31997L0009
L 084/22
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 97/9/ЕО НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 3 март 1997 година
относно схемите за обезщетение на инвеститорите
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 57, параграф 2 от него,
като взеха предвид предложението на Комисията (1),
като взеха предвид становището на Икономическия и социален комитет (2),
като взеха предвид становището на Европейския паричен институт (3),
в съответствие с процедурата, определена в член 189б от Договора (4) в светлината на съвместния проект, утвърден от Помирителния комитет на 18 декември 1996 г.,
(1)
като имат предвид, че на 10 май 1993 г. Съветът прие Директива 93/22/ЕИО относно инвестиционните услуги в областта на ценните книжа (5); като имат предвид, че посочената директива е основен инструмент за изграждането на вътрешния пазар за инвестиционните предприятия;
(2)
като имат предвид, че Директива 93/22/ЕИО определя разумните правила, които инвестиционните предприятия са длъжни да спазват по всяко време, включително правила, чиято цел е да защитават доколкото е възможно правата на инвеститорите по отношение на притежаваните от тях парични средства или инструменти;
(3)
като имат предвид, че, от друга страна, нито една система за надзор не може да осигури пълна защита, особено при извършване на измама;
(4)
като имат предвид, че защитата на инвеститорите и поддържането на доверието във финансовата система е важен аспект на изграждането и правилното функциониране на вътрешния пазар в тази област; като имат предвид, че следователно за тази цел е от съществено значение във всяка държава-членка да бъде въведена схема за обезщетение на инвеститорите, която да гарантира хармонизирана минимална защита най-малко за дребните инвеститори, в случай че инвестиционното предприятие не е в състояние да изпълни задълженията си пред своите клиенти-инвеститори;
(5)
като имат предвид, че следователно дребните инвеститори ще могат да купуват инвестиционни услуги от клонове на инвестиционни предприятия от Общността или чрез трансгранично предоставяне на услуги със същото доверие, с което ползват услугите на местни инвестиционни предприятия, знаейки, че биха могли да ползват хармонизирано ниво на минимална защита, в случай че инвестиционното предприятие не е в състояние да изпълни задълженията си към своите клиенти инвеститори;
(6)
като имат предвид, че при липса на такава минимална хармонизация приемащата държава-членка, би могла да сметне за основателно с оглед защитата на инвеститорите да изисква членство в нейна схема за обезщетение, когато инвестиционно предприятие от Общността, осъществяващо дейността си чрез клон или чрез предоставяне на услуги, не членува в такава схема в държавата-членка по произход или членува в схема, за която не се смята, че осигурява равностойна защита; като имат предвид, че такова изискване би могло да застраши функционирането на вътрешния пазар;
(7)
като имат предвид, че макар в повечето държави-членки понастоящем да действат някакви правила за обезщетение на инвеститорите, те общо взето не обхващат всички инвестиционни предприятия, притежаващи единното разрешение, предвидено в Директива 93/22/ЕИО;
(8)
като имат предвид, че следователно всяка държава-членка следва да бъде задължена да разполага със схема или схеми за обезщетение на инвеститорите, чиито членове биха били всички такива инвестиционни предприятия; като имат предвид, че всяка такава схема трябва да обхваща паричните средства и инструментите, държани от инвестиционно предприятие във връзка с инвестиционните операции на инвеститора, които в случай че инвестиционното предприятие не е в състояние да изпълни задълженията си към своите клиенти инвеститори, не могат да бъдат възстановени на инвеститора; като имат предвид, че последното по никакъв начин не накърнява правилата и производствата, приложими във всяка държава-членка към решенията, които следва да се вземат при неплатежоспособност или ликвидация на инвестиционно предприятие;
(9)
като имат предвид, че определението за „инвестиционно предприятие“ обхваща кредитните институции, които имат разрешение да предоставят инвестиционни услуги; като имат предвид, че всяка такава кредитна институция трябва също да бъде задължена да участва в схема за обезщетение на инвеститорите, обхващаща инвестиционните ѝ опера ции; като имат предвид, че от друга страна не е необходимо да се изисква от такава кредитна институция да членува в две отделни схеми, когато една схема отговаря едновременно на условията на настоящата директива и тези на Директива 94/19/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 1994 г. за схемите за гарантиране на влоговете (6); като имат предвид, че от друга страна за инвестиционните предприятия, които са кредитни институции, в някои случаи може да се окаже трудно да бъдат разграничени влоговете, попадащи в приложното поле на Директива 94/19/ЕО, и паричните средства, държани във връзка с инвестиционната дейност; като имат предвид, че държавите-членки следва да имат възможността да определят коя от двете директиви е приложима към такива вземания;
(10)
като имат предвид, че Директива 94/19/ЕО разрешава на държава-членка да освободи кредитна институция от задължението да членува в схема за гарантиране на влоговете, когато тази кредитна институция е част от система, защитаваща самата кредитна институция, и в частност гарантираща нейната платежоспособност; като имат предвид, че когато кредитна институция, членуваща в такава система, е и инвестиционно предприятие, държавата-членка следва също да има възможността при определени условия да освободи кредитната институция от задължението да членува в схема за обезщетение на инвеститорите;
(11)
като имат предвид, че хармонизираното минимално ниво на обезщетение в размер на 20 000 ECU на инвеститор би трябвало да бъде достатъчно да защити интересите на дребните инвеститори, когато инвестиционно предприятие не е в състояние да изпълни задълженията си към своите клиенти инвеститори; като имат предвид, че следователно, би било целесъобразно, хармонизираното минимално ниво на обезщетение да бъде определено в размер на 20 000 ECU; като имат предвид, че както в Директива 94/19/ЕО, биха могли да бъдат необходими ограничени преходни разпоредби, за да могат схемите за обезщетение да спазват този размер, тъй като това се прилага също и за държавите-членки, които към датата на приемане на директивата не разполагат с такива схеми;
(12)
като имат предвид, че същият размер е приет в Директива 94/19/ЕО;
(13)
като имат предвид, че за да бъдат насърчавани инвеститорите да подхождат с необходимото внимание при избора на инвестиционно предприятие, е целесъобразно на държавите-членки да бъде дадена възможността да изискват от инвеститорите да поемат част от загубата; като имат предвид, че от друга страна на инвеститора трябва да бъде осигурено покритие на не по-малко от 90 % от загубата, доколкото размерът на изплатеното обезщетение е по-малко от определения в Общността минимум;
(14)
като имат предвид, че схемите в някои държави-членки предлагат нива на покритие, по-високи от хармонизираното минимално ниво на защита съгласно настоящата директива; като имат предвид, че от друга страна не изглежда подходящо да се изискват промени на тези схеми в това отношение;
(15)
като имат предвид, че запазването в Общността на схеми, които осигуряват по-високо покритие от хармонизирания минимум, може, в рамките на една и съща територия, да доведе до различни равнища на обезщетение и неравни условия на конкуренция между националните инвестиционни предприятия и клоновете на предприятия от други държави-членки; като имат предвид, че за да се противодейства на тези недостатъци, на клоновете следва да бъде разрешено да се присъединяват към схемите на приемащите страни, за да могат да предлагат на инвеститорите същото покритие, което се осигурява от схемите на страните, в които се намират; като имат предвид, че е целесъобразно в доклада си относно прилагането на директивата, Комисията да посочи в каква степен клоновете са упражнили тази възможност, както и трудностите, които са срещнали клоновете или схемите за обезщетение на инвеститорите при прилагането на тези разпоредби; като имат предвид, че при това не се изключва възможността схемите в държавите-членки по произход също да предлагат допълнително покритие при предвидените от тях условия;
(16)
като имат предвид, че клоновете на инвестиционни предприятия, установени в други държави-членки, различни от държавите-членки по произход, които предлагат по-високи нива на покритие от инвестиционни предприятия с издадени разрешения в приемащите държави-членки, биха могли да предизвикат пазарни смущения; като имат предвид, че не е уместно нивото или обхватът на покритието, предлагано от схемите за обезщетение, да се превръща в инструмент на конкуренцията; като имат предвид, че следователно е необходимо, поне на първо време, да бъде предвидено, че нито размерът, нито обхватът на покритието, предлагано от схемите на държава-членка по произход на инвеститори в клонове, намиращи се в друга държава-членка, да могат да надхвърлят максималното ниво или обхват, предлагани от съответната схема, в държавата-членка по произход; като имат предвид, че следва да бъде направен преглед на по-ранен етап на евентуалните пазарни смущения въз основа на натрупания опит и в светлината на развитието във финансовия сектор;
(17)
като имат предвид, че държавите-членки трябва да могат да изключват от покритието, осигурено от схемите за обезщетение на инвеститорите, някои изрично изброени инвестиции или инвеститори, ако сметнат, че те не се нуждаят от особена защита;
(18)
като имат предвид, че в някои държави-членки действат схеми за обезщетение на инвеститорите, за които отговарят професионални организации; като имат предвид, че в други държави-членки съществуват схеми, които са създадени и уредени със закон; като имат предвид, че разнообразието от статути поставя проблем единствено по отношение на задължителното членство и изключването от схемите; като имат предвид, че поради това е необходимо да бъдат предприети стъпки за ограничаване правомощията на схемите в това отношение;
(19)
като имат предвид, че инвеститорът трябва да бъде обезщетен без прекомерно забавяне, след като бъде установена основателността на неговата претенция; като имат предвид, че самата схема за обезщетение трябва да бъде в състояние да определи разумен срок за представяне на претенциите; като имат предвид, че от друга страна, фактът, че този срок е изтекъл, не може да бъде използван срещу инвеститор, който поради основателна причина, не е могъл да предяви вземането си в определения срок;
(20)
като имат предвид, че информирането на инвеститорите за условията и реда на обезщетение е съществен елемент от тяхната защита; като имат предвид, че член 12 от Директива 93/22/ЕИО задължава инвестиционните предприятия да информират инвеститорите, преди да встъпят в делови отношения с тях, относно възможното прилагане на схема за обезщетение; като имат предвид, че следователно в настоящата директива следва да бъдат определени правила за уведомяване на потенциалните инвеститори относно схемите за обезщетение, които обхващат инвестиционните им операции;
(21)
като имат предвид, от друга страна, че нерегламентираното използване за рекламни цели на размера и обхвата на схемата за обезщетение би могло да засегне стабилността на финансовата система или доверието на инвеститорите; като имат предвид, че следователно държавите-членки следва да определят правила за ограничаването на тези позовавания;
(22)
като имат предвид, че по принцип настоящата директива задължава всяко инвестиционно предприятие да стане член на схема за обезщетение на инвеститорите; като имат предвид, че директивите, уреждащи допускането на инвестиционни предприятия, чието седалище е в страна, която не е членка, и в частност Директива 93/22/ЕИО, дават възможност на държавите-членки да решат дали и при какви условия да разрешават на клоновете на такива инвестиционни предприятия да провеждат дейност на тяхна територия; като имат предвид, че такива клонове няма да се ползват от свободното предоставяне на услуги съгласно параграф 2 на член 59 от Договора или от правото на установяване в други държави-членки освен тази, в която са се установили; като имат предвид, съответно, че държава-членка, допускаща такива клонове, трябва да определи как да прилага принципите на настоящата директива към тях в съответствие с член 5 от Директива 93/22/ЕИО и с необходимостта от защита на инвеститорите и поддържане целостта на финансовата система; като имат предвид, че е от съществено значение инвеститорите клиенти на такива клонове да бъдат напълно запознати с приложимите разпоредби в областта на обезщетяването;
(23)
като имат предвид, че не е необходимо в настоящата директива да бъдат хармонизирани начините, по които следва да се финансират схемите за обезщетение на инвеститорите, от една страна, и че разходите за финансиране на такива схеми трябва, по принцип, да бъдат поети от самите инвестиционни предприятия, а от друга - че финансовият капацитет на схемите трябва да бъде пропорционален на тяхната отговорност; като имат предвид, че това обаче не трябва да поставя под заплаха стабилността на финансовата система на съответната държава-членка;
(24)
като имат предвид, че директивата не може да породи отговорност за държавите-членки или за техните компетентни органи пред инвеститорите, ако са осигурили въвеждането и официалното признаване на една или повече схеми за обезщетение или защита на инвеститорите при определените в директивата условия;
(25)
като имат предвид, че в заключение е необходимо минимално ниво на хармонизация на механизмите за обезщетение на инвеститорите, за да бъде завършено изграждането на вътрешния пазар за инвестиционните предприятия, тъй като тя ще позволи на инвеститорите да работят с такива предприятия с по-голямо доверие, особено с предприятия от други държави-членки, и да бъдат избегнати затрудненията, породени от прилагането от страна на приемащите държави-членки на национални разпоредби за защита на инвеститорите, които не са координирани на равнище Общност; като имат предвид, че директива на Общността със задължително действие е единственият подходящ инструмент за постигането на желаната цел при общата липса на механизми за обезщетение на инвеститорите, съответстваща на приложното поле на Директива 93/22/ЕИО; като имат предвид, че настоящата директива осъществява само необходимата минимална хармонизация и дава на държавите-членки възможност да предписват по-широк обхват или по-висок размер на покритие, както и необходимата свобода по отношение на организацията и финансирането на схемите за обезщетение на инвеститорите,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
За целите на настоящата директива:
1.
„инвестиционно предприятие“ означава инвестиционно предприятие по смисъла на член 1, параграф 2 от Директива 93/22/ЕИО:
-
получило разрешение в съответствие с член 3 от Директива 93/22/ЕИО,
или
-
получило разрешение като кредитна институция в съответствие с Директива 77/780/ЕИО на Съвета (7) и Директива 89/646/ЕИО на Съвета (8), чието разрешение обхваща една или повече от инвестиционните услуги, изброени в раздел А на приложението към Директива 93/22/ЕИО;
2.
„инвестиционна дейност“ означава всяка инвестиционна услуга, както е определена в член 1, параграф 1 от Директива 93/22/ЕИО, както и услугата, посочена в точка1 на раздел В на приложението към тази директива;
3.
„инструменти“ означава инструментите, изброени в раздел Б на приложението към Директива 93/22/ЕИО;
4.
„инвеститор“ означава всяко лице, което е поверило парични средства или инструменти на инвестиционно предприятие във връзка с инвестиционна дейност;
5.
„клон“ означава място на дейност, което е част от инвестиционно предприятие, което няма правосубектност и предоставя инвестиционни услуги, за които инвестиционното предприятие е получило разрешително; всички места на дейност, създадени в една и съща държава-членка от инвестиционно предприятие със седалище в друга държава-членка, се смятат за един клон;
6.
„съвместна инвестиционна дейност“ означава инвестиционна дейност, извършвана за сметка на две или повече лица или върху която две или повече лица имат права, които могат да бъдат упражнявани с подписа на едно или повече от тези лица;
7.
„компетентни органи“ означава органите, определени в член 22 от Директива 93/22/ЕИО; тези органи могат, при необходимост, да бъдат органите съгласно член 1 от Директива 92/30/ЕИО на Съвета от 6 април 1992 г. относно надзора върху кредитните институции на консолидирана основа (9).
Член 2
1. Всяка държава-членка следи за установяването и официалното признаване на нейна територия на една или повече схеми за обезщетение на инвеститорите. Освен в случаите, посочени във втора алинея и в член 5, параграф 3, никое инвестиционно предприятие, с разрешение, издадено в тази държава-членка, не може да извършва инвестиционна дейност, ако не участва в такава схема.
Държавата-членка може, обаче, да освободи кредитна институция, за която се прилага директивата, от задължението да участва в схема за обезщетение на инвеститорите, когато тази институция вече е освободена съгласно член 3, параграф 1 от Директива 94/19/ЕО от задължението да участва в схема за гарантиране на влоговете, при условие че предоставяните на вложителите защита и информация също се предоставят и на инвеститорите при едни и същи условия, и че по този начин инвеститорите се ползват със защита, най-малко равностойна на тази, предлагана от схема за обезщетение на инвеститорите.
Всяка държава-членка, която ползва тази възможност, уведомява Комисията за това; в частност държавата-членка разкрива характеристиките на системи за защита, както и кредитните институции, които покриват, по смисъла на настоящата директива, както и всички настъпили впоследствие промени в предоставената информация. Комисията уведомява съответно Съвета за това.
2. Схемата осигурява покритие на инвеститорите в съответствие с разпоредбите на член 4 когато:
-
компетентните органи са определили, че по тяхна преценка инвестиционно предприятие към дадения момент и по причини, свързани пряко с финансовото му състояние, не изглежда в състояние да изпълнява задълженията си, произтичащи от вземанията на инвеститорите, и че в скоро време няма перспектива да бъде в състояние да направи това;
или
-
съдебен орган е постановил временно отнемане на възможността на инвеститорите да предявяват вземанията си срещу предприятието, по причини, свързани пряко с финансовото състояние на инвестиционното предприятие,
в зависимост от това, кое от двете събития настъпи по-рано.
Осигурява се покритие на вземанията, възникнали в резултат на неспособността на инвестиционното предприятие:
-
да възстанови паричните средства, които дължи или които са собственост на инвеститорите и които държи от тяхно име във връзка с инвестиционната дейност;
или
-
да върне на инвеститорите инструменти, които са тяхна собственост и които държи, администрира или управлява от тяхно име във връзка с инвестиционната дейност,
в съответствие с приложимите правни и договорни условия.
3. Всяко вземане по параграф 2 към кредитна институция, която в дадена държава-членка би била предмет както на настоящата директива, така и на Директива 94/19/ЕО, се насочва от държавата-членка към схема съгласно едната или другата от тези директиви, както държавата-членка счете за целесъобразно. Едно вземане не може да бъде предмет на повече от едно обезщетение по двете директиви.
4. Размерът на вземането на инвеститора се изчислява в съответствие с правните и договорните условия, в частност - условията, засягащи прихващанията и насрещните вземания, които са приложими към оценката, към датата на определението или решението по параграф 2, на паричната сума или стойността, определена, когато е възможно, въз основа на пазарната стойност на инструментите, собственост на инвеститора, които инвестиционното предприятие не е в състояние да възстанови или върне.
Член 3
Вземанията, възникнали от сделки, във връзка с които е постановена присъда за пране на пари по смисъла на член 1 от Директива 91/308/ЕИО на Съвета от 10 юни 1991 г. относно предотвратяването на използването на финансовата система за пране на пари (10), се изключват от всякакво обезщетение по схемите за обезщетение на инвеститорите.
Член 4
1. Държавите-членки осигуряват, че схемите осигуряват покритие в размер, не по-малък от 20 000 ECU на инвеститор по отношение на вземанията съгласно член 2, параграф 2.
До 31 декември 1999 г. държавите-членки, в които към датата на приемане на директивата покритието е в размер, по-малък от 20 000 ECU, могат да запазят това по-ниско ниво, при условие че не е по-малко от 15 000 ECU. Тази възможност имат и държавите-членки, за които се прилагат преходните разпоредби на втората алинея на параграф 1, член 7 от Директива 94/19/ЕО.
2. Държава-членка може да предвиди някои инвеститори да бъдат изключени от покритието на схемите или да им бъде осигурено покритие в по-малък размер. Инвеститорите, които могат да бъдат изключвани, са изброени в приложение I.
3. Настоящият член не препятства запазването или приемането на разпоредби, които осигуряват по-високо или по-широкообхватно покритие на инвеститорите.
4. Държава-членка може да ограничи покритието, предвидено в параграф 1 или това, посочено в параграф 3, до определен процент от вземането на инвеститора. Процентното покритие обаче трябва да бъде равно на 90 % или повече от размера на вземането, при условие че размерът на изплатеното обезщетение не надхвърля 20 000 ECU.
Член 5
1. Ако инвестиционно предприятие, чието участие в схема е задължително съгласно член 2, параграф 1, не изпълнява задълженията, които произтичат от членството му в схемата, компетентните органи, които са издали разрешението му, се уведомяват и в сътрудничество със схемата за обезщетение вземат всички целесъобразни мерки, в т.ч. налагане на санкции, за да гарантират че инвестиционното предприятие ще изпълни задълженията си.
2. Ако тези мерки не осигурят изпълнение на задълженията от страна на инвестиционното предприятие, схемата може, когато националното право позволява изключването на член и с изричното съгласие на компетентните органи, с предизвестие, което не може да бъде по-малко от 12 месеца, да съобщи намерението си да изключи инвестиционното предприятие от членство в схемата. Схемата продължава да осигурява покритие съгласно втората алинея на параграф 2, член 2, за инвестиционната дейност, извършена по време на този срок. Ако след изтичането на срока на предизвестието инвестиционното предприятие не е изпълнило задълженията си, схемата за обезщетение може, отново с изрично съгласие на компетентните органи, да го изключи.
3. Когато националното право позволява и с изричното съгласие на компетентните органи, които са издали разрешението му, инвестиционно предприятие, което е изключено от схема за обезщетение на инвеститорите, може да продължи да предоставя инвестиционни услуги, ако преди изключването му от схемата, е предвидило други механизми за обезщетение, осигуряващи на инвеститорите покритие, най-малко равностойно на това, предлагано от официално признатата схема и с характеристики, равностойни на тези на съответната схема.
4. Ако инвестиционно предприятие, чието изключване се предлага съгласно параграф 2, не може да предвиди други механизми за обезщетение, отговарящи на условията по параграф 3, компетентните органи, които са издали разрешението му, го отнемат незабавно.
Член 6
След отнемане на разрешението на инвестиционно предприятие за инвестиционната дейност, извършена до отнемането на разрешението, продължава да се осигурява покритие по втората алинея на параграф 2, член 2.
Член 7
1. Схемите за обезщетение на инвеститорите, въведени и официално признати в държава-членка в съответствие с член 2, параграф 1, осигуряват покритие и на инвеститорите в клонове, създадени от инвестиционни предприятия в други държави-членки.
До 31 декември 1999 г. нито нивото, нито обхватът, включително процентът, на предвиденото покритие не може да превишава максималното ниво или обхвата на покритието, предлагано от съответната схема за обезщетение на територията на приемащата държава-членка. До тази дата Комисията съставя доклад въз основа на натрупания опит от прилагането на тази алинея и на член 4, параграф 1, от Директива 94/19/ЕО, и разглежда необходимостта от продължаване действието на тези разпоредби. Ако е целесъобразно, Комисията внася в Европейския парламент и в Съвета предложение за директива за продължаване на срока на тяхното действие.
Когато нивото или обхватът, включително процентът, на предлаганото покритие от схемите за обезщетение на инвеститори в приемащата държава-членка превишава нивото или обхвата на покритието, предвидено в държавата-членка, в която е издадено разрешението на инвестиционното предприятие, приемащата държава-членка осигурява на нейна територия съществуването на официално призната схема, към която клон може да се присъедини доброволно, за да допълни покритието, с което вече се ползват неговите инвеститори, по силата на членството му в схема в държавата-членка по произход.
Ако клонът се присъедини към такава схема, схемата трябва да осигурява покритие на категорията институции, към която се числи клонът или която съответства в най-голяма степен на неговата категория в приемащата държава-членка.
Държавите-членки следят за установяване на обективни и общоприложими условия за членството на клоновете във всички схеми за обезщетение на инвеститорите. Приемането зависи от спазването на всички задължения, отнасящи се до членството в системата, включително плащането на всички вноски и други такси. При прилагането на този параграф държавите-членки следват ръководните принципи, формулирани в приложение II.
2. Ако клон, който е ползвал възможността за доброволно членство по параграф 1, не изпълнява задълженията на член на схемата за обезщетение на инвеститорите, компетентните органи, които са издали разрешението му, се уведомяват и в сътрудничество със схемата за обезщетение вземат всички необходими мерки, за да осигурят спазването на горепосочените задължения.
Ако тези мерки не осигурят спазване от страна на клона на задълженията, посочени в настоящия член и след подходящо предизвестие от най-малко 12 месеца, схемата за обезщетение може със съгласието на компетентните органи, които са издали разрешението, да изключи клона. Инвестиционната дейност, извършена преди датата на изключване, продължава да се ползва и след тази дата с покритието, осигурявано от схемата, в която клонът е членувал доброволно. Инвеститорите се уведомяват за оттеглянето на допълнителното покритие и за датата, от която се счита, че то се прекратява.
Член 8
1. Покритието, предвидено в член 4, параграфи 1, 3 и 4, се прилага за общия размер на вземането на инвеститора към инвестиционното предприятие съгласно директивата, независимо от броя на сметките, валутата и местонахождението в Общността.
Държавите-членки могат, въпреки това, да предвидят средствата в други валути освен валутите на държавите-членки и екюто да бъдат изключени от обхвата на покритието или да бъдат предмет на покритие с по-малък размер. Тази възможност не се прилага за инструменти.
2. За изчисляване на покритието, предвидено в член 4, параграфи 1, 3 и 4, се взема предвид делът на всеки инвеститор в съвместната инвестиционна дейност.
Когато няма специални разпоредби, вземанията се разпределят поравно между инвеститорите.
Държавите-членки могат да предвидят, вземанията, свързани със съвместна инвестиционна дейност, на които имат право две или повече лица в качеството си на съдружници в търговско дружество, сдружение или групировка от подобен характер без правосубектност, да могат, за целите за изчисляване на границите по член 4, параграфи 1, 3 и 4, да бъдат сумирани и третирани като възникващи от инвестиция, извършена от един инвеститор.
3. Когато инвеститор няма абсолютно право върху държани суми или ценни книжа, обезщетението се получава от лицето, което има абсолютно право, при условие че това лице е или може да бъде идентифицирано преди датата на определението или решението, посочено в член 2, параграф 2.
Ако две или повече лица имат абсолютно право, делът на всяко от тях съгласно разпоредбите, при които се управляват сумите или ценните книжа, се отчита при изчисляването на границите, предвидени в член 4, параграфи 1, 3 и 4.
Настоящата разпоредба не се прилага за предприятия за колективно инвестиране.
Член 9
1. Схемата за обезщетение предприема подходящи мерки за уведомяване на инвеститорите за определението или решението, посочено в член 2, параграф 2, и ако инвеститорите следва да бъдат обезщетени - за тяхното обезщетение, във възможно най-кратък срок. Схемата може да определи срок, в който инвеститорите са длъжни да предявят своите вземания. Срокът не може да бъде по-кратък от пет месеца от датата на горепосоченото определение или решение или от датата, на която това определение или решение е обявено.
Фактът, че срокът е изтекъл, не може, въпреки това, да се използва като основание от схемата, за да откаже покритие на инвеститор, който не е бил в състояние своевременно да предяви правото си на обезщетение.
2. Схемата трябва да бъде в състояние да изплати вземането на инвеститора във възможно най-кратък срок и не по-късно от три месеца от установяването на правото и размера на вземането.
При напълно изключителни обстоятелства и в особени случаи схемата за обезщетение може да подаде заявление до компетентните органи за удължаване на срока. Удължаването не може да бъде за повече от три месеца.
3. Независимо от срока, определен по параграф 2, когато инвеститор или друго лице, имащо право или дял в инвестиционна дейност, е обвинено в извършването на престъпление, произтичащо или свързано с пране на пари по смисъла на член 1 от Директива 91/308/ЕИО, схемата за обезщетение може да спре плащането до произнасянето на съда.
Член 10
1. Държавите-членки следят всяко инвестиционно предприятие да предприема целесъобразни мерки, за да предоставя на действителните и потенциалните инвеститори необходимата информация за установяване на схемата за обезщетение на инвеститорите, в която членуват инвестиционното предприятие и неговите клонове в Общността, или на друг подобен механизъм съгласно втора алинея на параграф 1, член 2, или съгласно член 5, параграф 3. Инвеститорите се информират за условия на схемата за обезщетение или всеки друг приложим механизъм, включително размера и обхвата на покритието, предлагано от схемата за компенсиране, както и правилата, установени от държавите-членки съгласно член 2, параграф 3. Тази информация се представя в лесно разбираем вид.
Освен това, информация се предоставя и при поискване относно условията, уреждащи обезщетението, както и формалностите, които трябва да бъдат изпълнени за получаване на обезщетение.
2. Информацията, предвидена в параграф 1, се осигурява по предписания от националното законодателство начин на официалния език или езици на държавата-членка, в която е установен клонът.
3. Държавите-членки установяват правила, ограничаващи използването на информацията, посочена в параграф 1 за рекламни цели, за да се избегне такова използване да засегне стабилността на финансовата система или доверието на инвеститорите. В частност държава-членка може да ограничи рекламата до фактическото посочване на схемата, в която членува инвестиционното предприятие.
Член 11
1. Всяка държава-членка извършва проверка за това дали клоновете на инвестиционно предприятие, чието седалище се намира извън Общността, имат осигурено покритие, равностойно на предвиденото от директивата. При липса на такова покритие държавата-членка може, при условията на член 5 от Директива 93/22/ЕИО, да предвиди клоновете на инвестиционно предприятие, чието седалище се намира извън Общността, да бъдат задължени да се присъединят към схемите за обезщетение, които действат на нейна територия.
2. Инвестиционното предприятие, чието главно управление се намира извън Общността, предоставя на действителните и потенциалните инвеститори в клоновете си цялата съществена информация относно условията за обезщетение, приложими към техните инвестиции.
3. Информацията, предвидена в параграф 2, се предоставя по начина, предписан от националното законодателство, на официалния език или езици на държавата-членка, в която е установен клонът, и се съставя в ясна и разбираема форма.
Член 12
Без да се засягат други права, които имат по националното право, схемите, които извършват плащания за обезщетение на инвеститори, имат право да встъпват в правата на инвеститорите в производство по ликвидация за сумите, равни на техните плащания.
Член 13
Държавите-членки осигуряват, че правото на обезщетение на инвеститора може да бъде предмет на иск, предявен от инвеститора срещу схемата за обезщетение.
Член 14
Не по-късно от 31 декември 1999 г., Комисията внася доклад в Европейския парламент и в Съвета относно прилагането на директивата с предложения, ако е необходимо, за нейното преразглеждане.
Член 15
1. Държавите-членки въвеждат в сила необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да се съобразят с настоящата директива най-късно до 26 септември 1998 г. Те незабавно информират Комисията за това.
Когато държавите-членки приемат тези мерки, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текстовете на основните разпоредби от националното право, приети в областта, регулирана от настоящата директива.
Член 16
Член 12 от Директива 93/22/ЕИО се отменя, считано от датата, посочена в член 15, параграф 1.
Член 17
Настоящата директива влиза в сила след датата на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейските общности.
Член 18
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 3 март 1997 година.
DIRECTIVA 97/9/CE DO PARLAMENTO EUROPEU E DO CONSELHO de 3 de Março de 1997 relativa aos sistemas de indemnização dos investidores
O PARLAMENTO EUROPEU E O CONSELHO DA UNIÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia e, nomeadamente, o nº 2 do artigo 57º,
Tendo em conta a proposta da Comissão (1),
Tendo em conta o parecer do Comité Económico e Social (2),
Tendo em conta o parecer do Instituto Monetário Europeu (3),
Deliberando nos termos do procedimento previsto no artigo 189ºB do Tratado (4), tendo em conta o projecto comum aprovado em 18 de Dezembro de 1996 pelo Comité de conciliação,
(1) Considerando que, em 10 de Maio de 1993, o Conselho adoptou a Directiva 93/22/CEE relativa aos serviços de investimento no domínio dos valores mobiliários (5); que a referida directiva constitui um instrumento essencial para a realização do mercado interno no sector das empresas de investimento;
(2) Considerando que a Directiva 93/22/CEE estabelece regras prudenciais que as empresas de investimento devem cumpir em todas as circunstâncias, incluindo regras cujo objectivo é proteger tanto quanto possível os direitos dos investidores relativamente aos fundos ou instrumentos que lhes pertençam;
(3) Considerando, contudo, que nenhum sistema de supervisão pode garantir uma protecção completa, nomeadamente quando são cometidos actos fraudulentos;
(4) Considerando que a protecção dos investidores e a manutenção da confiança no sistema financeiro constituem aspectos importantes para a realização e o bom funcionamento do mercado interno neste domínio e que, para esse efeito, é, pois, essencial que cada Estado-membro disponha de um sistema de indemnização dos investidores que assegure um nível mínimo harmonizado de protecção, pelo menos para os pequenos investidores, no caso de uma empresa de investimento deixar de honrar os compromissos assumidos para com os seus clientes investidores;
(5) Considerando que os pequenos investidores poderão, pois, adquirir serviços de investimento junto de sucursais de empresas de investimento comunitárias, ou com base numa prestação de serviços transfronteiras, com um grau de confiança idêntico ao que teriam se se dirigissem a uma empresa nacional, sabendo que beneficiaram de um nível mínimo harmonizado de protecção no caso de a empresa de investimento deixar de honrar os compromissos assumidos para com os seus clientes investidores;
(6) Considerando que, na ausência dessa harmonização mínima e por razões de protecção do investidor, os Estados-membros de acolhimento podem considerar justificada a imposição da participação no sistema de indemnização do Estado de acolhimento às empresas de investimento de outros Estados-membros que, operando através de uma sucursal ou da livre prestação de serviços, não pertençam a qualquer sistema de indemnização dos investidores no seu Estado-membro de origem ou pertençam a um sistema cujo grau de protecção não seja considerado equivalente; que tal exigência pode prejudicar o funcionamento do mercado interno;
(7) Considerando que, apesar de a maioria dos Estados-membros dispor actualmente de mecanismos de indemnização dos investidores, o respectivo âmbito de aplicação não abrange, de forma geral, todas as empresas de investimento titulares da autorização única prevista na Directiva 93/22/CEE;
(8) Considerando, por conseguinte, que deve ser exigido que todos os Estados-membros possuam um sistema ou sistemas de indemnização dos investidores, de que sejam membros todas as empresas de investimento acima referidas; que esses sistemas devem abranger os fundos ou instrumentos detidos por empresas de investimento no âmbito das operações de investimento dos investidores e que, no caso de uma empresa de investimento deixar de honrar os compromissos assumidos para com os seus clientes investidores, não podem ser-lhes restituídos; que isto em nada prejudica as regras e procedimentos aplicáveis em cada Estado-membro às decisões a tomar em caso de insolvabilidade ou de liquidação de uma empresa de investimento;
(9) Considerando que a definição de empresa de investimento abrange as instituições de crédito autorizadas a prestar serviços de investimento; que deve igualmente ser exigido que essas instituições de crédito participem num sistema de indemnização dos investidores no referente às suas operações de investimento; que não é, contudo, necessário prever que tais instituições de crédito pertençam a dois sistemas distintos, no caso de um único sistema satisfazer os requisitos da presente directiva e da Directiva 94/19/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 30 de Maio de 1994, relativa aos sistemas de garantia de depósitos (6); que, contudo, no caso de empresas de investimento que sejam instituições de crédito, pode em certos casos ser difícil distinguir os depósitos abrangidos pela Directiva 94/19/CE dos fundos detidos no âmbito de operações de investimento; que deve ser dada aos Estados-membros a possibilidade de determinarem eles próprios a directiva aplicável a tais créditos;
(10) Considerando que a Directiva 94/19/CE autoriza que os Estados-membros dispensem uma instituição de crédito da obrigação de pertencer a um sistema de garantia de depósitos se ela pertencer a um sistema que proteja a própria instituição de crédito e, nomeadamente, garanta a sua solvabilidade; que, se uma instituição de crédito que pertence a um sistema dessa natureza for igualmente uma empresa de investimento, os Estados-membros devem ser também autorizados, em certas condições, a dispensá-la da obrigação de pertencer a um sistema de indemnização dos investidores;
(11) Considerando que um nível mínimo harmonizado de indemnização de 20 000 ecus por investidor deve ser suficiente para proteger os interesses dos pequenos investidores no caso de uma empresa de investimento deixar de honrar os compromissos assumidos para com os seus clientes investidores; que parece, pois, razoável fixar o nível mínimo harmonizado em 20 000 ecus; que, tal como na Directiva 94/19/CE, poderão ser necessárias disposições transitórias limitadas para permitir aos sistemas de indemnização conformarem-se com o referido valor, o mesmo se aplicando aos Estados-membros que, no momento da adopção da presente directiva, não disponham de um tal sistema;
(12) Considerando que o mesmo montante foi adoptado na Directiva 94/19/CE;
(13) Considerando que, para incentivar os investidores a tomarem o devido cuidado na escolha de uma empresa de investimento, é razoável permitir que os Estados-membros exijam que os investidores suportem parte dos prejuízos sofridos; que, contudo, os investidores devem ser garantidos em pelo menos 90 % dos seus prejuízos se o montante da indemnização a pagar não atingir o mínimo comunitário;
(14) Considerando que os sistemas de alguns Estados-membros oferecem níveis de cobertura mais elevados do que o nível mínimo harmonizado de protecção da presente directiva; que, contudo, não parece oportuno exigir que tais sistemas sejam alterados neste aspecto;
(15) Considerando que a manutenção na Comunidade de sistemas que oferecem um nível de cobertura superior ao mínimo harmonizado pode conduzir a que, no mesmo território, existam disparidades nas indemnizações e condições de concorrência desiguais entre as empresas de investimento nacionais e as sucursais de empresas de outros Estados-membros; que, para obviar a estas desvantagens, as sucursais devem ser autorizadas a aderir ao sistema do país de acolhimento, de modo a poderem oferecer aos seus investidores a mesma cobertura que a oferecida pelo sistema do país onde se encontram estabelecidas; que é conveniente que, no seu relatório sobre a aplicação da presente directiva, a Comissão indique em que medida as sucursais utilizaram esta opção e as dificuldades com que elas ou os sistemas de indemnização dos investidores poderão ter deparado na execução destas disposições; que não se exclui que o próprio sistema do Estado-membro de origem possa oferecer essa cobertura complementar, sujeita às condições que esse sistema tenha estabelecido;
(16) Considerando que o mercado pode ser perturbado por sucursais de determinadas empresas de investimento estabelecidas num Estado-membro que não o de origem oferecerem uma cobertura mais elevada do que a oferecida pelas empresas de investimento autorizadas no Estado-membro de acolhimento; que não é conveniente que o nível ou o âmbito da cobertura oferecida pelos sistemas de indemnização se transformem num instrumento de concorrência; que, por conseguinte, pelo menos numa primeira fase, é necessário dispor que o nível e o âmbito da cobertura oferecida pelo sistema de um Estado-membro de origem aos investidores junto de sucursais situadas noutro Estado-membro não devem exceder o nível e o âmbito máximos oferecidos pelo sistema correspondente do Estado-membro de acolhimento; que, as eventuais perturbações do mercado devem ser analisadas, numa data próxima, com base na experiência adquirida e à luz da evolução do sector financeiro;
(17) Considerando que um Estado-membro deve ter a possibilidade de excluir do benefício da cobertura oferecida pelos sistemas de indemnização dos investidores determinadas categorias de investimento ou de investidores, especificamente enunciados, se considerar que os mesmos não necessitam de protecção especial;
(18) Considerando que diversos Estados-membros possuem sistemas de indemnização dos investidores que estão sob a responsabilidade de organizações profissionais; que existem, noutros Estados-membros, sistemas instituídos e regulamentados por lei; que esta diversidade de situação apenas coloca problemas em matéria de adesão obrigatória de exclusão do sistema; que, por conseguinte, é necessário prever disposições que limitem os poderes dos sistemas neste domínio;
(19) Considerando que o investidor deve ser indemnizado sem atrasos excessivos uma vez provada a validade do seu crédito; que o próprio sistema de indemnização deve poder fixar um prazo razoável para a reclamação dos créditos; que, contudo, o facto de esse prazo ter expirado não pode ser invocado contra um investidor que, por razões válidas, não tenha podido reclamar o seu crédito no prazo fixado;
(20) Considerando que a informação dos investidores sobre as regras de indemnização constitui um elemento essencial da sua protecção; que o artigo 12º da Directiva 93/22/CEE obriga as empresas de investimento a informar os investidores, antes de iniciarem com estes uma relação de negócios sobre a aplicação eventual de um sistema de indemnização e que é, por conseguinte, conveniente que a presente directiva estabeleça regras de informação desses investidores potenciais sobre o sistema de indemnização que cobre as suas operações de investimento;
(21) Considerando, contudo, que a utilização não regulamentada, para fins publicitários, de referências ao montante e ao âmbito do sistema de indemnização pode prejudicar a estabilidade do sistema financeiro ou a confiança dos investidores; que os Estados-membros devem, por conseguinte, adoptar regras no sentido de restringir tais referências;
(22) Considerando que a presente directiva exige, em princípio, que todas as empresas de investimento adiram a um sistema de indemnização dos investidores; que as directivas que regulamentam a admissão das empresas de investimento cuja sede social se situe em países terceiros, nomeadamente a Directiva 93/22/CEE, permitem aos Estados-membros decidir se as sucurais dessas empresas de investimento podem exercer a sua actividade no seu território, e em que condições; que essas sucursais não beneficiam da liberdade de prestação de serviços ao abrigo do segundo parágrafo do artigo 59º do Tratado, nem da liberdade de estabelecimento num Estado-membro que não aquele em que se encontram estabelecidas; que, por conseguinte, um Estado-membro que admita essas sucursais deve decidir como aplicar às mesmas os princípios contidos na presente directiva de um modo compatível com o artigo 5º da Directiva 93/22/CEE e com a necessidade de proteger os investidores e manter a integridade do sistema financeiro; que é fundamental que os investidores que recorrem a essas sucursais tenham pleno conhecimento das disposições que lhes são aplicáveis em matéria de indemnização;
(23) Considerando que, no contexto da presente directiva, não é indispensável harmonizar os métodos de financiamento dos sistemas de indemnização dos investidores dado que, por um lado, o custo do financiamento desses sistemas deve, em princípio, ser suportado pelas próprias empresas de investimento e, por outro, as capacidades de financiamento desses sistemas devem ser proporcionais às obrigações que sobre eles recaem; que, todavia, tal não deve pôr em perigo a estabilidade do sector financeiro do Estado-membro em questão;
(24) Considerando que a presente directiva não pode ter como efeito tornar os Estados-membros ou as suas autoridades competentes responsáveis perante os investidores, a partir do momento em que tenham assegurado a instauração ou o reconhecimento oficial de um ou mais sistemas que garantam a indemnização ou a protecção dos investidores nas condições estabelecidas na presente directiva;
(25) Considerando, por último, que, com vista à realização do mercado interno ao nível das empresas de investimento, é necessária uma harmonização mínima dos mecanismos de indemnização dos investidores, pois tal permite criar relações de maior confiança entre os investidores e essas empresas, especialmente as empresas originárias de outros Estados-membros, bem como evitar as dificuldades que possam decorrer da aplicação, pelos Estados-membros de acolhimento, de regras nacionais de protecção dos investidores, não coordenadas ao nível comunitário; que uma directiva comunitária vinculativa é o único instrumento adequado para atingir o objectivo previsto, tendo em conta a ausência generalizada de mecanismos de indemnização dos investidores com um âmbito de aplicação correspondente ao da Directiva 93/22/CEE; que a presente directiva se limita a estabelecer a harmonização mínima necessária; que ela permite aos Estados-membros impor uma protecção mais ampla ou mais elevada, se o desejarem, e lhes confere a margem de liberdade necessária no que diz respeito à organização e financiamento dos sistemas de indemnização dos investidores,
ADOPTARAM A PRESENTE DIRECTIVA:
Artigo 1º
Para efeitos da presente directiva, entende-se por:
1. «Empresa de investimento», uma empresa de investimento na acepção do nº 2 do artigo 1º da Directiva 93/22/CEE:
- autorizada nos termos do artigo 3º da Directiva 93/22/CEE, ou
- autorizada como instituição de crédito nos termos da Directiva 77/780/CEE (7) e da Directiva 89/646/CEE (8), cuja autorização abrange um ou mais dos serviços de investimento enumerados na secção A do anexo da Directiva 93/22/CEE.
2. «Operações de investimento», qualquer serviço de investimento na acepção do artigo 1º da Directiva 93/22/CEE e o serviço referido no nº 1 da secção C do anexo da mesma directiva.
3. «Instrumentos», os instrumentos enumerados na secção B do anexo da Directiva 93/22/CEE.
4. «Investidor», qualquer pessoa que confiou fundos ou instrumentos a uma empresa de investimento no âmbito de operações de investimento.
5. «Sucursal», um local de actividade que constitui uma parte desprovida de personalidade jurídica de uma empresa de investimento e que presta serviços de investimento para os quais a empresa de investimento obteve uma autorização; vários locais de actividade instalados num mesmo Estado-membro por uma empresa de investimento com sede social noutro Estado-membro serão considerados uma única sucursal.
6. «Operação colectiva de investimento», uma operação de investimento efectuada por conta de duas ou mais pessoas, ou sobre a qual duas ou mais pessoas têm direitos que podem ser exercidos pela assinatura de uma ou mais de entre elas.
7. «Autoridades competentes», as autoridades definidas no artigo 22º da Directiva 93/22/CEE; essas autoridades podem, eventualmente, ser as definidas no artigo 1º da Directiva 92/30/CEE do Conselho, de 6 de Abril de 1992, relativa à fiscalização das instituições de crédito numa base consolidada (9).
Artigo 2º
1. Cada Estado-membro tomará todas as medidas para que sejam instituídos e oficialmente reconhecidos no seu território um ou mais sistemas de indemnização dos investidores. Salvo nas circunstâncias previstas no segundo parágrafo e no nº 3 do artigo 5º, nenhuma empresa de investimento autorizada nesse Estado-membro pode efectuar operações de investimento se não participar num desses sistemas.
Contudo, os Estados-membros poderão dispensar uma instituição de crédito à qual se aplique a presente directiva da obrigação de pertencer a um sistema de indemnização dos investidores se ela já estiver dispensada, por força do nº 1 do artigo 3º da Directiva 94/19/CE, da obrigação de participar num sistema de garantia de depósitos, desde que a protecção e a informação dos depositantes sejam igualmente dadas nas mesmas condições aos investidores e que estes últimos beneficiem assim de uma protecção pelo menos equivalente à oferecida por um sistema de indemnização dos investidores.
Os Estados-membros que utilizem esta faculdade notificarão a Comissão desse facto; os Estados-membros devem comunicar, nomeadamente, as características desses sistemas de protecção e as instituições de crédito por eles cobertas nos termos da presente directiva, bem como quaisquer posteriores alterações às informações comunicadas. A Comissão informará disso o Conselho.
2. O sistema assegurará a cobertura dos investidores, nos termos do artigo 4º, quando:
- as autoridades competentes tiverem verificado que, na sua opinião, a empresa de investimento em causa não parece ter, nesse momento, por razões directamente relacionadas com a sua situação financeira, possibilidade de cumprir as obrigações resultantes dos créditos dos investidores nem perspectivas de proximamente vir a poder fazê-lo, ou
- uma autoridade judicial tiver proferido uma decisão, por razões directamente relacionados com a situação financeira da empresa de investimento, que tenha por consequência suspender o exercício dos direitos dos investidores a reclamarem os seus créditos sobre essa empresa,
consoante o que tiver ocorrido em primeiro lugar.
Deve ser assegurada uma cobertura em relação a créditos resultantes da incapacidade de uma empresa de investimento:
- reembolsar os investidores dos fundos que lhes sejam devidos ou que lhes pertençam e que sejam detidos por sua conta no âmbito de operações de investimento, ou
- restituir aos investidores instrumentos que a estes pertençam e que sejam detidos, administrados ou geridos por sua conta no âmbito de operações de investimento,
de acordo com as condições legais e contratuais aplicáveis.
3. Quaisquer créditos do tipo dos referidos no nº 2 sobre uma instituição de crédito que, num dado Estado-membro, estejam sujeitos tanto à presente directiva como à Directiva 94/19/CE, serão imputados por esse Estado-membro a um sistema abrangido por uma destas directivas, consoante o que esse Estado-membro considerar mais adequado. Um crédito não pode ser objecto de uma dupla indemnização ao abrigo das duas directivas.
4. O montante do crédito de um investidor será calculado do acordo com as condições legais e contratuais, nomeadamente as relativas à compensação e à reconvenção, aplicáveis para a avaliação, à data da verificação ou da decisão referidas no nº 2, do montante dos fundos ou do valor, determinado sempre que possível em função do valor de mercado, dos instrumentos pertencentes ao investidor que a empresa de investimento não tem possibilidade de reembolsar ou de restituir.
Artigo 3º
Os créditos decorrentes de operações em relação às quais tenha sido proferida uma condenação penal por branqueamento de capitais na acepção do artigo 1º da Directiva 91/308/CEE do Conselho, de 10 de Junho de 1991, relativa à prevenção da utilização do sistema financeiro para efeitos de branqueamento de capitais (10), ficam excluídos de qualquer indemnização ao abrigo do sistema de indemnização dos investidores.
Artigo 4º
1. Os Estados-membros garantirão que o sistema estipule uma cobertura não inferior a 20 000 ecus por investidor no que respeita aos créditos referidos no nº 2 do artigo 2º
Até 31 de Dezembro de 1999, os Estados-membros onde, no momento da adopção da presente directiva, a cobertura seja inferior a 20 000 ecus, podem manter esse nível de cobertura inferior, sem que ele possa ser inferior a 15 000 ecus. Esta possibilidade é igualmente facultada aos Estados-membros que beneficiem das disposições transitórias do nº 1, segundo parágrafo do artigo 7º da Directiva 94/19/CE.
2. Os Estados-membros podem estabelecer que determinados investidores sejam excluídos da cobertura do sistema ou que lhes seja atribuído um nível de cobertura inferior. A lista dessas exclusões consta do anexo I.
3. O presente artigo não obsta à manutenção ou à adopção de disposições que ofereçam aos investidores uma cobertura mais elevada ou mais ampla.
4. Os Estados-membros podem limitar a cobertura prevista no nº 1 ou a referida no nº 3 a uma determinada percentagem do montante do crédito do investidor. Contudo, a percentagem coberta deve ser igual ou superior a 90 % do montante do crédito, enquanto o montante a pagar ao abrigo do sistema não atingir 20 000 ecus.
Artigo 5º
1. Se uma empresa de investimento obrigada, nos termos do nº 1 do artigo 2º, a participar num sistema não cumprir as obrigações que lhe incumbem como membro desse sistema, as autoridades competentes que tiverem emitido a respectiva autorização serão notificadas e, em colaboração com o sistema de indemnização, tomarão todas as medidas necessárias, incluindo a imposição de sanções, por forma a assegurar que a empresa de investimento cumpra as suas obrigações.
2. Se essas medidas forem insuficientes para assegurar o cumprimento das obrigações por parte da empresa de investimento, o sistema pode, sempre que a legislação nacional permita a exclusão de um membro e com o consentimento expresso das autoridades competentes, notificar a empresa de investimento, com uma antecedência mínima de doze meses, da sua intenção de a excluir do sistema. A cobertura prevista no nº 2, segundo parágrafo, do artigo 2º continuará a ser assegurada em relação às operações de investimento efectuadas durante esse período. Se, no termo do período de pré-aviso, a empresa de investimento não tiver cumprido as suas obrigações, o sistema de indemnização pode proceder à sua exclusão, sempre com o consentimento expresso das autoridades competentes.
3. Sempre que a legislação nacional o permita e com o consentimento expresso das autoridades competentes que tiverem emitido a respectiva autorização, uma empresa de investimento excluída de um sistema de indemnização dos investidores pode continuar a prestar serviços de investimento se, antes da sua exclusão, tiver estabelecido mecanismos de indemnização alternativos que assegurem aos investidores uma cobertura pelo menos equivalente à oferecida pelos sistemas reconhecidos oficialmente e que tenham características equivalentes às desse sistema.
4. Se uma empresa de investimento notificada da intenção de exclusão nos termos do nº 2 não conseguir estabelecer mecanismos alternativos que satisfaçam as condições previstas no nº 3, as autoridades competentes que tiverem emitido a respectiva autorização revogá-la-ão imediatamente.
Artigo 6º
A cobertura prevista no nº 2, segundo parágrafo, do artigo 2º continuará a ser assegurada, após a revogação da autorização como empresa de investimento, em relação às operações de investimento efectuadas até ao momento da revogação.
Artigo 7º
1. Os sistemas de indemnização dos investidores introduzidos e oficialmente reconhecidos num Estado-membro, nos termos do nº 1 do artigo 2º assegurarão igualmente a cobertura dos investidores das sucursais estabelecidas por empresas de investimento noutros Estados-membros.
Até 31 de Dezembro de 1999, o nível e o âmbito, incluindo a percentagem, da cobertura fornecida não podem exceder o nível e o âmbito máximos da cobertura oferecida pelo sistema de indemnização correspondente no território do Estado-membro de acolhimento. Antes dessa data, a Comissão elaborará um relatório com base na experiência adquirida na aplicação do disposto no presente parágrafo e no nº 1 do artigo 4º da Directiva 94/19/CE acima referida e ponderará a necessidade de manter este regime em vigor. Se necessário, a Comissão apresentará uma proposta de directiva ao Parlamento Europeu e ao Conselho destinada a prorrogar a sua vigência.
Sempre que o nível ou o âmbito, incluindo a percentagem, da cobertura oferecida pelo sistema de indemnização dos investidores do Estado-membro de acolhimento exceder o nível ou o âmbito da cobertura fornecida no Estado-membro em que a empresa de investimento está autorizada, o Estado-membro de acolhimento deve assegurar que exista, no seu território, um sistema oficialmente reconhecido a que a sucursal possa aderir voluntariamente a fim de complementar a cobertura de que os seus investidores já beneficiam devido ao facto de ser membro do sistema do Estado-membro de origem.
O sistema a que a sucursal venha a aderir deve cobrir a categoria de instituições a que pertence ou aquela que melhor lhe corresponda no Estado-membro de acolhimento.
Os Estados-membros devem assegurar que todos os sistemas de indemnização dos investidores prevejam condições objectivas e genericamente aplicáveis para a adesão dessas sucursais. A admissão será subordinada ao cumprimento das obrigações inerentes à qualidade de membro, incluindo, em especial o pagamento de quaisquer contribuições ou outros encargos. Para efeitos de aplicação deste número, os Estados-membros reger-se-ão pelos princípios orientadores que constam do anexo II.
2. Se uma sucursal que tiver beneficiado da adesão voluntária prevista no nº 1 não cumprir as obrigações que lhe incumbem enquanto membro de um sistema de indemnização dos investidores, as autoridades competentes que tiverem emitido a respectiva autorização serão notificadas e, em colaboração com o sistema de indemnização, tomarão todas as medidas necessárias para assegurar o cumprimento das referidas obrigações.
Se essas medidas não forem suficientes para assegurar que a sucursal cumpra as referidas obrigações, o sistema de indemnização pode excluir a sucursal, findo um período de pré-aviso adequado não inferior a doze meses e com o consentimento das autoridades competentes que tiverem emitido a respectiva autorização. As operações de investimento efectuadas antes da data de exclusão continuarão a estar cobertas após essa data pelo sistema de indemnização ao qual a sucursal aderiu voluntariamente. Os investidores serão informados da retirada da cobertura complementar e da data em que essa retirada produz efeitos.
Artigo 8º
1. A cobertura referida nos nºs 1, 3 e 4 do artigo 4º será aplicável ao crédito do investidor sobre a mesma empresa de investimento nos termos da presente directiva, independentemente do número de contas, da divisa e da localização na Comunidade.
No entanto, os Estado-membro podem prever que os fundos em divisas que não sejam as dos Estados-membros ou o ecu sejam excluídos da cobertura ou sejam objecto de uma cobertura menor. Esta faculdade não se aplica nos instrumentos.
2. A parte imputável a cada investidor numa operação colectiva de investimento será tomada em consideração no cálculo da cobertura prevista nos nºs 1, 3 e 4 do artigo 4º
Na ausência de disposições específicas, os créditos serão repartidos em partes iguais entre os investidores.
Os Estados-membros podem dispor que os créditos relacionados com uma operação colectiva de investimento sobre a qual duas ou mais pessoas tenham direitos na qualidade de sócios de uma sociedade ou membros de uma associação, ou de qualquer agrupamento de natureza similar, destituídos de personalidade jurídica, possam ser agregados e tratados como se decorressem de um investimento efectuado por um único investidor, para efeitos do cálculo dos limites previstos nos nºs 1, 3 e 4 do artigo 4º
3. Sempre que o investidor não for o titular do direito aos fundos ou títulos detidos, receberá a indemnização o titular do direito, desde que este titular tenha sido indentificado ou seja indentificável antes da data da verificação ou decisão referidas no nº 2 do artigo 2º
Se o direito tiver vários titulares, a parte imputável a cada um deles, nos termos das disposições que regulam a gestão dos fundos ou dos títulos, será tomada em consideração para efeitos do cálculo dos limites previstos nos nºs 1, 3 e 4 do artigo 4º
A presente disposição não é aplicável aos organismos de investimento colectivo.
Artigo 9º
1. O sistema de indemnização tomará as medidas adequadas para informar os investidores da verificação ou da decisão referidas no nº 2 do artigo 2º, e, no caso de ser devida uma indemnização, para os indemnizar o mais rapidamente possível. O sistema de indemnização pode fixar um prazo durante o qual os investidores devem apresentar os respectivos pedidos. Esse prazo não pode ser inferior a cinco meses a contar da data da verificação ou da decisão acima referidas ou da data na qual essa verificação ou decisão é tornada pública.
Contudo, o termo desse prazo não pode ser invocado pelo sistema para recusar o benefício da cobertura a um investidor que não tenha podido fazer valer atempadamente o seu direito a uma indemnização.
2. O sistema deve estar em condições de pagar os créditos aos investidores logo que possível e o mais tardar três meses após terem sido estabelecidos a admissibilidade e o montante dos créditos.
Em circunstâncias absolutamente excepcionais e em casos particulares, o sistema de indemnização pode solicitar às autoridades competentes uma prorrogação do prazo. A prorrogação não pode exceder três meses.
3. Sem prejuízo do prazo estabelecido no nº 2, quando um investidor ou qualquer outra pessoa que seja titular de direitos ligados a uma operação de investimento ou parte interessada nessa operação tiver sido pronunciada por um delito decorrente ou relacionado com o branqueamento de capitais, tal como definido no artigo 1º da Directiva 91/308/CEE, o sistema de indemnização pode suspender todos os pagamentos na pendência da sentença do tribunal.
Artigo 10º
1. Os Estados-membros assegurarão que as empresas de investimento tomem as medidas adequadas para fornecer aos seus investidores actuais e potenciais as informações necessárias que lhes permitam identificar o sistema de indemnização dos investidores de que a empresa de investimento e as suas sucursais são membros na Comunidade ou qualquer outro mecanismo alternativo previsto no nº 1, segundo parágrafo, do artigo 2º ou no nº 3 do artigo 5º Os investidores serão informados das disposições do sistema de indemnização dos investidores ou de qualquer mecanismo alternativo aplicável, incluindo o montante e o âmbito da cobertura prestada pelo sistema de indemnização, bem como sobre as regras eventualmente estabelecidas pelos Estados-membros, nos termos do nº 3 do artigo 2º Estas informações serão divulgadas de uma forma facilmente compreensível.
A pedido do interessado, também serão prestadas informações sobre as condições de indemnização e sobre as formalidades que devem ser cumpridas para obter a indemnização.
2. As informações referidas no nº 1 serão redigidas, de acordo com o previsto na legislação nacional, na ou nas línguas oficiais do Estado-membro onde a sucursal se encontra estabelecida.
3. Os Estados-membros estabelecerão regras limitativas da utilização, para fins publicitários, das informações referidas no nº 1, por forma a evitar que essa utilização prejudique a estabilidade do sistema financeiro ou a confiança dos investidores. Os Estados-membros podem, nomeadamente, restringir essa publicidade a uma referência factual ao sistema a que pertence a empresa de investimento.
Artigo 11º
1. Os Estados-membros verificarão se as sucursais estabelecidas por empresas de investimento cuja sede social se situe fora da Comunidade asseguram uma cobertura equivalente à estabelecida na presente directiva. Se tal não se verificar, os Estados-membros podem dispor, sem prejuízo do artigo 5º da Directiva 93/22/CEE, que as sucursais estabelecidas por empresas de investimento cuja sede social se situe fora da Comunidade devem aderir a um sistema de indemnização dos investidores existente no seu território.
2. Os investidores actuais e potenciais das estabelecidas por empresas de investimento cuja sede social se situe fora da Comunidade receberão dessas empresas todas as informações pertinentes relativas às disposições em matéria de indemnização aplicáveis aos seus investimentos.
3. As informações referidas no nº 2 devem ser divulgadas na ou nas línguas oficiais do Estado-membro onde a sucursal está estabelecida, de acordo com a legislação nacional, e ser redigidas de forma clara e compreensível.
Artigo 12º
Sem prejuízo de quaisquer outros direitos decorrentes da legislação nacional, os sistemas que efectuem pagamentos a título de indemnização dos investidores ficarão sub-rogados na titularidade dos direitos dos investidores nos processos de liquidação, em montante igual ao dos pagamentos que tenham efectuado.
Artigo 13º
Os Estados-membros assegurarão que o direito a indemnização dos investidores possa ser objecto de recurso do investidor contra o sistema de indemnização.
Artigo 14º
O mais tardar em 31 de Dezembro de 1999, a Comissão apresentará ao Parlamento Europeu e ao Conselho um relatório sobre a aplicação da presente directiva, acompanhado, se necessário, de propostas de revisão.
Artigo 15º
1. Os Estados-membros porão em vigor as disposições legislativas, regulamentares e administrativas necessárias para dar cumprimento à presente directiva o mais tardar em 26 de Setembro de 1998. Do facto informarão imediatamente a Comissão.
Quando os Estados-membros adoptarem essas disposições, estas devem incluir uma referência à presente directiva ou ser acompanhadas dessa referência na publicação oficial. As modalidades dessa referência serão adoptadas pelos Estados-membros.
2. Os Estados-membros comunicarão à Comissão o texto das principais disposições de direito interno que adoptem nas matérias reguladas pela presente directiva.
Artigo 16º
O artigo 12º da Directiva 93/22/CEE é revogado com efeitos a partir da data referida no nº 1 do artigo 15º
Artigo 17º
A presente directiva entra em vigor na data da sua publicação no Jornal Oficial das Comunidades Europeias.
Artigo 18º
Os Estados-membros são os destinatários da presente directiva.
Feito em Bruxelas, em 3 de Março de 1997.