32006L0069
L 221/9
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 2006/69/ЕО НА СЪВЕТА
от 24 юли 2006 година
за изменение на Директива 77/388/ЕИО по отношение на някои мерки за опростяване на процедурата за начисляване на данък добавена стойност и за подпомагане на борбата срещу избягване на данъчно облагане, и за отмяна на някои решения за предоставяне на дерогации
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 93 от него,
като взе предвид предложението на Комисията,
като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
като има предвид, че:
(1)
За да се води борба срещу избягване на данъчно облагане, и за да се опрости процедурата за начисляване на данък върху добавената стойност, на отделни държави-членки, при различни условия, от Съвета са предоставени някои дерогации, включващи подобни проблеми, по смисъла на член 27, параграф 1 от Шеста Директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 март 1977 г. относно хармонизиране на законодателствата на държавите-членки за данъците върху оборота - Обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (3). Решението на тези проблеми следва да се предостави като възможност на всички държави-членки посредством включването му в настоящата директива. Тези мерки следва да бъдат пропорционални на и ограничени до решаването на съответните проблеми. Като се вземе предвид, че държавите-членки имат различни потребности, това включване следва да се ограничи до даването на възможност за приемане на съответните правила на всички държави-членки, както и когато възникне необходимост от това.
(2)
Държавите-членки следва да имат възможност да предприемат действия, с които да гарантират, че мерките, предвидени в Директива 77/388/ЕО, които се отнасят до данъчно задължените лица и прехвърлянето на дейност като действащо предприятие, не се използват за избягване на данъчно облагане.
(3)
Държавите-членки следва да имат възможност да се намесват по отношение на стойността на доставки и придобивания при определени ограничени обстоятелства, за да гарантират, че няма загуба от данъци чрез използването на свързани лица за получаване на данъчни облаги.
(4)
Държавите-членки следва да имат възможност да включват в данъчната основа на доставка, която включва обработка на инвестиционно злато, доставено от клиент, стойността на това инвестиционно злато, когато, въз основа на това, че е било обработено, златото губи своя статут на инвестиционно злато.
(5)
Следва да се подчертае, че някои услуги с характер на капиталови могат да бъдат включени в схемата, която позволява корекция на приспаднатия данък за капиталови активи в течение на живота на актива в съответствие с фактическото му използване.
(6)
Държавите-членки следва да могат, в определени случаи, да определят получателя по доставките като лицето, носещо отговорност за заплащане и счетоводно отчитане на данъка върху добавената стойност. Това следва да помогне на държавите-членки при опростяване на правилата и в борбата им с избягването на данъчно облагане в определени сектори и при някои видове доставки.
(7)
Следователно Директива 77/388/ЕИО трябва да бъде съответно изменена.
(8)
В резултат на това държавите-членки не следва да имат възможност да се възползват от индивидуалните дерогации, предоставени им с някои решения на Съвета, приети съгласно член 27, параграф 1 от Директива 77/388/ЕИО, и които са предмет на разпоредбите на настоящата директива. Следователно съответните решения трябва изрично да бъдат отменени. Настоящата директива не следва да засяга нито мерките, прилагани от държави-членки съгласно член 27, параграф 5 от Директива 77/388/ЕИО; нито следва да засяга изключенията, предоставени по смисъла на член 27, параграф 1 от тази директива, и които не са били отменени с настоящата директива.
(9)
Прилагането на някои разпоредби в настоящата директива следва да бъде по избор и те следва да предоставят на държавите-членки известна свобода на действие. Когато е уместно, за целите на прозрачността, трябва да се предвиди, че държавите-членки следва да информират останалите държави-членки чрез Консултативния комитет за данъка добавена стойност, определен съгласно член 29 от Директива 77/388/ЕИО за всички национални законодателства, приети съгласно тези разпоредби. Такава информация следва да не бъде необходима по отношение на националните мерки, приети съгласно решение, което е отменено с настоящата директива или, срокът на действие на което изтича към датата на влизане в сила на настоящата директива, но което държава-членка продължава да прилага съгласно разпоредбите на настоящата директива,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Директива 77/388/ЕИО се изменя, както следва:
1.
В член 4, параграф 4 се добавя следната алинея:
„Държава-членка, която ползва възможността, предвидена във втора алинея, може да приема всякакви мерки, необходими за предотвратяване избягването на данъчно облагане чрез използване на настоящата разпоредба.“.
2.
В член 5, параграф 8 второ изречение се заменя със следния текст:
„Когато е уместно, държавите-членки могат, в случаите, когато получателят не е изцяло данъчно задължен, да предприемат мерки, необходими за предотвратяване на нарушението на конкуренцията. Те могат също да приемат всякакви мерки, необходими за предотвратяване избягването на данъчно облагане чрез използване на настоящата разпоредба.“.
3.
Член 11, дял А се изменя, както следва:
а)
в параграф 1, буква г), втора алинея се заличава;
б)
добавят се следните параграфи:
„5. Държавите-членки имат възможност да включват в данъчната основа по отношение доставката на стоки и услуги, стойността на освободеното инвестиционно злато по смисъла на член 26б, доставено от клиента, за да бъде използвано като основа за обработка, и което в резултат на това губи своя статут на освободено от ДДС инвестиционно злато, когато тези стоки и услуги се доставят. Стойността, която трябва да бъде използвана, е цената на инвестиционното злато на свободния пазар по време на доставката на тези стоки и услуги.
6. За да се предотврати избягването на данъчно облагане, държавите-членки могат да предприемат мерки, които да гарантират, че данъчната основа по отношение доставката на стоки или услуги е пазарната цена. Опцията се прилага само по отношение доставките на стоки и услуги между лица, които са в семейни или други близки лични връзки, връзки на управление, собственост, членство, финансови или правни връзки, определени от държавата-членка. За тези цели правни връзки могат да включват взаимоотношения между работодател и служител или семейството на служителя, или други тясно свързани лица.
Опцията в първа алинея може да се прилага само при някои от следните обстоятелства:
а)
когато възнаграждението е по-ниско от пазарната цена и получателят на доставката няма пълно право на приспадане съгласно член 17;
б)
когато възнаграждението е по-ниско от пазарната цена и доставчикът няма пълно право да приспадане съгласно член 17 и доставката подлежи на освобождаване съгласно член 13 или член 28, параграф 3, буква б);
в)
когато възнаграждението е по-високо от пазарната цена и доставчикът няма пълно право на приспадане съгласно член 17.
Държавите-членки могат да ограничат категориите доставчици или получатели, по отношение на които се прилагат мерките по първа и втора алинеи.
Държавите-членки информират Комитета, създаден съгласно член 29 за всички национални мерки, приети съгласно разпоредбите на настоящия параграф.
7. По смисъла на настоящата директива „пазарна цена“ означава общата сума, която клиентът, за да получи въпросните стоки или услуги в този момент, на същия маркетингов етап, на който се извършва доставката на стоки или услуги, би трябвало да заплати, при условията на лоялна конкуренция, на независим от него доставчик на територията на държавата-членка, в която доставката подлежи на облагане.
Когато не може да бъде установена подобна доставка на стоки или услуги, „пазарна цена“ означава, по отношение на стоките, сумата, която е не по-ниска от покупната цена на стоките или на подобни стоки, или, при отсъствието на покупна цена, себестойността, определена по време на доставката; по отношение на услугите означава не по-ниска от пълната себестойност за данъчнозадълженото лице за предоставяне на услугата.“.
4.
Член 17, параграф 4 във варианта, посочен в член 28е, параграф 1, се изменя, както следва:
а)
в буква а) от втора алинея „член 21, параграф 1, букви а) и в)“ се заменя с „член 21, параграф 1, букви а), в) или е), или член 21, параграф 2, буква в)“;
б)
в буква б) от втора алинея „член 21, параграф 1, буква а)“ се заменя с „член 21, параграф 1, букви а) или е), или член 21, параграф 2, буква в)“.
5.
В член 18, параграф 1, буква г) във варианта, посочен в член 28е, параграф 2, „член 21, параграф 1“ се заменя с „член 21, параграф 1 или член 21, параграф 2, буква в)“.
6.
В член 20, параграф 4 се добавя следната алинея:
„Държавите-членки могат да прилагат също параграфи 2 и 3 за услуги, които имат характеристики, подобни на капиталовите стоки.“.
7.
В член 21, параграф 2 във варианта, посочен в член 28ж, се добавя следната буква:
„в)
когато се извършват следните доставки, държавите-членки могат да предвидят, че лицето задължено да плати данък е данъчнозадълженото лице, за което се извършват тези доставки:
i)
предоставяне на строителни услуги, включително ремонтни услуги, услуги по почистване, поддръжка, промени и събаряне на недвижима собственост, както и предаването на строителни работи, което се смята за доставка на стоки по смисъла на член 5, параграф 5;
ii)
осигуряването на персонал, ангажиран в дейности съгласно i);
iii)
доставка на недвижима собственост съгласно член 13, дял Б, букви ж) и з), когато доставчикът е избрал доставката да е облагаема съгласно дял В, буква б) от настоящия член;
iv)
доставка на използван материал, използван материал, който не може да бъде използван повторно в същия вид, скрап, промишлени и непромишлени отпадъци, рециклируеми отпадъци, частично обработени отпадъци и някои стоки и услуги, както е определено в приложение М;
v)
доставка на стоки, предвидени като обезпечение от едно данъчно задължено лице на друго в изпълнение на това обезпечение;
vi)
доставката на стоки в резултат на прехвърляне на временното запазване на правото на собственост на правоприемника и упражняването на това право от правоприемника;
vii)
доставка на недвижима собственост, продадена от длъжник по съдебно решение в процедура по принудително изпълнение.
По смисъла на настоящата буква, държавите-членки могат да предвидят, че данъчнозадължено лице, което извършва дейности или транзакции, които не се смятат за облагаеми доставки на стоки или услуги съгласно член 2, ще се счита за данъчнозадължено лице по отношение на получените доставки по първа алинея. Орган, който не подлежи на данъчно облагане, регулиран от публичното право, може да се счита за данъчно задължено лице по отношение на получените доставки, посочени в v), vi) и vii).
По смисъла на настоящата буква, държавите-членки могат да определят доставките на стоки и услуги и категориите доставчици или получатели, към които могат да се прилагат тези мерки. Те могат също така да ограничат прилагането на тази мярка до някои от доставките на стоки и услуги, изброени в приложение М.
Държавите-членки информират Комитета, създаден съгласно член 29, за всяка нова национална мярка, приета съгласно разпоредбите на настоящата буква.“
8.
Добавя се приложение М, установено в приложение I към настоящата директива.
Член 2
Решенията, изброени в приложение II от настоящата директива, се отменят от 1 януари 2008 г.
Член 3
Държавите-членки въвеждат в сила необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да се съобразят с настоящата директива.
Те прилагат разпоредбите, необходими за привеждането в съответствие с член 1, параграф 3 по отношение на новия член 11А, параграф 7 от Директива 77/388/ЕИО, и с член 1, параграф 4 по отношение на позоваването в член 17, параграф 4, букви а) и б) от Директива 77/388/ЕИО във варианта, установен в член 28е, параграф 1 и член 21, параграф 1, буква е) от упоменатата директива, преди1 януари 2008 г.
Когато държавите-членки приемат разпоредби съгласно настоящата директива те незабавно съобщават на Комисията текста на тези разпоредби, в които се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
Член 4
Настоящата директива влиза в сила в деня след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 5
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 24 юли 2006 година.
DIRECTIVA 2006/69/CE DO CONSELHO
de 24 de Julho de 2006
que altera a Directiva 77/388/CEE no que se refere a certas medidas destinadas a simplificar o procedimento de cobrança do imposto sobre o valor acrescentado e a lutar contra a fraude ou evasão fiscais e que revoga certas decisões que concedem derrogações
O CONSELHO DA UNIÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia, nomeadamente o artigo 93.o,
Tendo em conta a proposta da Comissão,
Tendo em conta o parecer do Parlamento Europeu (1),
Tendo em conta o parecer do Comité Económico e Social Europeu (2),
Considerando o seguinte:
(1)
A fim de lutar contra a fraude ou evasão fiscais e simplificar o procedimento de cobrança do imposto sobre o valor acrescentado, foram concedidas a determinados Estados-Membros, em diferentes termos, algumas derrogações respeitantes a problemas similares, nos termos do n.o 1 do artigo 27.o da Sexta Directiva 77/388/CEE do Conselho, de 17 de Maio de 1977, relativa à harmonização das legislações dos Estados-Membros respeitantes aos impostos sobre o volume de negócios - sistema comum do imposto sobre o valor acrescentado: matéria colectável uniforme (3). A solução dos problemas em causa deverá ser colocada ao alcance de todos os Estados-Membros, mediante a integração das correspondentes medidas na referida directiva. Tais medidas deverão ser proporcionadas e limitadas à resolução do problema em questão. Uma vez que os Estados-Membros têm necessidades diferentes, essa integração deverá limitar-se a tornar extensiva a todos os Estados-Membros a faculdade de adopção das medidas em causa, se e quando tal se afigurar necessário.
(2)
Os Estados-Membros deverão poder tomar as providências necessárias para se certificarem de que as medidas previstas na Directiva 77/388/CEE no que respeita à determinação do sujeito passivo e à transferência de empresas sem interrupção da actividade não estão a ser utilizadas para efeitos de fraude ou evasão fiscais.
(3)
Os Estados-Membros deverão poder intervir no que respeita ao valor das entregas, prestações de serviços e aquisições em circunstâncias específicas limitadas, de modo a garantir que não exista nenhuma perda de receitas fiscais através do recurso a partes associadas tendo em vista a obtenção de vantagens fiscais.
(4)
Os Estados-Membros deverão poder englobar, no valor tributável de uma operação que envolva a transformação de ouro para investimento fornecido pelo destinatário, o valor desse ouro para investimento, uma vez que, em virtude da sua transformação, o ouro em causa perde o seu estatuto de ouro para investimento.
(5)
Deverá salientar-se que certos serviços de natureza comparável à dos bens de investimento podem ser abrangidos pelo regime que permite a regularização das deduções aplicáveis aos bens de investimento durante toda a vida útil do activo, em função da sua utilização efectiva.
(6)
Em determinados casos específicos, os Estados-Membros deverão poder designar o destinatário das operações como sendo o responsável pelo pagamento e contabilização do imposto sobre o valor acrescentado. Esta medida permitir-lhes-á simplificar as regras e lutar contra a fraude e evasão fiscais verificadas em determinados sectores ou em certos tipos de operações.
(7)
A Directiva 77/388/CEE deverá, por conseguinte, ser alterada em conformidade.
(8)
Consequentemente, os Estados-Membros deverão deixar de poder beneficiar de derrogações a título individual que lhes tenham sido concedidas por determinadas decisões tomadas pelo Conselho nos termos do n.o 1 do artigo 27.o da Directiva 77/388/CEE e que sejam abrangidas pelas disposições previstas na presente directiva. As decisões em causa deverão, por conseguinte, ser expressamente revogadas. A presente directiva não deverá afectar nem as medidas aplicadas pelos Estados-Membros nos termos do n.o 5 do artigo 27.o da Directiva 77/388/CEE, nem as derrogações que tenham sido concedidas nos termos do n.o 1 do artigo 27.o dessa directiva e que não tenham sido revogadas pela presente directiva.
(9)
Algumas das disposições previstas na presente directiva deverão ser de aplicação facultativa e deverão conferir aos Estados-Membros uma certa margem de discricionariedade. Por uma questão de transparência, deverá dispor-se que os Estados-Membros deverão informar-se mutuamente, através do Comité Consultivo do Imposto sobre o Valor Acrescentado criado ao abrigo do artigo 29.o da Directiva 77/388/CEE, sobre quaisquer leis aprovadas ao abrigo daquelas disposições. Não é necessário transmitir informações relativamente a medidas nacionais que tenham sido tomadas ao abrigo de uma decisão que seja revogada pela presente directiva ou que caduque à data da entrada em vigor desta última, mas que continuem a ser aplicadas por um Estado-Membro nos termos da presente directiva,
ADOPTOU A PRESENTE DIRECTIVA:
Artigo 1.o
A Directiva 77/388/CEE é alterada do seguinte modo:
1)
Ao n.o 4 do artigo 4.o é aditado o seguinte parágrafo:
«Um Estado-Membro que exerça a faculdade prevista no segundo parágrafo pode adoptar todas as medidas necessárias para evitar a fraude ou evasão fiscais através da utilização da presente disposição.».
2)
O segundo período do n.o 8 do artigo 5.o passa a ter a seguinte redacção:
«Se for caso disso, os Estados-Membros podem, caso o beneficiário não se encontre totalmente sujeito ao imposto, tomar as medidas necessárias a fim de evitar distorções de concorrência. Podem igualmente adoptar todas as medidas necessárias para evitar a fraude ou evasão fiscais através da utilização da presente disposição».
3)
O ponto A do artigo 11.o é alterado do seguinte modo:
a)
É revogado o segundo parágrafo da alínea d) do n.o 1;
b)
São aditados os seguintes números:
«5. Os Estados-Membros têm a faculdade de englobar no valor tributável da entrega de bens ou da prestação de serviços o valor do ouro para investimento isento, na acepção do artigo 26.o-B, que, tendo sido fornecido pelo cliente a fim de ser sujeito a transformação, perde o seu estatuto de ouro para investimento isento de IVA no momento em que se procede à entrega de bens ou à prestação de serviços em questão. O valor a ser tido em conta é o valor normal do ouro para investimento no momento em que se procede à entrega de bens ou à prestação de serviços.
6. A fim de evitar a fraude ou evasão fiscais, os Estados-Membros podem tomar medidas para garantir que o valor tributável relativo a uma entrega de bens ou prestação de serviços seja idêntico ao valor normal. Esta faculdade só será exercida relativamente às entregas de bens e prestações de serviços que envolvam laços familiares ou outros laços pessoais próximos, laços organizacionais, patrimoniais, associativos, financeiros ou jurídicos, definidos pelo Estado-Membro. Para efeitos do presente parágrafo, os laços jurídicos podem abranger as relações estabelecidas entre um empregador e um empregado ou a família deste ou quaisquer outras pessoas com ele estreitamente relacionadas.
O âmbito de aplicação do primeiro parágrafo é limitado aos seguintes casos:
a)
Quando a contraprestação seja inferior ao valor normal e o destinatário da operação não tenha direito a deduzir totalmente o IVA ao abrigo do artigo 17.o;
b)
Quando a contraprestação seja inferior ao valor normal e o fornecedor dos bens ou prestador dos serviços não tenha direito a deduzir totalmente o IVA ao abrigo do artigo 17.o e a operação esteja isenta ao abrigo do artigo 13.o ou da alínea b) do n.o 3 do artigo 28.o;
c)
Quando a contraprestação seja superior ao valor normal e o fornecedor dos bens ou prestador dos serviços não tenha direito a deduzir totalmente o IVA ao abrigo do artigo 17.o
Os Estados-Membros podem especificar as categorias de prestadores ou destinatários às quais são aplicáveis as medidas previstas nos primeiro e segundo parágrafos.
Os Estados-Membros devem informar o Comité criado ao abrigo do artigo 29.o da introdução de quaisquer novas medidas nacionais que sejam adoptadas em aplicação do presente número.
7. Para efeitos da presente directiva, por “valor normal” entende-se o montante total que, a fim de obter os bens ou serviços em questão nesse momento, o adquirente ou destinatário no mesmo estádio de comercialização em que a entrega de bens ou a prestação de serviços se realiza teria de pagar, em condições de livre concorrência, a um fornecedor ou prestador independente no Estado-Membro em que a operação é tributada.
Na falta de entrega de bens ou prestação de serviços similar, o valor normal é constituído, no que respeita aos bens, por um montante não inferior ao preço de compra dos bens ou de bens similares ou, na falta de preço de compra, ao preço de custo, determinados no momento em que tais operações se realizam, ou, no que respeita aos serviços, por um montante não inferior às despesas suportadas pelo sujeito passivo na execução da prestação de serviços.».
4)
O n.o 4 do artigo 17.o, na versão constante do n.o 1 do artigo 28.o-F, é alterado do seguinte modo:
a)
Na alínea a) do segundo parágrafo, os termos «no n.o 1, alíneas a) e c), do artigo 21.o» são substituídos por «na alínea a), c) ou f) do n.o 1 do artigo 21.o ou na alínea c) do n.o 2 do artigo 21.o»;
b)
Na alínea b) do segundo parágrafo, os termos «no n.o 1, alínea a), do artigo 21.o» são substituídos por «na alínea a) ou f) do n.o 1 do artigo 21.o ou na alínea c) do n.o 2 do artigo 21.o».
5)
Na alínea d) do n.o 1 do artigo 18.o, na versão constante do n.o 2 do artigo 28.o-F, os termos «do ponto 1 do artigo 21.o» são substituídos por «do n.o 1 do artigo 21.o ou da alínea c) do n.o 2 do artigo 21.o».
6)
Ao n.o 4 do artigo 20.o é aditado o seguinte parágrafo:
«Os Estados-Membros podem igualmente aplicar os n.os 2 e 3 aos serviços que tenham características idênticas às que são habitualmente atribuídas aos bens de investimento.».
7)
Ao n.o 2 do artigo 21.o, na versão constante do artigo 28.o-G, é aditada a seguinte alínea:
«c)
Quando sejam efectuadas as operações adiante enumeradas, os Estados-Membros podem estabelecer que o devedor do imposto é o sujeito passivo destinatário dessas operações:
i)
prestação de serviços de construção, incluindo reparação, limpeza, manutenção, alteração e demolição respeitantes a bens imóveis, bem como a entrega de obras em imóveis considerada como entrega de bens por força do disposto no n.o 5 do artigo 5.o,
ii)
colocação à disposição de pessoal que participe nas actividades abrangidas pela subalínea i),
iii)
entrega de um bem imóvel, na acepção das alíneas g) e h) do ponto B do artigo 13.o, sempre que o fornecedor tenha optado pela tributação da operação nos termos da alínea b) do ponto C desse artigo,
iv)
entrega de materiais usados, materiais usados que não possam ser reutilizados no mesmo estado, desperdícios, resíduos industriais e não industriais, resíduos recicláveis, resíduos parcialmente transformados, sucata e certos bens e serviços específicos, identificados no anexo M,
v)
entrega de bens dados em garantia por um sujeito passivo a outro sujeito passivo em execução dessa garantia,
vi)
entrega de bens após a cessão de um direito de reserva de propriedade a um cessionário que exerce esse direito,
vii)
entrega de um bem imóvel vendido pelo devedor no âmbito de um processo de venda coerciva.
Para efeitos da presente alínea, os Estados-Membros podem dispor que um sujeito passivo que exerça também actividades ou realize operações que não sejam consideradas entregas de bens nem prestações de serviços tributáveis, nos termos do artigo 2.o, seja considerado sujeito passivo relativamente às entregas de bens e prestações de serviços recebidas a que se refere o primeiro parágrafo. Um organismo de direito público que não seja sujeito passivo pode ser considerado sujeito passivo relativamente às entregas de bens e prestações de serviços recebidas a que se referem as subalíneas v), vi) e vii).
Para efeitos da presente alínea, os Estados-Membros podem especificar as entregas de bens e prestações de serviços abrangidas e as categorias de operadores ou destinatários às quais estas medidas são aplicáveis. Podem também limitar a aplicação dessa medida a algumas das entregas de bens e prestações de serviços enumeradas no anexo M.
Os Estados-Membros devem informar o Comité criado ao abrigo do artigo 29.o da introdução de quaisquer novas medidas nacionais que sejam adoptadas em aplicação da presente alínea.».
8)
É aditado o anexo M, que consta do anexo I da presente directiva.
Artigo 2.o
As decisões enumeradas no anexo II da presente directiva são revogadas com efeitos a partir de 1 de Janeiro de 2008.
Artigo 3.o
Os Estados-Membros devem pôr em vigor as disposições legislativas, regulamentares e administrativas necessárias para dar cumprimento à presente directiva.
Os Estados-Membros devem aplicar a partir de 1 de Janeiro de 2008 as disposições necessárias para dar cumprimento ao ponto 3) do artigo 1.o, no que diz respeito ao novo n.o 7 do ponto A do artigo 11.o da Directiva 77/388/CEE, e ao ponto 4) do artigo 1.o, no que diz respeito à referência à alínea f) do n.o 1 do artigo 21.o da Directiva 77/388/CEE, constante das alíneas a) e b) do n.o 4 do artigo 17.o da mesma directiva, na versão que consta do n.o 1 do artigo 28.o-F.
Quando aprovarem disposições ao abrigo da presente directiva, os Estados-Membros devem comunicar imediatamente à Comissão o texto dessas disposições, que devem incluir uma referência à presente directiva ou ser acompanhadas dessa referência aquando da sua publicação oficial. As modalidades dessa referência serão aprovadas pelos Estados-Membros.
Artigo 4.o
A presente directiva entra em vigor no dia seguinte ao da sua publicação no Jornal Oficial da União Europeia.
Artigo 5.o
Os Estados-Membros são os destinatários da presente directiva.
Feito em Bruxelas, em 24 de Julho de 2006.