32001D0792
L 297/7
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
от 23 октомври 2001 година
за създаване на механизъм на Общността за поощряване на засиленото сътрудничество в рамките на спасителните операции в областта на гражданската защита
(2001/792/ЕО, Евратом)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 308 от него, като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност за атомна енергия, и по-специално член 203 от него,
като взе предвид предложението на Комисията (1),
като взе предвид становището на Европейския парламент (2),
като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет (3),
като взе предвид становището на Комитета на регионите (4),
като има предвид, че:
(1)
Дейността на Общността по прилагане на Резолюцията на Съвета и на представителите на правителствата на държавите-членки, заседаващи в рамките на Съвета, от 8 юли 1991 г. за подобряване на взаимопомощта между държавите-членки в случай на природно или технологично бедствие (5) допринесе за защита на хората и опазване на природната среда и имуществото. Понастоящем е необходимо да се осигури още по-надеждна защита в случай на природно, технологично, радиологично или екологично бедствие, включително инцидентното замърсяване на морската среда на или извън територията на Европейския съюз, и да се придаде по-голяма сила на разпоредбите на резолюцията.
(2)
Конвенцията на Икономическата комисия за Европа на ООН относно трансграничното въздействие на промишлените аварии, която урежда въпроси като предотвратяването, степента на готовност за посрещане на извънредни ситуации, информирането и участието на обществеността, системите за оповестяване на промишлените аварии, способността за реагиране и взаимната помощ, влезе в сила на 19 април 2000 г. Тази конвенция бе одобрена от Общността с Решение 98/685/ЕО на Съвета (6).
(3)
Един механизъм за поощряване на засиленото сътрудничество в рамките на спасителните операции в областта на гражданската защита би могъл да допълни настоящата Програма за действие на Общността в областта на гражданската защита (7), като окаже подкрепа при сериозни извънредни ситуации, налагащи спешна реакция. Той ще улесни мобилизацията на спасителните екипи, на експертите и другите необходими ресурси в зависимост от потребностите, благодарение на една засилена общностна структура за гражданска защита, включваща център за наблюдение и информация и обща система за спешна комуникация и информация. Той ще позволи също така да се събере валидирана информация за извънредните ситуации, която да бъде разпратена на държавите-членки, както и да се споделят поуките от спасителните операции.
(4)
Този механизъм ще отчита надлежно законодателството и международните ангажименти на Европейската общност в тази област. Настоящото решение следователно не накърнява взаимните права и задължения на държавите-членки, произтичащи от двустранни и многостранни договори, които се отнасят до въпросите, обхванати от настоящото решение.
(5)
Предотвратяването има особено значение за защитата при природни, технологични и екологични бедствия, поради което следва да се обсъди необходимостта от нови мерки.
(6)
При възникване или риск от възникване на сериозна извънредна ситуация в рамките на Европейската общност, която предизвиква или може да предизвика трансграничен ефект или да доведе до молба за помощ от страна на една или няколко държави-членки, следва при необходимост извънредната ситуация да бъде оповестена чрез обща и надеждна система за спешна комуникация и информация.
(7)
Подготвителни мерки трябва да се вземат както на равнище държави-членки, така и на общностно равнище, за да може спасителните екипи да се мобилизират бързо и да се координират с необходимата гъвкавост, както и благодарение на програма за подготовка, екипите за оценка и/или координация, екипите за намеса и останалите налични ресурси да покажат ефикасна способност за реагиране и при нужда, взаимно допълване. Други подготвителни мерки могат да бъдат централизирането на информацията за медицинските ресурси и поощряването на използването на нови технологии.
(8)
В съответствие с принципа на субсидиарността един общностен механизъм ще спомогне да се подкрепят и допълнят националните политики за взаимопомощ в областта на гражданската защита. Ако държавата-членка, поискала помощ, не е достатъчно подготвена по отношение на наличните ресурси, за да реагира адекватно на сериозна извънредна ситуация, тя може да увеличи своята готовност, прибягвайки до общностния механизъм.
(9)
Механизмът трябва да позволи да се мобилизират спасителните екипи и да улесни тяхната координация, което ще допринесе за гарантирането на по-добра защита, на първо място на хората, но също така на околната среда и материалните блага, включително културното наследство, което ще допринесе да се намали броят на човешките жертви, ранените, материалните и икономическите щети и пораженията върху околната среда и да се направят по-осезаеми целите за социална кохезия и солидарност.
(10)
Изолираните и разположени в крайната периферия зони и някои други региони в Общността често имат своите особености и специфични потребности поради географското си разположение, топографията и преобладаващите в тях икономически и социални условия. Тези особености и потребности имат отрицателни последствия, препятстват предаването на помощта и разгръщането на спасителните екипи, затруднявайки транспортирането на помощта и спасителните средства и създават специфични нужди от помощ в случай на заплаха от сериозна извънредна ситуация. Предвиденият общностен механизъм ще позволи да се реагира по-добре на тези ситуации и потребности.
(11)
По отношение на спасителните операции в областта на гражданската защита, осъществявани извън Общността, механизмът би могъл да се използва като средство за улесняване и подкрепа на действията, предприети от Общността и държавите-членки в рамките на съответните им компетенции.
(12)
Общностният механизъм може при определени условия да се използва като средство за улесняване и подкрепа на управлението на кризи, посочено в дял V от Договора за Европейския съюз.
(13)
Спасителните операции се осъществяват или самостоятелно, или в рамките на операция, ръководена от международна организация, като в последния случай Общността би следвало да укрепи връзките си със съответните международни организации, световни или регионални.
(14)
Механизмът ще бъде отворен за участие за страните кандидатки.
(15)
Следва да се увеличи прозрачността, да се укрепят и засилят различните дейности в гражданската защита, за да се преследват неуморно целите на Договора.
(16)
Мерките, необходими за прилагането на настоящото решение, се приемат в съответствие с Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. за установяване на процедурите за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (8).
(17)
Използването на същия комитет за настоящия общностен механизъм, както този за съществуващата Програма за действие на Общността в областта на гражданската защита, следва да гарантира еднородност и взаимно допълване при прилагането на механизма.
(18)
За приемането на настоящото решение Договорът за създаване на Европейската общност и договорът за създаване на Европейската общност за атомна енергия не предвиждат други правомощия, освен тези, посочени съответно в членове 308 и 203,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. Създава се общностен механизъм (наричан по-долу „механизмът“), с цел да се поощри засиленото сътрудничество между Общността и държавите-членки по време на спасителни операции в областта на гражданската защита при сериозни извънредни ситуации, които са възникнали или могат да възникнат и които могат да наложат спешно реагиране.
2. Механизмът има за цел да допринесе за гарантирането на по-добра защита, на първо място, на хората, но също така на околната среда и материалните блага, включително на културното наследство, в случай на сериозна извънредна ситуация, а именно природно бедствие, технологична, радиологична или екологична катастрофа, възникнали на или извън територията на Общността, включително инцидентното замърсяване на морската среда, както се предвижда в Решение № 2850/2000/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 декември 2000 г. за определяне на рамка на Общността за сътрудничество в областта на случайното или умишленото замърсяване на водите (9).
Той не засяга задълженията, произтичащи от законодателството на Европейската общност или на Европейската общност за атомна енергия или на подписаните в тази област международни споразумения.
Главната му цел е при поискване да дава подкрепа в извънредни ситуации от този тип и да допринася за подобряване на координацията на спасителните операции, предприети от държавите-членки и Общността, като отчита специфичните потребности на изолираните, разположените в крайната периферия, островните и други региони в Общността.
3. Механизмът се състои от редица елементи и действия, а именно:
-
списък на спасителните екипи и другите спасителни средства, с които разполагат държавите-членки за организиране на спасителните работи в извънредна ситуация;
-
изготвяне и прилагане на програма за подготовка на спасителните екипи и другите спасителни средства, както и на експертите от екипите за оценка и/или координация;
-
практически и научни семинари и пилотни проекти по основните аспекти на спасителните операции;
-
сформиране и при необходимост изпращане на екипи за оценка и координация;
-
създаване и управление на център за наблюдение и информация;
-
създаване и управление на обща система за спешна комуникация и информация;
-
други дейности за подкрепа, като мерки за улесняване на транспорта на средствата, предназначени за спасителните операции.
Член 2
1. В случай на сериозна извънредна ситуация, която е възникнала или има риск да възникне в Общността и която може да има трансграничен ефект или да принуди една или няколко държави-членки да поискат помощ, държавата-членка, на чиято територия е възникнала извънредната ситуация, предупреждава незабавно:
а)
държавите-членки, които могат да бъдат засегнати от въпросната извънредна ситуация, освен ако това задължение за предупреждение не е вече изпълнено по силата на съответното законодателство на Европейската общност или на Европейската общност за атомна енергия или по силата на действащи международни споразумения, и
б)
Комисията, когато е възможно да бъде отправено евентуално искане за помощ към центъра за наблюдение и информация, за да може Комисията, ако е необходимо, да уведоми останалите държави-членки и да осигури намесата на компетентните си служби.
2. Ако е необходимо, нотифицирането се извършва посредством системата за комуникация и информация.
Член 3
За да могат ефикасно да реагират в случай на извънредна ситуация, държавите-членки:
а)
предварително определят, в рамките на компетентните си служби и по-специално службите за гражданска защита или всяка друга служба за извънредни ситуации, спасителните екипи, с които разполагат за спасителни операции, както и екипите, които могат да се сформират в много кратки срокове, за да бъдат изпратени, обикновено в срок от 12 часа от искането за помощ, като отчитат факта, че съставът на екипите зависи от типа извънредна ситуация и специфичните потребности, които тя налага;
б)
подбират експертите, които може да се наложи да работят в екип за оценка и координация на мястото на бедствието;
в)
в шестмесечен срок от приемането на настоящото решение предоставят всякаква информация от общ характер за тези екипи и експерти, както и за медицинските ресурси, посочени в член 4, буква д), и при нужда бързо актуализират тази информация;
г)
обсъждат възможността да предоставят също, според нуждите, други средства за помощ, които могат да бъдат получени от компетентните служби, като специализиран персонал и специално екипиране за извънредни ситуации, както и да се използват ресурсите, които могат да бъдат предоставени от неправителствени и други компетентни организации;
д)
с цел прилагане на настоящото решение назначават компетентни органи, определят точки за контакт и съответно информират за това Комисията.
Член 4
За постигане на целите и извършване на дейностите, определени в член 1, Комисията:
а)
създава и ръководи център за наблюдение и информация, достъпен и денонощно готов за незабавна реакция, който е на разположение на държавите-членки и на Комисията за нуждите на механизма;
б)
създава и ръководи обща система за спешна комуникация и информация, която да бъде надеждна и да позволява комуникацията и обмена на информация между центъра за наблюдение и информация и посочените от държавите-членки контактни точки;
в)
предвижда средства за мобилизиране и изпращане в най-кратки срокове на малки експертни екипи, които имат за задача:
-
да направят оценка на ситуацията, предназначена за държавите-членки, центъра за наблюдение и информация и държавата, поискала помощ;
-
при необходимост да улеснят координацията на място на спасителните операции и ако е нужно да осигурят връзка с компетентните органи на държавата, поискала помощ;
г)
изготвя програма за подготовка, с цел да се подобри координацията на спасителните операции в областта на гражданската защита, като се осигури съвместимостта и взаимното допълване на спасителните екипи, упоменати в член 3, буква а), или евентуално на другите спасителни средства, посочени в член 3, буква б), и като се усъвършенстват оценителските качества на експертите. Програмата следва да включва общи занятия и учения, както и система за обмен, позволяваща командироването на лица в екипи на други държави-членки;
д)
централизира информацията за възможностите на държавите-членки да осигурят производството на серуми и ваксини или на всякакви други необходими медицински средства, както и за възможните налични резерви за операции при сериозна извънредна ситуация, и въвежда тази информация в информационната система;
е)
създава програма за отчитане на поуките, извлечени по време на операции, извършени в рамките на механизма, и разпространява тези поуки чрез системата за информация;
ж)
стимулира и насърчава за нуждите на механизма въвеждането и използването на нови технологии, включително системи за предупреждение и тревога, за обмен на информация, използване на сателитни технологии и подпомагане на процеса на вземане на решения при регулирането на извънредни ситуации;
з)
взема мерки за улесняване на транспорта на необходимите средства за спасителните операции и другите дейности за поддръжка.
Член 5
1. В случай на извънредна ситуация, възникнала в Общността, една държава-членка може да отправи искане за помощ, формулирано максимално точно:
а)
към останалите държави-членки посредством центъра за наблюдение и информация. В този случай веднага след получаване на искането според обстоятелствата Комисията:
-
предава искането на звената за връзка на останалите държави-членки,
-
улеснява мобилизирането на екипите, експертите и останалите спасителни средства,
-
събира потвърдена информация за извънредната ситуация и я разпространява на останалите държави-членки, или
б)
пряко към другите държави-членки.
2. Всяка държава-членка, към която е отправено искане за помощ, бързо преценява дали е в състояние да окаже помощ на искащата държава и я уведомява или посредством центъра за наблюдение и информация, или пряко, като в този случай впоследствие информира и центъра, като уточнява обхвата и условията на помощта, която може да предостави.
3. Ръководенето на спасителните операции е отговорност на държавата-членка, която иска помощ. Органите на тази държава-членка дават основните насоки и ако е необходимо, определят ограниченията при извършването на задачите, поверени на спасителните екипи, без да навлизат в подробности относно тяхното изпълнение, които са задължение на отговорното лице, посочено от оказващата помощ държава-членка.
4. Искащата помощ държава-членка може да поиска екипите да ръководят операциите от нейно име. В този случай екипите, осигурени от държавите-членки и Общността, се стараят да координират операциите си.
5. Екипът за оценка и/или координация се старае да улеснява координацията между спасителните екипи и при нужда да осигурява връзка с компетентните органи на държавата-членка, поискала помощ.
Член 6
Разпоредбите на член 5 се прилагат също, ако има отправено искане за това, към операциите, извършвани извън територията на Общността. Тези операции могат да се провеждат или като самостоятелни спасителни операции, или в рамките на операция, ръководена от международна организация.
Координацията на спасителните операции в областта на гражданската защита, осъществявани в рамките на механизма извън Общността, се осигурява от държавата-членка, която в момента председателства Съвета на Европейския съюз.
Член 7
Механизмът е отворен за участие на:
-
страните кандидатки от Централна и Източна Европа съгласно условията, определени в споразуменията за асоцииране, в допълнителните протоколи към тях и в решенията на съответните съвети за асоцииране;
-
Кипър, Малта и Турция на базата на двустранни споразумения, които ще бъдат сключени с тези страни.
Член 8
1. Комисията осъществява дейностите, свързани с механизма, съгласно процедурите, предвидени в член 9, параграф 2.
2. Освен това Комисията изготвя, съгласно процедурите по член 9, параграф 3, общи правила, по-специално по отношение на:
а)
ресурсите, които могат да се предоставят за спасителните операции съгласно член 3;
б)
центъра за наблюдение и информация, предвиден в член 4, буква а);
в)
общата система за спешна комуникация и информация, предвидена в член 4, буква б);
г)
екипите за оценка и/или координация, предвидени в член 4, буква в), включително и критериите за избор на експерти;
д)
програмата за подготовка, предвидена в член 4, буква г);
е)
информацията за медицинските средства, предвидена в член 4, буква д);
ж)
операциите, осъществявани на територията на Общността на базата на Резолюцията от 8 юли 1991 г., както и операциите извън територията на Общността, предвидени в член 6.
Член 9
1. Комисията се подпомага от комитет, създаден съгласно член 4, параграф 1 от Решение 1999/847/ЕО.
2. Когато се прави позоваване на настоящия параграф, се прилагат членове 4 и 7 от Решение 1999/468/ЕО.
Периодът, предвиден в член 4, параграф 3 от Решение 1999/468/ЕО, се определя на три месеца.
3. Когато се прави позоваване на настоящия параграф, се прилагат членове 5 и 7 от Решение 1999/468/ЕО.
Периодът, предвиден в член 5, параграф 6 от Решение 1999/468/ЕО, се определя на три месеца.
4. Комитетът приема свой процедурен правилник.
Член 10
Комисията оценява прилагането на настоящото решение на всеки три години, считано от влизането му в сила, и представя заключенията от тази оценка, както и всякакви предложения за изменение на решението, на Европейския парламент и на Съвета.
Член 11
Настоящото решение влиза в сила на 1 януари 2002 г.
Член 12
Адресати на настоящото решение са държавите-членки.
Съставено в Люксембург на 23 октомври 2001 година.
Decisão do Conselho
de 23 de Outubro de 2001
que estabelece um mecanismo comunitário destinado a facilitar uma cooperação reforçada no quadro das intervenções de socorro da Protecção Civil
(2001/792/CE, Euratom)
O CONSELHO DA UNIÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia, e, nomeadamente o seu artigo 308.o, bem como o Tratado que institui a Comunidade Europeia da Energia Atómica, e, nomeadamente, o seu artigo 203.o,
Tendo em conta a proposta da Comissão(1),
Tendo em conta o parecer do Parlamento Europeu(2),
Tendo em conta o parecer do Comité Económico e Social(3),
Tendo em conta o parecer do Comité das Regiões(4),
Considerando o seguinte:
(1) Embora as acções levadas a cabo pela Comunidade para implementar a Resolução do Conselho de 8 de Julho de 1991, relativa à melhoria da assistência mútua entre os Estados-Membros em caso de catástrofe natural ou tecnológica(5) tenham contribuído para proteger as pessoas, o ambiente e os bens, é agora necessário garantir uma maior protecção em caso de catástrofes naturais, tecnológicas, radiológicas e ambientais, incluindo a poluição marinha acidental, ocorridas dentro e fora da União Europeia, e reforçar as disposições da citada resolução.
(2) A Convenção da Comissão Económica para a Europa das Nações Unidas, sobre os Efeitos Transfronteiriços dos Acidentes Industriais, que contém disposições sobre questões como a prevenção, a preparação para situações de emergência, a informação e a participação do público, os sistemas de notificação de acidentes industriais, a capacidade de resposta e a assistência mútua, entrou em vigor em 19 de Abril de 2000. A Convenção foi aprovada pela Comunidade pela Decisão do Conselho 98/685/CE(6).
(3) Um mecanismo destinado a facilitar uma cooperação reforçada no quadro das intervenções de socorro da Protecção Civil poderá complementar o actual Programa de Acção Comunitária no Domínio da Protecção Civil(7), disponibilizando o apoio em casos de emergência grave que exijam uma acção urgente. O mecanismo facilitará a mobilização das equipas de intervenção, de peritos e de outros recursos necessários, através de uma estrutura comunitária reforçada de Protecção Civil composta por um centro de Informação e Vigilância e por um sistema comum de comunicação e informação de emergência. Este mecanismo permitirá igualmente a recolha de informações validadas sobre situações de emergência, a sua divulgação aos Estados-Membros, bem como a partilha dos ensinamentos extraídos das intervenções realizadas.
(4) Esse mecanismo tomará em devida conta a legislação comunitária pertinente e os compromissos internacionais da Comunidade Europeia. A presente decisão não deverá, por conseguinte, afectar os direitos e obrigações recíprocos dos Estados-Membros no âmbito de tratados bilaterais e multilaterais relacionados com as matérias por ela abrangidas.
(5) A prevenção é de primordial importância para a protecção contra as catástrofes naturais, tecnológicas e ambientais e requer que sejam estudadas mais acções.
(6) Em caso de ocorrência ou de ameaça de ocorrência iminente de uma situação de emergência grave no território da Comunidade, que provoque ou possa provocar efeitos transfronteiriços ou que possa dar origem a um pedido de assistência por parte de um ou mais Estados-Membros, é necessário notificar a situação, de modo adequado, através de um sistema comum e fiável de comunicação e informação de emergência.
(7) Há que tomar medidas preparatórias a nível comunitário e dos Estados-Membros que permitam mobilizar rapidamente e coordenar com a flexibilidade necessária as equipas de intervenção de socorro em casos de emergência e garantir, através de um programa de formação, uma capacidade de resposta eficaz e a complementaridade das equipas de avaliação e/ou de coordenação, das equipas de intervenção e de outros recursos, conforme for adequado. Outras medidas preparatórias incluirão a centralização das informações acerca dos recursos médicos necessários e o incentivo à utilização das novas tecnologias.
(8) De acordo com o princípio da subsidiariedade, um mecanismo comunitário proporcionará uma mais-valia ao apoiar e completar as políticas nacionais no âmbito da assistência mútua em matéria de Protecção Civil. Se o Estado-Membro requerente não estiver suficientemente preparado, em termos de recursos disponíveis, para dar resposta adequada a uma emergência grave, poderá colmatar essa insuficiência recorrendo a esse mecanismo comunitário.
(9) O mecanismo previsto deve possibilitar a mobilização e facilitar a coordenação das intervenções de socorro, por forma a contribuir para que seja assegurada uma melhor protecção, essencialmente das pessoas, mas também do meio ambiente e dos bens, incluindo o património cultural, reduzindo dessa forma a perda de vidas humanas, o número de feridos e os danos materiais, económicos e ambientais e tornando mais palpável a realização dos objectivos de coesão social e de solidariedade.
(10) As regiões isoladas e periféricas e determinadas outras zonas da Comunidade apresentam muitas vezes características e necessidades especiais em virtude da sua situação geográfica, do tipo de terreno e de circunstâncias sociais e económicas. Tais características são-lhes desfavoráveis, impedem a utilização dos socorros e dos recursos de intervenção, dificultando a prestação de auxílio e o fornecimento de meios de socorro, e criam necessidades particulares de assistência em situações de sério risco de emergência grave. O referido mecanismo comunitário permitirá igualmente que seja dada uma melhor resposta a estas situações e necessidades.
(11) Quanto às intervenções de socorro da Protecção Civil fora da Comunidade, poderá utilizar-se o mecanismo como instrumento destinado a facilitar e apoiar as acções levadas a cabo pela Comunidade e pelos Estados-Membros, no âmbito das respectivas competências.
(12) O referido mecanismo comunitário poderá também, em condições a determinar, constituir um instrumento para facilitar e apoiar a gestão de crises a que se refere o Título V do Tratado da União Europeia.
(13) As intervenções de socorro serão conduzidas a título autónomo ou como contributo para uma operação liderada por uma organização internacional, devendo nesse caso a Comunidade desenvolver as suas relações com as organizações internacionais competentes a nível mundial e regional.
(14) A participação nesse mecanismo estará aberta aos países candidatos.
(15) É necessário melhorar a transparência e consolidar e reforçar as várias acções existentes no domínio da Protecção Civil para continuar a dar cumprimento aos objectivos do Tratado.
(16) As medidas necessárias para a execução da presente decisão deverão ser adoptadas em conformidade com a Decisão 1999/468/CE do Conselho, de 28 de Junho de 1999(8), que fixa as regras de exercício das competências de execução atribuídas à Comissão.
(17) O recurso a um Comité único para o mecanismo comunitário actual e para o Programa de Acção Comunitária no Domínio da Protecção Civil deverá garantir a coerência e a complementaridade na implementação do mecanismo.
(18) O Tratado que institui a Comunidade Europeia e o Tratado que institui a Comunidade Europeia da Energia Atómica não prevêem, para a aprovação da presente decisão, outros poderes para além dos previstos respectivamente nos artigos 308.o e 203.o,
ADOPTOU A PRESENTE DECISÃO:
Artigo 1.o
1. É instituído um mecanismo comunitário (a seguir denominado "o mecanismo") destinado a facilitar uma cooperação reforçada entre a Comunidade e os Estados-Membros em intervenções de socorro da Protecção Civil, em situações de ocorrência ou de ameaça de ocorrência iminente de uma emergência grave, que possam exigir uma resposta urgente.
2. O mecanismo destina-se a contribuir para assegurar uma maior protecção, essencialmente das pessoas, mas também do ambiente e dos bens, nomeadamente do património cultural, em situações de emergência grave, ou seja, catástrofes naturais, tecnológicas, radiológicas ou ambientais, dentro ou fora da Comunidade, incluindo a poluição marinha acidental, tal como consta da Decisão n.o 2850/2000/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 20 de Dezembro de 2000, que define um quadro comunitário para a cooperação no domínio da poluição marinha acidental ou deliberada(9).
O mecanismo não prejudica as obrigações contraídas nos termos da legislação pertinente da Comunidade ou da Comunidade Europeia da Energia Atómica, ou dos acordos internacionais aplicáveis.
O objectivo geral do mecanismo consiste em fornecer apoio nos citados casos de emergência, sempre que solicitado, e em facilitar uma melhor coordenação da intervenção de socorro por parte dos Estados-Membros e da Comunidade, tomando em consideração as necessidades especiais das ilhas ou de outras regiões isoladas e ultraperiféricas da Comunidade.
3. O mecanismo consiste numa série de elementos e acções, que incluem:
- a identificação das equipas de intervenção e outros meios de intervenção disponíveis nos Estados-Membros para uma intervenção de socorro em situações de emergência;
- a criação e implementação de um programa de formação para as equipas de intervenção e demais meios humanos de apoio à intervenção, bem como para os peritos das equipas de avaliação e/ou coordenação;
- seminários, colóquios e projectos-piloto sobre os principais aspectos das intervenções;
- a constituição e, sempre que necessário, o envio de equipas de avaliação e/ou coordenação;
- a criação e gestão de um Centro de Informação e Vigilância;
- a criação e gestão de um sistema comum de comunicação e informação de emergência;
- outras acções de apoio, tais como medidas destinadas a facilitar o transporte de recursos para intervenções de socorro.
Artigo 2.o
1. Em caso de ocorrência ou de ameaça de ocorrência iminente de uma situação de emergência grave no território da Comunidade, que provoque ou possa provocar efeitos transfronteiriços ou resultar num pedido de assistência por parte de um ou mais Estados-Membros, o Estado-Membro em que ocorreu a situação de emergência deve notificar sem demora:
a) Os Estados-Membros que possam ser afectados por essa emergência, a não ser que já tenha sido dado seguimento à obrigação de notificação ao abrigo da legislação pertinente da Comunidade ou da Comunidade Europeia da Energia Atómica, ou de acordos internacionais existentes e
b) A Comissão, sempre que seja possível prever um eventual pedido de assistência através do Centro de Informação e Vigilância, para que a Comissão possa, se necessário, informar os outros Estados-Membros e fazer intervir os seus serviços competentes.
2. Essa notificação será feita, se necessário, através do sistema de comunicação e informação.
Artigo 3.o
Para poderem intervir eficazmente em caso de uma situação de emergência grave, os Estados-Membros devem:
a) No âmbito dos serviços competentes e, designadamente, dos seus serviços de Protecção Civil ou de outros serviços de emergência, identificar previamente as equipas que poderão estar disponíveis para essas intervenções ou ser constituídas para intervir num prazo muito curto, de modo a serem enviadas, geralmente 12 horas após o pedido de assistência, tendo em conta o facto de que a composição das equipas deve depender do tipo de emergência grave e das necessidades específicas dessa emergência;
b) Seleccionar peritos que possam ser chamados a intervir no local da emergência, no âmbito de uma equipa de avaliação e/ou coordenação;
c) No prazo de seis meses após a aprovação da presente decisão, fornecer informações gerais e pertinentes sobre essas equipas e peritos, bem como sobre os recursos médicos nos termos da alínea e) do artigo 4.o e, se necessário, actualizar rapidamente essas informações;
d) Considerar a possibilidade de fornecer igualmente, se necessário, outros meios de intervenção que possam estar disponíveis nos serviços competentes, como pessoal e equipamento especializado para lidar com determinadas emergências, e de utilizar os recursos que possam ser disponibilizados por organizações não governamentais e outras entidades;
e) Para efeitos de aplicação da presente decisão, nomear as autoridades competentes, designar os pontos de contacto e informar deles a Comissão.
Artigo 4.o
No intuito de atingir os objectivos e pôr em prática as acções definidas no artigo 1.o, a Comissão deve:
a) Criar e gerir um Centro de Informação e Vigilância acessível e capaz de reagir imediatamente 24 horas por dia ao serviço dos Estados-Membros e da Comissão para efeitos do mecanismo;
b) Criar e gerir um sistema comum e fiável de comunicação e de informação de emergência que permita a comunicação e a partilha de informações entre o Centro de Informação e Vigilância e os pontos de contacto designados para o efeito pelos Estados-Membros;
c) Prever meios que permitam mobilizar e enviar, o mais rapidamente possível, pequenas equipas de técnicos, que terão por missão:
- avaliar a situação no interesse dos Estados-Membros, do Centro de Informação e Vigilância e do Estado que requer a ajuda,
- facilitar, sempre que necessário, a coordenação in loco das operações de socorro e assegurar o contacto com as autoridades competentes do país que requer a assistência, sempre que necessário e adequado;
d) Estabelecer um programa de formação destinado a reforçar a coordenação das intervenções de socorro da Protecção Civil, garantindo a compatibilidade e a complementaridade entre as equipas de intervenção previstas na alínea a) do artigo 3.o ou, se for esse o caso, os outros meios de intervenção previstos na alínea b) do artigo 3.o e aperfeiçoando as competências dos peritos em matéria de avaliação. O programa deve incluir cursos e exercícios conjuntos, bem como um sistema de intercâmbio que permita destacar pessoas para equipas de outros Estados-Membros;
e) Centralizar as informações referentes às capacidades dos Estados-Membros para manter a produção de soros e vacinas ou outros recursos médicos necessários, bem como as informações relativas às reservas que possam existir para intervenção em caso de situação de emergência grave, e reunir essas informações no sistema de informação;
f) Criar um programa que registe os ensinamentos extraídos das intervenções realizadas no âmbito deste mecanismo e divulgar esses ensinamentos através do sistema de informação;
g) Incentivar e fomentar, para efeitos do mecanismo, a introdução e a utilização de novas tecnologias, incluindo sistemas de notificação e de alerta, o intercâmbio de informações, a utilização de tecnologias de comunicação via satélite e a assistência à tomada de decisões na gestão de situações de emergência;
h) Tomar medidas para facilitar o transporte de recursos para as intervenções de socorro e outras acções de intervenção.
Artigo 5.o
1. No caso de surgir uma situação de emergência na Comunidade, um Estado-Membro pode pedir assistência, em moldes tão específicos quanto possível:
a) Aos outros Estados-Membros através do Centro de Informação e Vigilância. Nesse caso, após a recepção do pedido, a Comissão deverá, conforme o caso e sem demora:
- encaminhar o pedido para os pontos de contacto dos outros Estados-Membros;
- facilitar a mobilização de equipas, peritos e outros meios de intervenção;
- reunir informações validadas sobre a situação de emergência e divulgá-las aos Estados-Membros; ou
b) Directamente aos outros Estados-Membros.
2. Qualquer Estado-Membro ao qual seja dirigido um pedido de assistência determinará rapidamente se tem ou não condições para prestar a assistência solicitada e informará desse facto o Estado-Membro requerente, quer através do Centro de Informação e Vigilância quer directamente. Neste último caso, informará seguidamente o Centro, indicando o âmbito e os termos de qualquer assistência que possa prestar.
3. A direcção das intervenções de socorro será da responsabilidade do Estado-Membro requerente. As autoridades do Estado-Membro requerente deverão estabelecer orientações e, se necessário, definir os limites das missões confiadas às equipas de intervenção, sem dar pormenores da sua execução, os quais deverão ficar a cargo do responsável nomeado pelo Estado-Membro que presta assistência.
4. O Estado-Membro requerente poderá solicitar às equipas que dirijam a intervenção em seu próprio nome. Nesse caso, as equipas disponibilizadas pelos Estados-Membros e pela Comunidade esforçar-se-ão por coordenar as suas intervenções.
5. A equipa de avaliação e/ou coordenação deverá facilitar a coordenação entre as equipas de intervenção e, sempre que necessário e adequado, assegurar o contacto com as autoridades competentes do Estado-Membro requerente.
Artigo 6.o
Se tal for solicitado, as disposições do artigo 5.o poderão também ser implementadas em intervenções realizadas fora da Comunidade. Essas intervenções poderão ser conduzidas a título de intervenções de socorro autónomas ou como contributo para uma operação liderada por uma organização internacional.
A coordenação das intervenções de socorro de protecção civil conduzidas no quadro deste mecanismo fora da Comunidade é assegurada pelo Estado-Membro que assume a Presidência do Conselho da União Europeia.
Artigo 7.o
A participação no mecanismo estará aberta:
- aos países candidatos da Europa Central e Oriental, de acordo com as condições estabelecidas nos Acordos Europeus, nos seus protocolos adicionais e nas decisões dos respectivos Conselhos de Associação;
- a Chipre, a Malta e à Turquia, com base em acordos bilaterais a concluir com estes países.
Artigo 8.o
1. A Comissão implementará as acções associadas a este mecanismo em conformidade com o procedimento previsto no n.o 2 do artigo 9.o
2. A Comissão definirá também regras comuns, em conformidade com o procedimento previsto no n.o 3 do artigo 9.o, nomeadamente nas seguintes matérias:
a) Recursos disponíveis para as intervenções de socorro, nos termos do artigo 3.o;
b) Centro de Informação e Vigilância, nos termos da alínea a) do artigo 4.o;
c) Sistema comum de comunicação e informação de emergência, nos termos da alínea b) do artigo 4.o;
d) Equipas de avaliação e/ou coordenação, nos termos da alínea c) do artigo 4.o, incluindo critérios para a selecção dos peritos;
e) Programa de formação, nos termos da alínea d) do artigo 4.o;
f) Informações relativas aos recursos médicos, nos termos da alínea e) do artigo 4.o;
g) Intervenções dentro da Comunidade, baseadas na Resolução de 8 de Julho de 1991, bem como intervenções fora da Comunidade, nos termos do artigo 6.o
Artigo 9.o
1. A Comissão será assistida pelo comité instituído pelo n.o 1 do artigo 4.o da Decisão 1999/847/CE.
2. Sempre que se fizer referência ao presente número, serão aplicáveis os artigos 4.o e 7.o da Decisão 1999/468/CE.
O prazo previsto no n.o 3 do artigo 4.o da Decisão 1999/468/CE é de três meses.
3. Sempre que se fizer referência ao presente número, serão aplicáveis os artigos 5.o e 7.o da Decisão 1999/468/CE.
O prazo previsto no n.o 6 do artigo 5.o da Decisão 1999/468/CE é de três meses.
4. O Comité aprovará o seu regulamento interno.
Artigo 10.o
A Comissão avaliará a aplicação da presente decisão de três em três anos a partir do início da sua aplicação e apresentará ao Parlamento Europeu e ao Conselho as conclusões dessa avaliação, juntamente com eventuais propostas de alteração da Decisão.
Artigo 11.o
A presente decisão produz efeitos em 1 de Janeiro de 2002.
Artigo 12.o
Os Estados-Membros são os destinatários da presente decisão.
Feito no Luxemburgo, em 23 de Outubro de 2001.