referido no n.o 1 do artigo 16.o, os Estados-Membros podem retirar a aprovação prevista no n.o 2 do artigo 16.o, ou impor condições suplementares a satisfazer para que a aprovação possa ser conservada.
SECÇÃO III
Disposições gerais
Artigo 19.o
Normas de execução
As medidas necessárias à execução do presente título são aprovadas nos termos do procedimento de gestão a que se refere o n.o 2 do artigo 23.o Essas medidas devem abranger, em especial:
a) A definição da dimensão do grupo de animais a que se refere o n.o 2, alínea a, do artigo 13.o;
b) A definição de carne de bovino picada, de aparas de carne de bovino e de carne de bovino cortada a que se refere o artigo 14.o;
c) A definição de indicações específicas que podem constar dos rótulos;
d) As medidas necessárias para facilitar a transição da aplicação do Regulamento (CE) n.o 820/97 para a aplicação do presente título;
e) As medidas necessárias para a resolução de problemas práticos específicos. Tais medidas, caso sejam devidamente justificadas, podem derrogar certas partes do presente título.
Artigo 20.o
Designação das autoridades competentes
Os Estados-Membros devem designar a autoridade ou as autoridades competentes responsáveis pela aplicação do presente título até 14 de Outubro de 2000.
Artigo 21.o
Até 14 de Agosto de 2003 a Comissão apresentará ao Parlamento Europeu e ao Conselho um relatório e, se for caso disso, propostas adequadas relativas ao alargamento do âmbito de aplicação do presente regulamento aos produtos transformados que contenham carne de bovino ou produtos à base de carne de bovino.
TÍTULO III
Disposições comuns
Artigo 22.o
1. Os Estados-Membros devem tomar todas as medidas necessárias para assegurar a observância do disposto no presente regulamento. Os controlos previstos devem efectuar-se sem prejuízo de quaisquer outros a que a Comissão possa proceder ao abrigo do artigo 9.o do Regulamento (CE, Euratom) n.o 2988/95.
Quaisquer sanções impostas pelo Estado-Membro a um detentor devem ser proporcionais à gravidade da infracção. As sanções podem envolver, se tal se justificar, restrições à circulação de animais de ou para a exploração do detentor em causa.
2. Os peritos da Comissão, conjuntamente com as autoridades competentes:
a) Verificam se os Estados-Membros estão a cumprir as disposições do presente regulamento;
b) Efectuam controlos no local a fim de assegurar que os controlos são realizados de acordo com o presente regulamento.
3. O Estado-Membro em que se efectua o controlo deve prestar aos peritos da Comissão todo o apoio de que estes possam necessitar no desempenho das suas tarefas.
O resultado dos controlos efectuados deve ser discutido com a autoridade competente do Estado-Membro em causa antes de o relatório final ser elaborado e posto a circular.
4. Sempre que considere que o resultado dos controlos o justifica, a Comissão deve rever a situação no Comité Veterinário Permanente referido no n.o 1, alínea c), do artigo 23.o A Comissão pode adoptar as decisões necessárias nos termos do n.o 3 do artigo 23.o
5. A Comissão deve acompanhar a evolução da situação. À luz dessa evolução e nos termos do n.o 3 do artigo 23.o, a Comissão pode alterar ou revogar as decisões referidas no n.o 4.
6. Se necessário, as normas de execução do presente artigo devem ser adoptadas nos termos do n.o 3 do artigo 23.o
Artigo 23.o
1. A Comissão é assistida:
a) Na execução do artigo 10.o, pelo Comité do Fundo Europeu de Orientação e Garantia Agrícola, a que se refere o artigo 11.o do Regulamento (CE) n.o 1258/1999 do Conselho(18);
b) Na execução do artigo 19.o, pelo Comité de Gestão de Carne de Bovino, criado no artigo 42.o do Regulamento (CE) n.o 1254/1999 do Conselho(19);
c) Na execução do artigo 22.o, pelo Comité Veterinário Permanente, criado pela Decisão 68/361/CEE do Conselho(20).
2. Sempre que se faça referência ao presente número, são aplicáveis os artigos 4.o e 7.o da Decisão 1999/468/CE, tendo-se em conta o disposto no artigo 8.o da mesma.
O período previsto no n.o 3 do artigo 4.o da Decisão 1999/468/CE é de um mês.
3. Sempre que se faça referência ao presente número, são aplicáveis os artigos 5.o e 7.o da Decisão 1999/468/CE, tendo-se em conta o disposto no artigo 8.o da mesma.
O período previsto no n.o 6 do artigo 5.o da Decisão 1999/468/CE é de três meses.
4. Os comités aprovarão os respectivos regulamentos internos.
Artigo 24.o
1. É revogado o Regulamento (CE) n.o 820/97.
2. As referências ao Regulamento (CE) n.o 820/97 devem entender-se como sendo feitas ao presente regulamento, de acordo com a tabela de correspondência que consta do anexo.
Artigo 25.o
O presente regulamento entra em vigor no terceiro dia seguinte ao da sua publicação no Jornal Oficial das Comunidades Europeias.
O presente regulamento é aplicável à carne de bovino proveniente dos animais abatidos a partir de 1 de Setembro de 2000.
O presente regulamento é obrigatório em todos os seus elementos e directamente aplicável em todos os Estados-Membros.
Feito em Bruxelas, em 17 de Julho de 2000.