19861222
Директива на Съвета
от 22 декември 1986 година
за сближаване на законовите, подзаконовите и административните разпоредби на държавите-членки относно потребителския кредит
(87/102/ЕИО)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската икономическа общност, и по-специално член 100 от него,
като взе предвид предложението на Комисията [1],
като взе предвид становището на Европейския парламент [2],
като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет [3],
като има предвид, че съществуват големи различия в законодателствата на държавите-членки в областта на потребителския кредит;
като има предвид, че тези законодателни различия могат да доведат до нарушаване на конкуренцията между кредиторите в Общия пазар;
като има предвид, че тези различия ограничават възможностите на потребителя да получи кредит в други държави-членки; като има предвид, че те засягат размера и естеството на поискания кредит, а също така и покупката на стоки и услуги;
като има предвид, че в резултат на това тези различия оказват влияние върху свободното движение на стоки и услуги, които могат да бъдат получени от потребителите чрез кредит, и така пряко да засегнат функционирането на Общия пазар;
като има предвид, че поради нарастващия размер на даден кредит, отпуснат на потребителите в Общността, изграждането на общ пазар за потребителски кредит би облагодетелствало еднакво потребители, кредитори, производители, продавачи на едро и на дребно на стоки и доставчици на услуги;
като има предвид, че програмите на Европейската икономическа общност за защита на потребителите и за информиране на потребителите [4] предвиждат, inter alia, че потребителят трябва да бъде защитен срещу неравноправни кредитни условия и че хармонизиране на общите условия за потребителския кредит следва да бъде приоритет;
като има предвид, че различията в законодателствата и практиките водят до неравна защита на потребителите в областта на потребителския кредит в отделните държави-членки;
като има предвид, че настъпиха значителни промени през последните години във вида на кредитите, отпускани на потребителите и използвани от тях; като има предвид, че се появиха и продължават да се развиват нови форми на потребителски кредит;
като има предвид, че потребителят трябва да получава подходяща информация за условията и разходите по кредита и за неговите задължения; като има предвид, че тази информация трябва да включва, inter alia, годишния процент на разходите по кредита, или, в случай че няма такъв, сумата, която потребителят следва да заплати за кредита; като има предвид, че в очакване на решение за метод или методи на Общността за изчисляване на годишния процент на разходите държавите-членки следва да могат да запазят съществуващите методи или практики за изчисляване на този процент или, в случай че няма такива, следва да приемат разпоредби за посочване на разходите по потребителския кредит;
като има предвид, че условията за кредит могат да бъдат неблагоприятни за потребителя; като има предвид, че по-добра защита на потребителите може да се постигне чрез приемане на определени изисквания, които да се прилагат към всички форми на кредит;
като има предвид, че поради характера на определени договори за кредит или видове сделки тези договори или сделки следва да бъдат, частично или напълно, изключени от приложното поле на настоящата директива;
като има предвид, че следва да бъде възможно за държавите-членки, след консултации с Комисията, да изключат от настоящата директива определени форми на кредит с нетърговски характер, отпуснати при конкретни условия;
като има предвид, че практиките, съществуващи в някои държави-членки по отношение на автентичните документи, съставени пред нотариус или съдия, са такива, че правят прилагането на определени разпоредби от настоящата директива ненужни в случая на тези документи; като има предвид, че следователно трябва да бъде възможно за държавите-членки да изключат такива документи от тези разпоредби;
като има предвид, че кредитни договори за много големи финансови суми имат тенденцията да се различават от обичайните договори за потребителски кредит; като има предвид, че прилагането на разпоредбите на настоящата директива по отношение на договори за много малки суми може да създаде ненужно административно натоварване както за потребителите, така и за кредиторите; като има предвид, че следователно договорите над или под определените финансови граници следва да бъдат изключени от настоящата директива;
като има предвид, че разпоредбата за предоставяне на информация за размера на кредит в рекламата и в търговските помещения на кредитора или на кредитния брокер може да улесни потребителя при сравняването на различни оферти;
като има предвид, че защитата на потребителите е допълнително засилена, ако договорите за кредит са сключени писмено и съдържат определени минимални особености, отнасящи се до условията по договора;
като има предвид, че при кредити, предоставени за придобиване на стоки, държавите-членки следва да определят условията, при които стоките могат да бъдат отнети, особено ако потребителят не е дал съгласието си; като има предвид, че балансът между страните следва при отнемане да бъде направен по такъв начин, че да се гарантира, че отнемането не води до неоснователно обогатяване;
като има предвид, че на потребителя следва да бъде дадена възможност да изпълни задълженията си предсрочно; като има предвид, че потребителят следва в такъв случай да има правото на справедлива отстъпка от общия размер на кредита;
като има предвид, че прехвърлянето на правата на кредитора, произтичащи от договора за кредит, не следва да дава възможност за отслабване позицията на потребителя;
като има предвид, че онези от държавите-членки, които позволяват на потребителите да използват менителници, записи на заповед или чекове във връзка с договорите за кредити, следва да гарантират, че потребителят е защитен по подходящ начин, когато използва такива инструменти;
като има предвид, че по отношение на стоки или услуги, които потребителят е договорил да получи на кредит, потребителят следва, поне при определените по-долу обстоятелства, да притежава права спрямо кредитора си, които да са в допълнение към обичайните му договорни права спрямо него и спрямо доставчика на стоките или услугите; като има предвид, че обстоятелствата, посочени преди това, са тези, при които кредиторът и доставчикът на стоки или услуги имат предварително подписан договор, по силата на който кредит се отпуска изключително само от този кредитор на клиентите на този доставчик с цел да се даде възможност на потребителя да придобие стоки или услуги от последния;
като има предвид, че екюто е определено в Регламент (ЕИО) № 3180/78 на Съвета [5] последно изменен с Регламент (ЕИО) № 2626/84 [6]; като има предвид, че държавите-членки следва в ограничена степен да разполагат със свободата да закръгляват сумите в национална валута в резултат от конверсия на сумите, посочени в настоящата директива и изразени в екю; като има предвид, че сумите, посочени в настоящата директива, следва да бъдат периодично преразглеждани в светлината на икономическите и монетарните тенденции в Общността и, при необходимост, да бъдат променяни;
като има предвид, че подходящи мерки следва да бъдат приети от държавите-членки за оторизиране на лицата, предлагащи кредит или действащи като посредници за сключване на договори за кредит, или за проверяване или наблюдаване на дейностите на лица, отпускащи кредит или уговарящи отпускането на креди,т или за да се даде възможност на потребителите да подадат жалби по отношение на договори за кредит или на кредитни условия;
като има предвид, че договорите за кредит не трябва да дерогират, в ущърб на потребителя, разпоредбите, приети в приложение на настоящата директива или съответстващи на нейните разпоредби; като има предвид, че тези разпоредби не трябва да бъдат заобикаляни в резултат на начина, по който са формулирани договорите;
като има предвид, че докато настоящата директива предвижда определена степен на сближаване на законовите, подзаконовите и административните разпоредби на държавите-членки относно потребителския кредит и определено ниво на защита на потребителите, държавите-членки не трябва да бъдат възпрепятствани да приемат по-строги мерки за защита на потребителя с оглед на задълженията им, произтичащи от Договора;
като има предвид, че не по-късно от 1 януари 1995 г. Комисията трябва да представи на Съвета доклад относно действието на настоящата директива,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
1. Настоящата директива се прилага по отношение на договорите за кредит.
2. По смисъла на настоящата директива:
а) "потребител" означава физическо лице, което при сделки, обхванати от настоящата директива, действа за цели, които могат да бъдат считани като излизащи извън неговата търговска или професионална дейност;
б) "кредитор" означава всяко физическо или юридическо лице, което предоставя кредит в рамките на упражняването на своята търговска или професионална дейност, или обединение от такива лица;
в) "договор за кредит" означава договор, по който кредитор предоставя или се задължава да предостави на потребител кредит под формата на разсрочено плащане, заем или всяка друга подобна форма на улеснение за плащане.
Договорите за предоставяне на услуги за продължителен период от време (частни или обществени), съгласно които потребителят има право да заплаща стойността на услугите чрез извършване на периодични плащания при предоставяне на услугите, не се считат за договори за кредит по смисъла на настоящата директива;
г) "обща стойност на кредита за потребителя" означава всички разходи по кредита, включително лихвите и другите разходи, пряко свързани с договора за потребителски кредит, определени в съответствие с разпоредбите или практиките, съществуващи или които ще бъдат установени от държавите-членки;
д) "годишен процент на разходите" означава общата стойност на кредита за потребителя, изразена в годишен процент от главницата на отпуснатия кредит и изчислен съгласно съществуващите методи на държавите-членки.
Член 2
1. Настоящата директива не се прилага за:
а) договори за кредит или договори с обещание за отпускане на кредит:
- предназначени главно за придобиване или запазване на права на собственост върху земя или върху съществуваща или проектирана сграда,
- предназначени за обновяване или подобряване на сграда;
б) договори за наем, освен ако те предвиждат, че собствеността ще бъде прехвърлена впоследствие на наемателя;
в) кредит, отпуснат или предоставен на разположение без изплащане на лихва или на някакви други разноски;
г) договори за кредит, по които не се дължи никаква лихва, при условие че потребителят се съгласи да изплати кредита на една вноска;
д) кредит, отпуснат от кредитна институция или от финансова институция под формата на авансово плащане по текуща сметка, различна от сметките, свързани с кредитна карта.
Въпреки това разпоредбите на член 6 се прилагат за такива кредити;
е) договори за кредит, включващи суми, по-малки от 200 ECU или по-големи от 20000 ECU;
ж) договори за кредит, по силата на които потребителят е задължен да издължи кредита:
- в рамките на период, който не надвишава три месеца, или
- най-много на четири вноски в рамките на период, който не надвишава 12 месеца.
2. Дадена държава-членка може, след консултации с Комисията, да изключи от приложението на настоящата директива определени видове кредит, които отговарят на следните условия:
- отпуснати са при размери на разноските под тези, които преобладават на пазара, и
- обикновено не се предлагат на обществеността.
3. Разпоредбите на член 4 и на членове от 6 до 12 не се прилагат към договори за кредит или към договори с обещание за отпускане на кредит, гарантирани чрез ипотека на недвижимо имущество, доколкото те не са все още изключени от приложното поле на настоящата директива, по силата на параграф 1, буква а) от настоящия член.
4. Държавите-членки могат да изключат от разпоредбите на членове от 6 до 12 договорите за кредит под формата на автентичен документ, подписан пред нотариус или съдия.
Член 3
Без да се засяга Директива 84/450/ЕИО на Съвета от 10 септември 1984 г. относно сближаването на законовите, подзаконовите и административните разпоредби на държавите-членки, свързани със заблуждаващата реклама [7] и на нормите и принципите, прилагани за непочтената реклама, всяка реклама или всяка оферта, която е изложена в търговските помещения, в която дадено лице предлага кредит или предлага да уреди договор за кредит и в която е посочен лихвеният процент или всички други цифри, свързани с размера на кредита, трябва да посочва също така дължимия годишен лихвен процент посредством представителен пример, ако не е възможно да се използват други методи.
Член 4
1. Договорите за кредит се изготвят в писмена форма. Потребителят получава екземпляр от писмения договор.
2. Писменият договор включва:
а) посочване на дължимия годишен лихвен процент;
б) посочване на условията, при които дължимият годишен лихвен процент може да бъде променен.
В случаите, когато не е възможно да се посочи дължимият годишен лихвен процент, на потребителя се предоставя задоволителна информация в писмения договор. Тази информация включва поне информацията, предоставена в член 6, параграф 1, второ тире.
3. Писменият договор включва освен това другите основни условия по договора.
Например приложението към настоящата директива съдържа списък на условията, които се считат, че са съществени, които държавите-членки могат да изискат да бъдат включени в писмения договор, като основни.
Член 5
Чрез дерогация от член 3 и член 4, параграф 2 и до приемане на решение за въвеждането на метод или методи на Общността за изчисляване на дължимия годишен лихвен процент онези от държавите-членки, които по време на нотифицирането за настоящата директива не изискват дължимият годишен лихвен процент да бъде посочен или които нямат установен метод за изчисляването му, изискват да бъде посочен поне общият размер на кредита за потребителя.
Член 6
1. Независимо от изключението, предвидено в член 2, параграф 1, буква д), когато има договор между кредитна или финансова институция и потребител за отпускането на кредит под формата на авансово плащане по текуща сметка, различна от сметките, свързани с кредитна карта, потребителят е информиран по време или преди сключването на договора:
- за горната граница на кредита, ако има такава,
- за годишния лихвен процент и разноските, приложими от момента на сключването на договора, и условията, при които те могат да бъдат променяни,
- за процедурата по прекратяване на договора.
Тази информация се потвърждава писмено.
2. Освен това през времетраенето на договора потребителят е информиран за всяка промяна на годишния лихвен процент или на съответните разноски в момента, в който настъпят. Такава информация може да бъде дадена в извлечение по сметка или по какъвто и да е друг начин, приемлив за държавите-членки.
3. В държави-членки, където мълчаливо приетото превишаване наличността по разплащателна сметка (овърдрафт) е допустимо, съответните държави-членки гарантират, че потребителят е информиран за годишния лихвен процент и приложимите разноски и за всички промени в тях, когато превишаването наличността по разплащателната сметка (овърдрафт) продължи над три месеца.
Член 7
В случая на кредит, отпуснат за придобиването на стоки, държавите-членки определят условията, при които стоките могат да бъдат върнати, по-специално ако потребителят не е дал съгласието си. Освен това те следят за това, когато кредиторът си възстанови владението върху стоките, балансът между страните да бъде направен така, че връщането на вещта на собственика ѝ да не доведе до неоснователно обогатяване.
Член 8
Потребителят има право да изпълни предварително задълженията си по договора за кредит преди срока, фиксиран от договора. В този случай в съответствие с правилата, определени от държавите-членки, потребителят има право на равностойно приспадане от общия размер на кредита.
Член 9
Когато правата на кредитора съгласно договор за кредит са прехвърлени на трето лице, потребителят има право да предяви спрямо третото лице всички възражения, с които е разполагал срещу първоначалния кредитор, включително и възражението за прихващане, когато последното е допустимо в съответната държава-членка.
Член 10
Държавите-членки, които по отношение на договорите за кредит разрешават на потребителя:
а) да извършва плащането посредством менителници, включително запис на заповед;
б) да дава гаранция посредством менителници, включително запис на заповед и чекове,
следят за това, потребителят да бъде подходящо защитен, когато използва тези финансови инструменти в посочените случаи.
Член 11
1. Държавите-членки гарантират, че съществуването на договор за кредит по никакъв начин не засяга правата на потребителя спрямо доставчика на стоки или услуги, закупени посредством такъв един договор, в случаите когато стоките или услугите не са доставени или поради други причини не са съобразени с договора за тяхната доставка.
2. Потребителят има правото да предяви претенции срещу кредитора, когато:
а) с цел да закупи стоки или да получи услуги потребителят сключва договор за кредит с лице, различно от доставчика им;
и
б) кредиторът и доставчикът на стоките или услугите имат предварително подписан договор, по силата на който кредитът се отпуска изключително от този кредитор на клиенти на този доставчик или лице, предоставящо услуги за придобиването на стоки или услуги от този доставчик или лице, предоставящо услуги; и
в) потребителят, посочен в буква а), получи кредита си съгласно този предварително подписан договор; и
г) стоките или услугите, обхванати от договора за кредит, не се доставят или са доставени само частично, или не са съобразени с договора за доставката им; и
д) потребителят е предявил претенциите си спрямо доставчика, но не е успял да получи удовлетворението, на което е имал право.
Държавите-членки определят до каква степен и при какви условия тези претенции могат да бъдат предявявани.
3. Параграф 2 не се прилага, когато въпросната отделна сделка е за сума, по-малка от еквивалента на 200 ECU.
Член 12
1. Държавите-членки:
а) гарантират, че лицата, предлагащи кредит или действащи като посредници за сключване на договори за кредит, получават официално разрешение да правят това, било изрично или като доставчици на стоки и услуги; или
б) гарантират, че лицата, отпускащи кредит или действащи като посредници за сключване на договори за кредит, подлежат на проверка или надзор върху дейността им от институция или официален орган; или
в) съдействат за създаването на подходящи органи, пред които могат да бъдат подавани жалби по отношение на договорите за кредит или кредитните условия, и предоставят съответна информация или съвет на потребителите по отношение на тях.
2. Държавите-членки могат да предвидят разрешението, посочено в параграф 1, буква а), да не се изисква, когато лицата, предлагащи да сключат или действащи като посредници за сключване на договори за кредит, отговарят на определението в член 1 от Първа директива на Съвета от 12 декември 1977 г. за сближаването на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно достъпа и упражняването на дейността на кредитни институции [8] и когато са оторизирани в съответствие с разпоредбите на посочената директива.
Когато лица, отпускащи кредит или уреждащи кредита да бъде отпуснат, са получили разрешение както изрично, така и съгласно разпоредбите на параграф 1, буква а) и също така съгласно разпоредбите на гореспоменатата директива, но последното им разрешително е било отнето впоследствие, то компетентните власти, отговарящи за издаването на разрешителни за отпускане на кредит съгласно параграф 1, буква а), следва да бъдат уведомени и следва да решат дали съответните лица могат да продължат да предоставят кредит или да уреждат предоставянето на кредит, или пък дали конкретното разрешително, предоставено съгласно параграф 1, буква а), трябва да бъде отнето.
Член 13
1. По смисъла на настоящата директива екю е това, което е определено от Регламент (ЕИО) № 3180/78, изменен с Регламент (ЕИО) № 2626/84. Еквивалентът му в национална валута се изчислява първоначално по курса, получен в деня на приемане на настоящата директива.
Държавите-членки могат да закръглят сумите в национална валута в резултат на обмяната на сумите в екю, при условие че такова закръгляне не надвишава 10 ECU.
2. На всеки пет години и за първи път през 1995 г. Съветът по предложение на Комисията преразглежда и при необходимост променя размера на сумите, посочени в настоящата директива, в светлината на икономическото и монетарното развитие в Общността.
Член 14
1. Държавите-членки гарантират, че кредитните споразумения не дерогират, в ущърб на потребителя, разпоредбите на националното законодателство, въвеждащи или съответстващи на настоящата директива.
2. Държавите-членки гарантират освен това, че разпоредбите, които приемат за въвеждането на настоящата директива, не се заобикалят в резултат на начина, по който са формулирани споразуменията, в частност чрез разпределянето на размера на кредита в няколко договора.
Член 15
Настоящата директива не е пречка държавите-членки да запазят или да приемат по-строги разпоредби за защита на потребителите, съвместими със задълженията им по договора.
Член 16
1. Държавите-членки въвеждат в действие необходимите мерки, за да приведат законодателството си в съответствие с настоящата директива, не по-късно от 1 януари 1990 г. и уведомяват незабавно Комисията за това.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текстовете на основните разпоредби от националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 17
Не по-късно от 1 януари 1995 г. Комисията представя доклад на Съвета относно прилагането на настоящата директива.
Член 18
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 22 декември 1986 година.
*****
DIRECTIVA DO CONSELHO
de 22 de Dezembro de 1986
relativa à aproximação das disposições legislativas, regulamentares e administrativas dos Estados-membros relativas ao crédito ao consumo
(87/102/CEE)
O CONSELHO DAS COMUNIDADES EUROPEIAS,
Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Económica Europeia e, nomeadamente, o seu artigo 100º,
Tendo em conta a proposta da Comissão (1),
Tendo em conta o parecer do Parlamento Europeu (2),
Tendo em conta o parecer do Comité Económico Social (3),
Considerando que existem grandes diferenças nas legislações dos Estados-membros no domínio do crédito ao consumo;
Considerando que essas difeenças de legislação podem conduzir a distorções de concorrência entre mutuantes no interior do mercado comum;
Considerando que essas diferenças limitem as possibilidades de o consumidor obter crédito noutro Estado-membro; que tais diferenças afectam o volume e a natureza do crédito solicitado, bem como a compra de bens e serviços;
Considerando que, por conseguinte, essas diferenças influem na livre circulação de bens e serviços susceptíveis de aquisição pelo consumidor mediante o recurso ao crédito e, assim, afectam directamente o funcionamento do mercado comum;
Considerando que, dado o contínuo aumento do volume do crédito concedido aos consumidores na Comunidade, o estabelecimento de um mercado comum do crédito ao consumo beneficiaria igualmente os consumidores, os mutuantes, os fabricantes grossistas e retalhistas de mercadorias e os prestadores de serviços;
Considerando que os programas da Comunidade Económica Europeia para uma política de defesa e informação dos consumidores (4) preveem, nomeadamente, que o consumidor deve ser protegido contra condições de crédito abusivas, e que deve ser dada prioridade às acções de harmonização das condições gerais que regem o crédito ao consumo;
Considerando que das diferenças de legislação e de prática resulta que o consumidor não beneficie, de um Estado-membro para outro, da mesma protecção em matéria de crédito ao consumo;
Considerando que tem havido, no decurso dos últimos anos, grandes alterações nos tipos de crédito facultados aos consumidores e por eles utilizados; que têm surgido, e continuam a desenvolver-se, novas formas de crédito ao consumo;
Considerando que o consumidor deve receber informações adequadas sobre as condições e o custo do crédito e sobre as suas obrigações; considerando que essas informações devem incluir, nomeadamente, a taxa anual de encargos efectiva global ou, na sua falta, o montante total que o consumidor deve pagar pelo crédito; considerando que, na pendência de uma decisão sobre o ou os métodos comunitários de cálculo da taxa anual de encargos efectiva global, os Estados-membros devem poder continuar a aplicar os métodos ou práticas existentes para calcular essa taxa, ou devem na sua falta, estabelecer disposições para indicar o custo total do crédito para o consumidor;
Considerando que as condições de crédito podem ser desvantajosas para o consumidor e considerando que se pode conseguir uma melhor defesa dos consumidores mediante a adopção de determinadas exigências aplicáveis a todas as formas de crédito;
Considerando que, relativamente à especificidade de determinados contratos de crédito ou tipos de transacções, estes contratos ou transacções devem ser parcial ou totalmente exluídos do âmbito de aplicação da presente directiva;
Considerando que os Estados-membros devem poder, mediante consulta à Comissão, tornar isentas da aplicação da presente directiva determinadas formas de crédito de carácter não comercial, concedido ao abrigo de condições especiais;
Considerando que as práticas existentes em alguns Estados-membros relativamente aos actos autenticados lavrados perante notário ou juíz são de molde a tornar desnecessária a aplicação, a esses actos, de algumas das disposições da presente directiva; considerando que deve portanto ser possível que os Estados-membros isentem os referidos actos da aplicação dessas disposições;
Considerando que os contratos de crédito para montantes financeiros muito elevados tendem a diferir das transacções de crédito ao consumo habituais; considerando que a aplicação das disposições da presente directiva a contratos que envolvam montantes muito pequenos pode ocasionar obstáculos administrativos desnecessários tanto para os consumidores como para os mutuantes; considerando que, por conseguinte, devem ser excluídos do âmbito da presente directiva os contratos acima ou abaixo de limites financeiros bem especificados;
Considerando que as informações sobre o custo do crédito colhidas pelo consumidor na publicidade e nas instalações comerciais do credor ou de um intermediário podem facilitar-lhe a comparação das várias ofertas que lhe são feitas;
Considerando que a defesa do consumidor será maior ainda se os contratos de crédito forem feitos por escrito e contiverem determinadas informações pormenorizadas sobre as condições do contrato;
Considerando que, no caso de créditos concedidos para a aquisição de bens, os Estados-membros devem estabelecer as condições em que os bens podem ser recuperados, especialmente se o consumidor não tiver dado o seu consentimento; considerando que, se o credor voltar à posse dos bens, o acerto de contas entre as partes deve ser feito de forma a assegurar que a recuperação não acarrete o enriquecimento sem causa do credor;
Considerando que o consumidor deve ser autorizado a cumprir as suas obrigações antes do prazo estipulado pelo contrato; considerando que o consumidor deve ter, nesse caso, direito à justa redução do custo total do crédito;
Considerando que a transmissão dos direitos decorrentes, para um credor, do contrato de crédito não deve ter como consequência o enfraquecimento da posição do consumidor;
Considerando que os Estados-membros que permitem aos consumidores a utilização de letras de câmbio, promissórias ou cheques, em conexão com contratos de crédito, deve garantir ao consumidor protecção adequada na utilização desses instrumentos;
Considerando que, no que respeita a bens e serviços que o consumidor tenha contratado adquirir por meio de crédito, o consumidor deve, pelo menos nas circunstâncias abaixo definidas, ter direitos relativamente ao mutuante, para além dos direitos perante este último normalmente resultantes do contrato, e relativamente ao fornecedor dos bens e serviços; considerando que as circunstâncias acima referidas são aquelas em que entre o mutuante e o fornecedor dos bens ou serviços existe um acordo prévio que prevê que o crédito seja posto à disposição dos clientes desse fornecedor exclusivamente por esse mutuante, com a finalidade de permitir ao consumidor adquirir os bens ou serviços daquele;
Considerando que o valor do ECU é o definido no Regulamento (CEE) nº 3180/78 (1), com a última redacção que lhe foi dada pelo Regulamento (CEE) nº 2626/86 (2); considerando que os Estados-membros devem dentro de determinados limites, dispor da liberdade de arredondar os valores em moeda nacional resultantes da conversão dos montantes expressos em ECUs na presente directiva; que os montantes previstos na presente directiva devem ser periodicamente reanalisados à luz das tendências económicas e monetárias observadas na Comunidade e, se necessário, alterados;
Considerando que devem ser adoptadas pelos Estados-membros medidas adequadas que autorizem pessoas a conceder créditos ou a servir de intermediários para a concessão de créditos ou que permitam inspeccionar ou controlar as actividades das pessoas que concedem créditos ou que servem de intermediários para a concessão de crédito, ou que permitam aos consumidores apresentar reclamações contra os contratos ou as condições de crédito;
Considerando que os contratos de crédito não devem derrogar, em detrimento do consumidor, as disposições adoptadas em cumprimento da presente directiva ou que correspondam às disposições nela contidas; considerando que essas disposições não devem ser contornadas como resultado da formulação dos contratos;
Considerando que, uma vez que a presente directiva prevê certo grau de aproximação das disposições legislativas, regulamentares e administrativas dos Estados-membros relativas ao crédito ao consumo e um determinado nível de protecção ao consumidor, os Estados-membros não devem ser impedidos de aplicar ou de adoptar medidas mais severas de defesa do consumidor compatíveis com as obrigações decorrentes do Tratado que institui a Comunidade Económica Europeia;
Considerando que, o mais tardar em 1 de Janeiro de 1995, a Comissão deve apresentar ao Conselho um relatório sobre a aplicação da presente directiva,
ADOPTOU A PRESENTE DIRECTIVA:
Artigo 1º
1. A presente directiva aplica-se a contratos de crédito.
2. Para efeitos da presente directiva, entende-se por:
a) « Consumidor », a pessoa singular que, nas transacções abrangidas pela presente directiva, actue com objectivos que possam ser considerados alheios à sua actividade comercial ou profissão;
b) « Credor », a pessoa singular ou colectiva, que conceda o crédito no âmbito da sua actividade comercial, ramo de negócio ou profissão, ou um grupo de tais pessoas;
c) « Contrato de Crédito », o contrato por meio do qual um credor concede ou promete conceder a um consumidor um crédito sob a forma de pagamento diferido, empréstimo ou qualquer outro acordo financeiro semelhante.
Os contratos de prestação de serviços com carácter de continuidade, em que o consumidor tenha o direito de pagar tais serviços, durante o período da respectiva prestação, por meio de prestações, não são considerados contratos de crédito para efeitos da presente directiva;
d) « Custo total do crédito para o consumidor », todos os custos do crédito, incluindo juros e quaisquer outros encargos directamente relacionados com o contrato de crédito, calculados de acordo com as disposições ou práticas existentes ou a estabelecer nos Estados-membros;
e) « Taxa anual de encargos efectiva global », o custo total do crédito para o consumidor, expresso numa percentagem anual do montante do crédito concedido e calculado de acordo com os métodos existentes nos Estados-membros.
Artigo 2º
1. A presente directiva não se aplica:
a) A contratos de crédito ou ofertas de concessão de crédito:
- fundamentalmente destinados à aquisição ou à manutenção de direitos de propriedade sobre terrenos ou edifícios existentes ou projectados,
- destinados à renovação ou beneficiação de edifícios enquanto tal;
b) A contratos de locação, salvo quando tais contratos prevejam que o título de propriedade passe para o locatário no final do contrato;
c) A créditos concedidos ou postos à disposição do consumidor sem pagamento de juros ou de qualquer outro encargo;
d) A contratos de crédito ao abrigo dos quais não sejam cobrados juros, desde que o consumidor aceda a liquidar o crédito num só pagamento;
e) A créditos concedidos por instituições de crédito ou financeiras sob a forma de adiantamentos sobre uma conta corrente, com excepção das contas de cartões de crédito.
Não obstante, aplica-se a estes créditos o disposto no artigo 6º;
f) A contratos de crédito que envolvam montantes inferiores a 200 ECUs ou superiores a 20 000 ECUs;
g) A contratos de crédito em que o consumidor tenha de reembolsar o crédito:
- quer num período que não exceda os três meses,
- quer, num máximo de quatro pagamentos, num período que não exceda os doze meses.
2. Qualquer Estado-membro pode, após consulta à Comissão, tornar isentos da aplicação da presente directiva determinados tipos de crédito desde que se encontrem preenchidas as condições seguintes:
- serem concedidos a taxas de encargos inferiores às vigentes no mercado, e
- não serem propostos ao público em geral.
3. O disposto nos artigo 4º e 6º a 12º não é aplicável a contratos de crédito ou contratos de promessa de concessão de crédito garantidos por hipotecas sobre bens imóveis, se estes não estiverem já excluídos do âmbito de aplicação da presente directiva por força da alínea a) do nº 1.
4. Os Estados-membos podem isentar do disposto nos artigos 6º a 12º os contratos de crédito sob a forma de actos autenticados assinados perante um notário ou juiz.
Artigo 3º
Sem prejuízo da Directiva 84/450/CEE do Conselho, de 10 de Setembro de 1984, relativa à paorimação das disposições legislativas, regulamentares e administrativas dos Estados-membros em matéria de publicidade enganosa (1), e das regras e princípios aplicáveis à publicidade desleal, qualquer publicidade ou qualquer oferta exibida em estabelecimentos comerciais, através da qual uma pessoa oferece crédito ou se oferece como intermediário para estabelecer um contrato de crédito e na qual seja indicada a taxa de juro ou quaisquer valores relacionados com o custo do crédito, deve também indicar a taxa anual de encargos efectiva global, através de um exemplo representativo, quando não for possível outro meio.
Artigo 4º
1. Os contratos de crédito devem ser feitos por escrito. O consumidor deve receber uma cópia do contrato escrito.
2. O contrato escrito deve indicar:
a) A taxa anual de encargos efectiva global;
b) As condições em que pode ser alterada a taxa anual de encargos efectiva global.
Nos casos em que não for possível indicar a taxa anual de encargos efectiva global, será prestada ao consumidor uma informação adequada no contrato escrito. Tal informação incluirá pelo menos a informação prevista no nº 1, segundo travessão, do artigo 6º
3. O contrato escrito deve, além disso, incluir as outras condições essenciais do contrato.
A título de exemplo, o anexo da presente directiva contém uma lista de condições que os Estados-membros podem exigir que sejam incluídas como essenciais no contrato escrito.
Artigo 5º
Em derrogação do artigo 3º e do nº 2 do artigo 4º, e na pendência de uma decisão sobre a introdução de um ou vários métodos comunitários de cálculo da taxa anual de encargos efectiva global, os Estados-membros que à data da notificação da presente directiva não exijam que a taxa anual de encargos efectiva global seja apresentada ou que não tenham um método estabelecido para o seu cálculo devem, pelo menos, exigir que seja indicado o custo total do crédito para o consumidor.
Artigo 6º
1. Não obstante a exlusão prevista no nº 1, alínea e), do artigo 2º, quando exista um contrato entre uma instituição de crédito ou instituição financeira e um consumidor para a concessão de crédito sob a forma de adiantamento numa conta corrente, com exlusão das contas de cartões de crédito, o consumidor será informado na altura ou antes da celebração do acordo,
- do eventual limite do crédito,
- da taxa anual de juro e dos encargos aplicáveis no momento da celebração do contrato e das condições em que os mesmos poderão ser alterados,
- da forma de pôr termo ao contrato.
Essa informação será dada por escrito.
2. Por outro lado, durante o período do acordo, o consumidor será informado de qualquer alteração da taxa de juro anual ou dos encargos a que está sujeito, quando estes ocorram. Tal informação pode ser dada juntamente com o extracto da conta ou por qualquer outra forma aceitável para os Estados-membros.
3. Nos Estados-membros em que os saques a descoberto são admissíveis, o Estado-membro em questão assegurar-se-á de que o consumidor é informado da taxa de juro anual e dos encargos aplicáveis, bem como de qualquer alteração neles introduzida, sempre que o saque a descoberto exceda um período de três meses.
Artigo 7º
No caso de crédito concedido para a aquisição de bens, os Estados-membros determinarão as condições em que os bens podem ser recuperados, especialmente se o consumidor não tiver dado o seu consentimento. Assegurarão ainda que, se o credor voltar à posse dos bens, o acerto de contas entre as duas partes será feito de tal forma que a recuperação não origine enriquecimento sem causa.
Artigo 8º
Será garantida ao consumidor a possibilidade de cumprir as suas obrigações no âmbito de um contrato de crédito antes do prazo estipulado no contrato. Nesse caso, de acordo com as regras estabelecidas pelos Estados-membros, será garantida ao consumidor uma redução equitativa do custo total do crédito.
Artigo 9º
No caso de os direitos de um credor definidos por um contrato de crédito serem cedidos a terceiros, será garantido ao consumidor o direito de invocar contra esses terceiros qualquer elemento a seu favor de que dispusesse perante o credor original, incluindo a anulação, sempre que esta última seja autorizada no Estado-membro em causa.
Artigo 10º
Os Estados-membros que, no que se refere aos contratos de crédito, permitam ao consumidor:
a) Fazer pagamentos por meio de títulos de crédito, incluindo livranças;
b) Dar garantias por meio de títulos de crédito, incluindo livranças e cheques,
assegurarão que o consumidor seja adequadamente protegido quando utilizar esses instrumentos para os fins referidos.
Artigo 11º
1. Os Estados-membros assegurarão que a existência de um contrato de crédito não influenciará de maneira alguma os direitos do consumidor contra o fornecedor dos bens ou serviços adquiridos ao abrigo desse contrato, nos casos em que os bens ou serviços não sejam fornecidos ou de qualquer modo não estejam em conformidade com o contrato relativo ao seu fornecimento.
2. O consumidor terá o direito de demandar o mutuante quando:
a) Com vista a adquirir bens ou obter serviços, um consumidor celebrar um contrato de crédito com terceira pessoa diversa do fornecedor desses bens e serviços, e
b) O mutuante e o fornecedor de bens ou serviços tiverem um acordo pré-existente ao abrigo do qual o mutuante põe o crédito à disposição exclusiva dos clientes desse fornecedor para aquisição de bens e serviços ao mesmo fornecedor, e
c) O consumidor a que se refere a alínea a) obtiver tal crédito em conformidade com o referido acordo pré-existente, e
d) Os bens ou serviços abrangidos pelo contrato de crédito não sejam fornecidos ou só parcialmente o sejam ou não sejam conformes com o contrato de fornecimento, e
e) O consumidor tiver demandado o fornecedor mas não tenha obtido a satisfação a que tiver direito.
Os Estados-membros determinarão em que medida e em que condições pode ser exercido este direito.
3. O nº 2 não se aplica aos casos em que a transacção em causa seja de montante inferior ao equivalente a 200 ECUs.
Artigo 12º
1. Os Estados-membros:
a) Assegurarão que as pessoas que oferecem crédito ou mediação para contratos de crédito obtenham autorização oficial para o efeito, quer especificamente, quer como fornecedores de bens e serviços, ou
b) Assegurarão que as pessoas que concedem crédito ou servem de intermediários para a concessão de crédito sejam sujeitas a inspecção ou supervisão das suas actividades por uma instituição ou por um orgnismo oficial, ou
c) Promoverão a criação de organismos adequados para receber as queixas relativas a contratos ou condições de crédito e para fornecer aos consumidores informações e conselhos relevantes que lhes digam respeito.
2. Os Estados-membros podem determinar que não seja exigível a autorização referida na alínea a) do nº 1 no caso de as pessoas que oferecem crédito ou mediação para acordos de crédito corresponderem à definição do artigo 1º da primeira directiva do Conselho de 12 de Dezembro de 1977, sobre a coordenação das disposições legislativas, regulamentares e administrativas relativas ao acesso à actividade das instituições de crédito e ao seu exercício (1) e estiverem autorizados nos termos do disposto nessa directiva.
Quando as pessoas que concedem créditos ou servem de intermediários à concessão de créditos tiverem recebido para o efeito uma autorização expressa ao abrigo do disposto no nº 1, alínea a), e uma autorização ao abrigo do disposto na referida directiva, mas esta última autorização lhes tiver sido posteriormente retirada, a autoridade competente responsável pela emissão da autorização para concessão de crédito nos termos do nº 1, alínea a), será informada do facto e decidirá se as pessoas em causa podem continuar a conceder créditos ou a servir de intermediários na concessão de créditos, ou se a autorização específica concedida ao abrigo do nº 1, alínea a), lhes deve ser retirada.
Artigo 13º
1. Para efeitos da presente directiva, o valor do ECU é o definido no Regulamento (CEE) nº 3180/78, alterado pelo Regulamento (CEE) nº 2626/84. O cálculo do contra-valor inicial em moeda nacional será feito à taxa de câmbio em vigor à data da adopção da presente directiva.
Os Estados-membros podem arredondar os valores obtidos em moeda nacional decorrentes da conversão dos montantes em ECUs, desde que tal arredondamento não exceda os 10 ECUs.
2. De cinco em cinco anos, e pela primeira vez em 1995 o Conselho, deliberando sob proposta da Comissão, analisará e, se necessário, alterará os montantes previstos na presente directiva, à luz das tendências económicas e monetárias observadas na Comunidade.
Artigo 14º
1. Os Estados-membros assegurarão que os contratos de crédito não possam derrogar, em detrimento do consumidor, as disposições da legislação nacional que dão cumprimento ou correspondem à presente directiva.
2. Os Estados-membros assegurarão, além disso, que as disposições que adoptarem para darem cumprimento à presente directiva não possam ser contornadas em resultado da formulação dos contratos, em especial através do artifício de distribuir o monetante do crédito por vários contratos separados.
Artigo 15º
A presente directiva não impede os Estados-membros de manter ou adoptar disposições mais severas de protecção dos consumidores que sejam compatíveis com as suas obrigações decorrentes do Tratado.
Artigo 16º
1. Os Estados-membros tomarão todas as medidas necessárias para darem cumprimento à presente directiva o mais tardar até 1 de Janeiro de 1990. Do facto informarão imediatamente a Comissão.
2. Os Estados-membros comunicarão à Comissão o texto das disposições essenciais da legislação nacional que adoptarem no domínio regido pela presente directiva.
Artigo 17º
O mais tardar em 1 de Janeiro de 1995, a Comissão apresentará ao Conselho um relatório sobre a aplicação da presente directiva.
Artigo 18º
Os Estados-membros são destinatários da presente directiva.
Feito em Bruxelas, em 22 de Dezembro de 1986.