РЕГЛАМЕНТ (ЕО) № 479/2008 НА СЪВЕТА
от 29 април 2008 година
относно общата организация на пазара на вино, за изменение на регламенти (ЕО) № 1493/1999, (ЕО) № 1782/2003, (ЕО) № 1290/2005 и (ЕО) № 3/2008 и за отмяна на регламенти (ЕИО) № 2392/86 и (ЕО) № 1439/1999
СЪДЪРЖАНИЕ
ДЯЛ I
УВОДНИ РАЗПОРЕДБИ
ДЯЛ II
МЕРКИ ЗА ПОДПОМАГАНЕ
Глава I
Програми за подпомагане
Раздел 1
Уводни разпоредби
Раздел 2
Представяне и съдържание на програмите за подпомагане
Раздел 3
Специални мерки за подпомагане
Раздел 4
Общи разпоредби
Глава II
Прехвърляне на финансови средства
ДЯЛ III
РЕГУЛАТОРНИ МЕРКИ
Глава I
Общи правила
Глава II
Енологични практики и ограничения
Глава III
Наименования за произход, географски указания и традиционни наименования
Глава IV
Наименования за произход и географски указания
Раздел 1
Определения
Раздел 2
Заявление за предоставяне на правна закрила
Раздел 3
Процедура по предоставяне на правна закрила
Раздел 4
Специални случаи
Раздел 5
Закрила и контрол
Раздел 6
Общи разпоредби
Глава V
Традиционни наименования
Глава VI
Етикетиране и представяне
Глава VII
Организации на производителите и междубраншови организации
ДЯЛ IV
ТЪРГОВИЯ С ТРЕТИ ДЪРЖАВИ
Глава I
Общи разпоредби
Глава II
Лицензи за внос и износ
Глава III
Защитни мерки и активно и пасивно усъвършенстване
Глава IV
Правила, приложими за вноса
ДЯЛ V
ПРОИЗВОДСТВЕН ПОТЕНЦИАЛ
Глава I
Незаконни насаждения
Глава II
Преходен режим на правата на засаждане
Глава III
Схема за изкореняване
ДЯЛ VI
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
ДЯЛ VII
ИЗМЕНЕНИЯ, ПРЕХОДНИ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Глава I
Изменения
Глава II
Преходни и заключителни разпоредби
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално членове 36 и 37 от него,
като взе предвид предложението на Комисията,
като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
като има предвид, че:
(1)
Прилаганият спрямо лозаро-винарския сектор общностен режим е уреден с Регламент (ЕО) № 1493/1999 на Съвета от 17 май 1999 г. относно общата организация на пазара на вино (3) и регламентите за прилагането му.
(2)
Потреблението на вино в Общността бележи постоянен спад, а количеството изнесено вино от Общността от 1996 г. насам нараства с далеч по-бавен темп от внесените количества. Това доведе до влошаване на равновесието между търсенето и предлагането, което от своя страна дава силно отражение върху цените и доходите на производителите.
(3)
Не всички инструменти, предвидени понастоящем в Регламент (ЕО) № 1493/1999, се оказаха ефективни при насочването на лозаро-винарския сектор към конкурентоспособно и устойчиво развитие. Мерките, свързани с пазарните механизми, често пъти се оказваха слабо резултатни в икономическо отношение, доколкото насърчаваха структурните излишъци, без да наложат изискване за структурни подобрения. Освен това някои от съществуващите регулаторни мерки неоправдано ограничиха дейностите на конкурентоспособните производители.
(4)
Така изглежда, че сегашната правна рамка не способства за постигане по устойчив начин на целите, определени в член 33 от Договора, в частност за стабилизиране на пазара на вино и осигуряване на справедлив жизнен стандарт на съответната земеделска общност.
(5)
Предвид натрупания опит следователно е целесъобразно основно да се промени режимът на Общността, прилаган по отношение на лозаро-винарския сектор, с оглед постигане на следните цели: повишаване на конкурентоспособността на винопроизводителите от Общността; повишаване на репутацията на качествените вина от Общността като най-добри в света; възвръщане на старите пазари и спечелване на нови в рамките на Общността и навсякъде по света; създаване на лозаро-винарски режим, почиващ на ясни, прости и ефикасни правила, подсигуряващи равновесие между търсенето и предлагането; създаване на лозаро-винарски режим, който да съхрани най-добрите традиции на винопроизводството в Общността, да заздрави социалната тъкан в много селски райони и да гарантира, че производството като цяло зачита околната среда. Поради това е целесъобразно да се отмени Регламент (ЕО) № 1493/1999, като той бъде заменен от настоящия регламент.
(6)
Настоящият регламент бе предшестван от процес на оценка и консултации с оглед на по-точното определяне и насочване към нуждите на лозаро-винарския сектор. Възложено бе изготвянето на външен доклад за оценка, който бе публикуван през ноември 2004 г. На 16 февруари 2006 г. Комисията организира семинар, за да даде възможност на заинтересованите страни да изразят становищата си. На 22 юни 2006 г. бе публикувано съобщение на Комисията със заглавие „Към устойчив европейски лозаро-винарски сектор“ заедно с оценка на въздействието, в която се изброяват няколко възможности за реформа в лозаро-винарския сектор.
(7)
От юли до ноември 2006 г. се проведоха дискусии на равнище Съвет. През декември 2006 г. Европейският икономически и социален комитет и Комитетът на регионите приеха доклади по предложените възможности за реформа в лозаро-винарския сектор, съгласно изложеното в съобщението на Комисията. На 15 февруари 2007 г. Европейският парламент прие по своя инициатива доклад относно съобщението, като направените заключенията са взети предвид в настоящия регламент.
(8)
Регламент (ЕО) № 1234/2007 на Съвета от 22 октомври 2007 г. за установяване на обща организация на селскостопанските пазари и относно специални разпоредби за някои земеделски продукти („общ регламент за ООП“) (4) следва в крайна сметка да обхване и лозаро-винарския сектор. Общият регламент за ООП съдържа хоризонтални разпоредби, в частност относно търговията с трети държави, правилата за конкуренция, мерките за контрол и санкциите, както и за обмена на информация между Комисията и държавите-членки. За да се улесни бъдещото им включване в общия регламент за ООП, разпоредбите на настоящия регламент относно посочените по-горе хоризонтални въпроси следва да бъдат съобразени във възможно най-висока степен с разпоредбите на общия регламент за ООП.
(9)
Важно е да се предвидят мерки за подпомагане, които могат да укрепят конкурентните структури. Въпреки че тези мерки следва да се финансират и определят от Общността, на държавите-членки следва да се предостави свободата да изберат подходящия набор от мерки, за да отговорят на нуждите на своите регионални структури, като при необходимост отчитат техните особености, както и да ги включат в национални програми за подпомагане. Държавите-членки следва да отговарят за изпълнението на тези програми.
(10)
Ключът към разпределяне между държавите-членки на финансовите средства за националните програми за подпомагане следва да бъде свързан с дела на бюджета на лозаро-винарския сектор в исторически аспект като главен критерий, както и с общата площ, засадена с лозя, и с производството в исторически план. Въпреки това, този метод следва да се пригоди към ситуациите, в които използването като основен критерий на дела на бюджета на лозаро-винарския сектор в исторически аспект би довело до неравномерно разпределение на средствата.
(11)
Една от основните мерки, допустими по националните програми за подпомагане, следва да бъде популяризирането и предлагането на пазара в трети държави на вината от Общността. Следва да продължи подпомагането за дейностите по преструктуриране и конверсия предвид тяхното благоприятно структурно въздействие върху лозаро-винарския сектор. Също така следва да се предостави помощ за инвестиции в лозаро-винарския сектор, насочени към подобряване на икономическите показатели на самите предприятия. Подпомагането на дестилацията на вторичните продукти следва да е достъпна мярка за онези държави-членки, които желаят да използват подобен инструмент, за да осигурят качеството на виното, като същевременно опазват околната среда.
(12)
Предпазни инструменти като застраховане на реколтата, взаимоспомагателни фондове и събиране на реколтата на зелено следва да мога да кандидатстват за подпомагане по линия на програмите за подпомагане с цел насърчаване възприемането на отговорен подход към кризисните ситуации.
(13)
Оправдано е запазването на някои традиционни мерки по време на преходен период, за да се облекчи иначе рязкото преустановяване на обичайните пазарни мерки, които досега бяха финансирани от фондове на Общността. Въпросните мерки засягат подпомагане на получаването на спиртни напитки чрез дестилация, подпомагане на кризисната дестилация и подпомагане на използването на концентрирана гроздова мъст.
(14)
И в заключение, по различни причини държавите-членки могат да предпочетат да предоставят отделна от производството помощ на земеделските производители в рамките на схемата за единно плащане. Следователно тази възможност следва да е отворена за държавите-членки и, поради особеностите на схемата за единно плащане, подобно прехвърляне на средства следва да е необратимо и да намали съответно наличния бюджет за националните програми за подпомагане през следващите години.
(15)
Финансирането от Общността на мерките, които отговарят на условията за това, следва, когато това е осъществимо, да зависи от спазването от страна на съответните производители на някои действащи правила в областта на опазването на околната среда. Всяко установено неизпълнение следва да води до съответно намаляване на плащанията.
(16)
Подпомагането на лозаро-винарския сектор следва да произтича и от структурните мерки, посочени в Регламент (ЕО) № 1698/2005 на Съвета от 20 септември 2005 г. относно подпомагане на развитието на селските райони от Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) (5).
(17)
Следните мерки, предвидени в Регламент (ЕО) № 1698/2005, могат да представляват интерес за лозаро-винарския сектор: установяване на млади земеделски производители и инвестиции в технически съоръжения и подобрения за целите на предлагането на пазара; професионално обучение, подкрепа при информирането и популяризирането в полза на организациите на производителите, след включването им в схема за гарантиране на качеството, подпомагане на агроекология, осигуряване на ранно пенсиониране на онези земеделски производители, които решат да прекратят всякаква търговска земеделска дейност с цел прехвърляне на стопанството на други земеделски производители.
(18)
За да се увеличат финансовите средства, налични съгласно Регламент (ЕО) № 1698/2005, следва да се организира постепенно прехвърляне на финансови средства към бюджета по същия регламент, когато съответните суми са достатъчно значителни.
(19)
По отношение на лозаро-винарския сектор следва да се прилагат определени мерки за регулиране, в частност поради съображения, свързани със здравето, качеството и очакванията на потребителите.
(20)
Държавите-членки, произвеждащи повече от 50 000 хектолитра годишно, следва да продължат да отговарят за класифицирането на винените сортове лози, от които може да се произвежда вино на тяхна територия. Следва да се изключат някои винени сортове лози.
(21)
Предлагането на пазара в Общността на някои продукти, обхванати от настоящия регламент, следва да се извършва в съответствие със специална класификация на лозаро-винарски продукти и на съответните спецификации.
(22)
Обхванатите от настоящия регламент продукти следва да се произвеждат в съответствие с определени правила относно енологичните практики и ограничения, които да гарантират, че се отговаря на съображенията, свързани с общественото здраве, и на очакванията на потребителите по отношение на качеството и производствените методи. От съображения за гъвкавост, обновяването на тези практики и одобряването на нови такива следва да се уреди на ниво мерки за прилагане с изключение на чувствителните в политически план области на обогатяване и повишаване на киселинното съдържание, по отношение на които Съветът следва да запази компетентността си във връзка с измененията.
(23)
Повишаването на алкохолното съдържание на виното следва да се подчини на някои ограничения и, когато се прилага, да се извършва чрез добавяне във виното на концентрирана гроздова мъст или ректифицирана концентрирана гроздова мъст или захароза, в случаите, в които това е било разрешено. Ограниченията по отношение на допустимото обогатяване следва да станат по-строги, отколкото са били досега.
(24)
Предвид лошото качество на виното, получено чрез свръхпресоване, тази практика следва да се забрани.
(25)
За да се съобрази с международните стандарти в тази област, Комисията следва по правило да се опре на енологичните практики, препоръчани от Международната организация по лозарство и винарство (OIV).
(26)
Следва да продължи забраната в Общността за купажиране на вино с произход от трета държава с вино, произведено в Общността, както и купажирането между вина с произход от трети държави. Също така, на територията на Общността следва да не се позволява превръщането във вино или добавянето към вино на някои видове гроздова мъст, гроздов сок и прясно грозде с произход от трети държави.
(27)
В Общността понятието за качествени вина се основава inter alia на специфичните характеристики, които се приписват на географския произход на виното. Тези вина се разпознават от потребителите посредством защитени наименования за произход и защитени географски указания, въпреки че в това отношение съществуващата система не е напълно развита. За да се осигури прозрачна и по-съвършена рамка в подкрепа на изискването за качество от съответните продукти, следва да се въведе режим, според който заявленията относно наименование за произход или географско указание се разглеждат в съответствие с подхода, възприет в рамките на хоризонталната политика на Общността в областта на качеството по отношение на хранителни продукти, различни от виното и спиртните напитки, в Регламент (ЕО) № 510/2006 на Съвета от 20 март 2006 г. относно закрилата на географски указания и наименования за произход на земеделски продукти и храни (6).
(28)
За да се съхранят специфичните качествени характеристики на вината с наименование за произход или географско указание, на държавите-членки следва да се разреши да прилагат по-строги правила в това отношение.
(29)
За да се ползват със закрила в Общността, наименованията за произход и географските указания следва да бъдат признати и регистрирани на общностно равнище. За да се гарантира, че съответните означения отговарят на установените с настоящия регламент условия, заявленията следва да се разглеждат от националните органи на съответната държава-членка, при спазване на минималните общи разпоредби, включително на националната процедура за предявяване на възражения. Впоследствие Комисията следва да пристъпи към внимателен преглед на тези решения, за да гарантира, че заявленията отговарят на определените в настоящия регламент условия и че подходът е еднообразен във всички държави-членки.
(30)
Следва да се даде възможност за закрила на наименованията за произход и географските указания с произход от трети държави, когато те са защитени в държавата им на произход.
(31)
Процедурата за регистриране следва да позволява на всяко физическо или юридическо лице, което има законен интерес в държава-членка или в трета държава, да упражнява правата си, като предяви възраженията си.
(32)
Регистрираните наименования за произход и географски указания следва да се ползват със закрила срещу използване, което представлява злоупотреба с репутацията на продукти, които спазват изискванията. За да се насърчи лоялната конкуренция и да не се въвеждат в заблуждение потребителите, тази закрила следва да се разпростре и за продукти и услуги, които не са обхванати от настоящия регламент, включително онези, които не са посочени в приложение I към Договора.
(33)
Следва да се предвидят процедури, които да дават възможност за изменение на спецификациите на продуктите след предоставяне на закрила, както и за отмяна на наименованието за произход или географското указание, по-специално ако вече не се гарантира спазването на съответната спецификация на продукта.
(34)
Наименованията за произход и географските указания, които са защитени на територията на Общността, следва да подлежат на контрол, при възможност спазващ изискванията на Регламент (ЕО) № 882/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. относно официалния контрол, провеждан с цел осигуряване на проверка на спазването на законодателството в областта на фуражите и храните и правилата за опазване здравето на животните и хуманното отношение към животните (7), което да включва система от проверки за осигуряване на спазването на продуктовите спецификации на въпросните вина.
(35)
На държавите-членки следва да се разреши да събират такса за покриване на направените разходи, включително понесените във връзка с разглеждането на заявления за закрила, предявени възражения, заявления за изменение и искания за отмяна по настоящия регламент.
(36)
От съображения за правна сигурност от приложното поле на новата процедура за преглед следва да се изключат съществуващите в Общността наименования за произход и географски указания. Съответните държави-членки следва обаче да предоставят на Комисията основната информация и документите, въз основа на които тези наименования за произход и географски указания са били признати на национално равнище, като в противен случай те следва да загубят закрилата като наименования за произход или географски указания. От съображения за правна сигурност следва да се ограничат възможностите за отмяна на съществуващи наименования за произход и географски указания.
(37)
Политиката по качество се регулира на национално равнище в някои държави-членки в съответствие с национални разпоредби и практики. Тези разпоредби и практики могат да продължат да се прилагат.
(38)
Някои наименования се използват традиционно в Общността и предоставят на потребителите информация относно характеристиките и качеството на вината, която допълва информацията, дадена от наименованията за произход и географските указания. За да се осигури функционирането на вътрешния пазар и лоялната конкуренция, както и за да не се въвеждат в заблуждение потребителите, тези традиционни наименования следва да имат възможността да се ползват от правна закрила в Общността.
(39)
Описанието, означаването и търговското представяне на обхванатите от настоящия регламент продукти могат да имат важни последствия за предлагането им на пазара. Различията между законодателствата на държавите-членки относно етикетирането на продуктите от вино могат да поставят пречки пред гладкото функциониране на вътрешния пазар.
(40)
Ето защо следва да се установят правила, които да отчитат законните интереси на потребителите и на производителите. Поради тази причина е целесъобразно да съществуват правила на Общността в областта на етикетирането.
(41)
Тези правила трябва да предвидят задължителна употреба на някои изрази, така че да се идентифицира продуктът в зависимост от търговската категория и да се предоставят на потребителите определени важни данни. Използването на други данни, имащи незадължителен характер, също трябва да се уреди на общностно ниво.
(42)
Освен ако не е предвидено друго, правилата за етикетиране в лозаро-винарския сектор следва да допълват установените в Директива 2000/13/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 март 2000 г. за сближаване на законодателството на държавите-членки относно етикетирането, представянето и рекламата на храните (8), които се прилагат в хоризонтален план. Опитът показва, че често пъти не е целесъобразно да има различия в правилата за етикетиране в зависимост от категорията на продуктите от вино. Поради това правилата следва да се прилагат по принцип спрямо всички различни категории вино, включително продуктите от внос. По-специално, за вината без наименование за произход или географско указание следва да се позволи обозначаването на винения сорт лоза и на годината на реколтата, като се отчитат изискванията и изключенията, свързани с достоверността на етикета и съответния контрол, както и рискът от заблуждаване на потребителите.
(43)
Съществуването и създаването на организации на производителите все още може да допринася за удовлетворяване на нуждите на лозаро-винарския сектор, както са определени на равнището на Общността. Ползата от тези организации следва да се изразява в обхвата и ефикасността на услугите, които те предлагат на членовете си. Същото се отнася и за междубраншовите организации. Ето защо държавите-членки следва да признаят организациите, които отговарят на определени изисквания, установени на общностно равнище.
(44)
За да се подобри функционирането на пазара на вина, държавите-членки следва да имат възможността да прилагат решения, взети от междубраншовите организации. От обхвата на подобни решения обаче следва да се изключат практики, които биха могли да доведат до нарушаване на конкуренцията.
(45)
Създаването на единен пазар на Общността предполага въвеждането на система за търговия по външните граници на Общността. Тя следва да включва вносни мита и по принцип да стабилизира пазара на Общността. Тази система за търговия следва да се основава на международните задължения на Общността, по-специално на онези от тях, които произтичат от споразуменията, сключени в рамките на Световната търговска организация (СТО).
(46)
Наблюдението на търговските потоци е преди всичко въпрос на управление, който следва да се разглежда по гъвкав начин. Ето защо Комисията следва да вземе решение за въвеждане на изисквания по отношение на лицензите, като се отчита необходимостта от лицензи за внос и износ с цел управление на съответните пазари, и по-специално за контрол на вноса на съответните продукти. Независимо от това, с настоящия регламент следва да се установят общи условия по отношение на тези лицензи.
(47)
Когато се предвиждат лицензи за внос и износ, следва да се изисква представянето на гаранция за осъществяването на операциите, за които са издадени лицензите.
(48)
Системата на вносни мита позволява да отпаднат всякакви други защитни мерки по външните граници на Общността. При изключителни обстоятелства вътрешният пазар и митническият механизъм биха могли да се окажат неподходящи. В такива случаи, за да не остане пазарът на Общността незащитен срещу възможни смущения, Общността следва да може да вземе незабавно всички необходими мерки. Тези мерки следва да съответстват на международните ангажименти на Общността.
(49)
За да се предотврати или противодейства на неблагоприятните въздействия върху пазара на Общността, които могат да бъдат резултат по-специално от вноса на гроздов сок и на продукти на основата на гроздова мъст, този внос следва да се обвърже със заплащането на допълнително мито, ако са изпълнени определени условия.
(50)
За да се осигури правилното функциониране на пазара на вино и, по-специално, за да се избегнат смущенията на пазара, следва да се предвиди възможността за забрана на прибягването до режима на активно и пасивно усъвършенстване. За да може този инструмент за управление на пазара да работи успешно, по правило е необходимо той да бъде въведен без съществено забавяне. Поради тази причина на Комисията следва да се предоставят съответните правомощия.
(51)
Продуктите, внесени от трети държави, следва да се подчиняват на правилата на Общността за категориите продукти, етикетирането и обозначенията на наименованията за произход и географските указания. Те следва да се съпровождат от доклад за извършен анализ.
(52)
При определени условия е целесъобразно на Комисията да се предостави правомощието да определя и управлява тарифни квоти, произтичащи от международни споразумения, които са сключени в съответствие с Договора, или от актове на Съвета.
(53)
Положението със свръхпроизводството на вино в Общността беше утежнено още повече в резултат на случаите на нарушаване на временната забрана на нови насаждения. В Общността съществуват голям брой незаконни насаждения, което представлява източник на нелоялна конкуренция и задълбочава проблемите в лозаро-винарския сектор.
(54)
Следва да се прави разграничение между площите с незаконни насаждения, засадени преди 31 август 1998 г., и онези, засадени след тази дата, доколкото това засяга задълженията на производителите по отношение на съответните площи. Следва да се предостави последна възможност за узаконяване на незаконните насаждения от площите, засадени преди 1 септември 1998 г., съгласно условията по член 2, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1493/1999. Съответно, приложимата разпоредба от настоящия регламент следва да има обратно действие.
(55)
Към настоящия момент не съществува задължение за изкореняване на незаконните насаждения от площите, засадени преди 1 септември 1998 г. Съответните производители следва да бъдат задължени да ги узаконят, като заплатят определена такса. В случай че съответните площи не бъдат узаконени до 31 декември 2009 г., производителите следва да бъдат задължени да ги изкоренят за своя сметка. Неизпълнението на задължението за изкореняване следва да води до налагане на имуществени санкции.
(56)
Площите, които са били засадени след 31 август 1998 г. в нарушение на съответната забрана, следва да бъдат изкоренени, в изпълнение на санкцията, предвидена в Регламент (ЕО) № 1493/1999. Неизпълнението на задължението за изкореняване следва да води до налагане на имуществени санкции.
(57)
До прилагането на мерките за узаконяване и изкореняване, виното от площите, засадени в нарушение на забраната, които не са узаконени в съответствие с Регламент (ЕО) № 1493/1999, следва да не се допуска на пазара за цели, различни от дестилацията за сметка на съответния производител. Представянето от производителите на договори за дестилация следва да осигури по-добър от досегашния контрол върху спазването на това правило.
(58)
Макар временната забрана на нови насаждения да оказа известно въздействие върху равновесието между търсенето и предлагането на пазара на вино, едновременно с това тя създаде пречка за онези конкурентоспособни производители, които желаят да реагират гъвкаво на нарасналото търсене.
(59)
Тъй като все още не е постигнато пазарно равновесие, и тъй като е необходимо време за проявяване на последиците от съпътстващи мерки като схемата за изкореняване, е целесъобразно забраната на нови насаждения да се запази до 31 декември 2015 г., когато все пак тя следва да бъде окончателно вдигната, за да се позволи на конкурентоспособните производители да отговорят свободно на пазарните условия. На държавите-членки обаче следва да се предостави възможност да удължат забраната по отношение на тяхната територия до 31 декември 2018 г., ако сметнат това за необходимо.
(60)
Установено бе, че съществуващото разрешение за ново засаждане на площи, предназначени за лозов посадъчен материал, комасация и отчуждаване, както и за провеждане на експериментална дейност в лозарството, не води до необосновани смущения на пазара на вино и следователно то следва да продължи да се прилага, при условие че се упражнява необходимият контрол.
(61)
Следва да продължи практиката да се предоставят права на презасаждане, когато производителите поемат ангажимента да изкоренят еднакви по размер площи, засадени с лозя, тъй като нетното въздействие на подобни насаждения върху производството клони към нулата.
(62)
Освен това, държавите-членки следва да имат възможността да разрешат прехвърлянето на права на презасаждане към друго стопанство, при строг контрол и ако това прехвърляне цели постигането на по-високо качество, засяга площи, предназначени за лозов посадъчен материал, или е свързано с прехвърлянето на част от стопанството. Тези прехвърляния следва да се провеждат в рамките на територията на съответната държава-членка.
(63)
За да се подобри управлението на лозаро-винарския потенциал и да се насърчи ефикасното използване на правата на засаждане, като по този начин се смекчи допълнително ефектът от временното ограничаване на насажденията, следва да се запазят съществуващите системи от национални или регионални резерви.
(64)
Държавите-членки следва да запазят голяма свобода на действие в управлението на резервите, при условие че се упражнява необходимият контрол, което да им позволи по-добре да съобразят използването на правата на засаждане от тези резерви с местните нужди. Тази свобода на действие следва да включва възможността за закупуване на права на засаждане, за попълване на резерва, както и за продаване на права на засаждане от резерва. За тази цел държавите-членки следва да продължат да имат възможността да не прилагат системата за резерв, при условие че могат да докажат, че вече разполагат с ефикасна система за управление на правата на засаждане.
(65)
Предоставянето на специални привилегии на младите винопроизводители може да улесни не само тяхното установяване, но също и структурното приспособяване на техните стопанства след първоначалното им установяване, като поради тази причина тези производители следва да могат да получат безплатно предоставяне на права от резервите.
(66)
За да се гарантира оптималното използване на ресурсите и по-добро съответствие между търсенето и предлагането, е необходимо притежателите на права на засаждане да ги използват в разумен срок. В противен случай тези права следва да бъдат разпределени или преразпределени към резервите. По същите причини правата от резервите следва да се предоставят в разумен срок.
(67)
Държавите-членки, в които режимът на право на засаждане не се е прилагал до 31 декември 2007 г., следва да бъдат освободени от задължението да прилагат временната забрана за нови насаждения.
(68)
Следва да се въведе схема за изкореняване като допълнителна съпътстваща мярка, целяща създаването на приспособен към пазарните условия лозаро-винарски сектор. Когато производителите са на мнение, че определени площи не предлагат условия, благоприятни за едно жизнеспособно производство, те следва да могат да намалят разходите си и окончателно да се откажат от производството на вино на тези площи, като им се позволи или да извършват алтернативни дейности на съответната площ, или да се оттеглят напълно от земеделско производство.
(69)
Опитът показва, че ако държавите-членки разполагат с инициативата да разрешават изкореняването срещу изплащане на премия, съществува опасност както мярката, така и свързаните с нея последствия за предлагането да бъдат неефективни. Поради това, в отличие от действащия режим, производителите като правило следва да могат да бъдат допускани до участие в схемата за изкореняване и да имат правото сами да решат дали да кандидатстват за участие в нея. Срещу това следва да им бъде отпускана премия за всеки хектар изкоренени лозя. Държавите-членки обаче, в които производството на вино не надхвърля 50 000 хектолитра годишно, следва да нямат достъп до схемата за изкореняване, тъй като не оказват съществено влияние върху производството в Общността.
(70)
Държавите-членки следва да имат възможността да определят, въз основа на обективни критерии, конкретните нива на премията за изкореняване, в рамките на определени размери, установени от Комисията.
(71)
За да се гарантира един отговорен подход към изкоренените площи, правото на премия следва да зависи от спазването от страна на съответните производители на приложимите екологични правила. Всяко установено неизпълнение следва да води до съразмерно намаление на премията за изкореняване.
(72)
За да се предотвратят екологични проблеми, държавите-членки следва да имат възможността да изключат изкореняването като мярка в планинските райони, в районите със стръмни склонове и в някои малки островни райони, както и в случай на рискове за околната среда, в съответствие с конкретните условия. В съответствие с политиката по отношение на най-отдалечените райони на Общността, схемата за изкореняване не се прилага за Азорските острови, островите Мадейра и Канарските острови. На държавите-членки следва да се предостави възможност да преустановят изкореняването, когато общата изкоренена площ достигне 8 % от площите, засадени с лозя (10 % на регионално равнище).
(73)
Когато в държава-членка изкоренената площ надхвърли 15 % от общата площ, засадена с лозя, следва да бъде възможно изкореняването в тази държава-членка да бъде ограничено до 15 % с цел избягване на несъразмерно концентриране на средствата за изкореняване за сметка на други държави-членки. В допълнение, следва да бъде възможно да се преустанови изкореняването през определена година, когато изкоренената площ през тази година достигне 6 % от общата площ, засадена с лозя.
(74)
След изкореняването земеделските площи, които преди това са били използвани за отглеждане на лозови насаждения, следва да могат да претендират за статут на райони, имащи право да бъдат включени в схемата за единно плащане, и да получат средния размер на заделената регионална пряка помощ, отделна от производството, която по бюджетни съображения не следва да надвишава определена сума.
(75)
Безсистемното отпускане на национални помощи би могло да застраши нормалното функциониране на единния пазар. Поради тази причина разпоредбите на Договора, които уреждат държавните помощи, следва да се прилагат по принцип за продуктите, обхванати от общата организация на пазара на вино. Независимо от това, разпоредбите относно премията за изкореняване и определени мерки по линия на програмите за подпомагане не следва сами по себе си да съставляват пречка за отпускането на национална помощ за същите цели.
(76)
За по-добро управление на лозаро-винарския потенциал е желателно държавите-членки да представят на Комисията опис на своя производствен потенциал. Съдържащата се в него информация следва да се основава на информацията в лозарския регистър, който следва да се запази и редовно актуализира. Подробностите относно този регистър следва да бъдат определени в регламент на Комисията за прилагане. Ето защо следва да се отмени Регламент (ЕИО) № 2392/86 на Съвета от 24 юли 1986 г. относно създаване на лозарски регистър на Общността (9). За да се насърчат държавите-членки да представят този опис, подпомагането на преструктурирането и конверсията следва да се ограничи до онези държави-членки, които са предали такъв опис.
(77)
За да може да се осигури необходимата информация за вземане на съответните политически и административни решения, производителите на грозде за винопроизводство, на мъст и на вино следва да представят декларации за реколтата. Държавите-членки следва също така да имат възможността да изискат от търговците на грозде за винопроизводство да декларират всяка година предложените на пазара количества от последната реколта. Производителите на мъст и вино и останалите търговци, без търговците на дребно, следва да декларират наличните си запаси от гроздова мъст и вино.
(78)
За да се осигури задоволително ниво на проследяване на въпросните продукти, което по-специално е в интерес на защитата на потребителите, следва да се предвиди разпоредба, според която всички продукти, обхванати от настоящия регламент, следва да бъдат снабдени с придружаващ документ, когато се разпространяват в рамките на Общността.
(79)
За да може да се реагира при оправдани кризисни случаи след края на временната мярка за подпомагане при кризисна дестилация, предвидена в програмите за подпомагане през 2012 г., държавите-членки следва да могат да предоставят помощ за кризисна дестилация в рамките на цялостно бюджетно ограничение от 15 % от съответната стойност от годишния бюджет на държавата-членка за националната програма за подпомагане. Преди да бъде предоставена подобна помощ, тя следва да се нотифицира пред Комисията и одобри съгласно настоящия регламент.
(80)
Мерките, необходими за прилагане на настоящия регламент, следва да се приемат в съответствие с Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. за установяване на условията и реда за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (10).
(81)
Разходите, понесени от държавите-членки в рамките на задълженията по прилагане на настоящия регламент, следва да се финансират от Общността в съответствие с Регламент (ЕО) № 1290/2005 на Съвета от 21 юни 2005 г. относно финансирането на Общата селскостопанска политика (11).
(82)
Държавите-членки и Комисията следва да си предоставят взаимно информацията, необходима за прилагане на настоящия регламент.
(83)
За да се гарантира спазването на установените с настоящия регламент задължения, са необходими мерки за контрол и налагане на санкции в случай на неизпълнение на тези задължения. Поради тази причина на Комисията следва да се предостави правомощието да установява съответните правила, включително тези относно възстановяването на недължими плащания и до задълженията на държавите-членки за представяне на доклади.
(84)
Органите на държавите-членки следва да отговарят за спазването на настоящия регламент, като същевременно следва да се предприемат мерки, които да позволят на Комисията да контролира и гарантира това спазване.
(85)
За да се позволи включването на лозаро-винарския сектор в схемата за единно плащане, всички активно култивирани лозарски площи следва да получат право на достъп до схемата за единно плащане, предвидена в Регламент (ЕО) № 1782/2003 на Съвета от 29 септември 2003 г. относно установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски производители (12).
(86)
Лозарите от България, Чешката република, Естония, Кипър, Латвия, Литва, Унгария, Малта, Полша, Румъния, Словения и Словакия следва да се ползват от въвеждането на компонента „вино“ в схемата за единно плащане при същите условия, както и лозарите в Общността в състава ѝ на30 април 2004 г. Ето защо компонентът „вино“ в схемата за единно плащане следва да не зависи от прилагането на схемата на нарастване, предвидена в член 143а от Регламент (ЕО) № 1782/2003.
(87)
Регламент (ЕО) № 1782/2003 и Регламент (ЕО) № 3/2008 на Съвета от 17 декември 2008 г. относно действията за информиране и насърчаване, свързани със селскостопанските продукти на вътрешния пазар и в трети страни (13) следва да бъдат съответно изменени.
(88)
Преходът от мерките, предвидени в Регламент (ЕО) № 1493/1999 и останалите регламенти по отношение на лозаро-винарския сектор, към предвидените в настоящия регламент може да създаде затруднения, които са извън предмета на настоящия регламент. За да се намери подходящо решение на този случай, следва да се предвиди разпоредба, позволяваща на Комисията да приеме необходимите преходни мерки. На Комисията следва да бъде също така предоставено правомощието да решава определени практически проблеми,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ДЯЛ I
УВОДНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
Предмет и приложно поле
1. Настоящият регламент определя специални правила за производството и предлагането на пазара на продуктите, посочени в част ХII от приложение I към Регламент (ЕО) № 1234/2007.
2. По отношение на посочените в параграф 1 продукти настоящият регламент предвижда:
а)
мерки за подпомагане;
б)
регулаторни мерки;
в)
правила за търговията с трети държави;
г)
правила, уреждащи производствения потенциал.
Член 2
Определения
За целите на настоящия регламент се прилагат определенията, изложени в приложение I.
ДЯЛ II
МЕРКИ ЗА ПОДПОМАГАНЕ
ГЛАВА I
Програми за подпомагане
Раздел 1
Уводни разпоредби
Член 3
Приложно поле
Настоящата глава определя правилата, уреждащи предоставянето на средства от Общността на държавите-членки и използването на тези средства от държавите-членки в рамките на национални програми за подпомагане (наричани по-долу „програми за подпомагане“) с цел финансиране на специални мерки за подпомагане в подкрепа на лозаро-винарския сектор.
Член 4
Съвместимост и съгласуваност
1. Програмите за подпомагане са съвместими със законодателството на Общността и са съгласувани с дейностите, политиките и приоритетите на Общността.
2. Държавите-членки отговарят за програмите за подпомагане и следят за това те да са вътрешно последователни, както и да са изготвени и да се прилагат по обективен начин, като се отчита икономическото положение на съответните производители и необходимостта от избягване на необосновано неравенство в третирането на производителите.
Държавите-членки отговарят за предвиждане и провеждане на необходимите проверки и налагането на санкции в случай на неизпълнение на програмите за подпомагане.
3. Не се предоставя подпомагане в следните случаи:
а)
за научноизследователски проекти и мерки в подкрепа на научноизследователски проекти;
б)
за мерки, съдържащи се в програмите на държавите-членки за развитие на селските райони, съгласно Регламент (ЕО) № 1698/2005.
Раздел 2
Представяне и съдържание на програмите за подпомагане
Член 5
Представяне на програмите за подпомагане
1. Всяка държава-членка производителка, посочена в приложение II, представя на Комисията, за първи път до 30 юни 2008 г., проект за петгодишна програма за подпомагане, включваща мерки в съответствие с разпоредбите на настоящата глава.
Мерките за подпомагане в рамките на програмите за подпомагане се изготвят на географското равнище, което държавите-членки считат за най-подходящо. Преди да бъде представена на Комисията, програмата за подпомагане е предмет на консултации с компетентните органи и организации на подходящото териториално равнище.
Всяка държава-членка представя само един проект за програма за подпомагане, който може да отчита определени регионални особености.
2. Програмите за подпомагане стават приложими три месеца след представянето им на Комисията.
Ако обаче в представената програма за подпомагане не са спазени условията, установени в настоящата глава, Комисията уведомява за това държавата-членка. В такъв случай държавата-членка представя на Комисията преразгледана програма за подпомагане. Преразгледаната програма за подпомагане става приложима два месеца след датата на нотификацията, освен ако не бъде установена продължаващо неспазване, в който случай се прилага настоящата алинея.
3. Параграф 2 се прилага mutatis mutandis за промени в представени от държавите-членки програми за подпомагане.
4. Член 6 не се прилага в случаите, когато единствената мярка на държава-членка в съответната програма за подпомагане се състои в прехвърляне към схемата за единно плащане, посочена в член 9. Член 21 се прилага в този случай само по отношение на параграф 1 от него и във връзка с годината, през която се осъществява прехвърлянето.
Член 6
Съдържание на програмите за подпомагане
Програмите за подпомагане съдържат следните компоненти:
а)
подробно описание на предложените мерки, както и на техните количествени цели;
б)
резултатите от проведените консултации;
в)
оценка за очакваното въздействие в технически, икономически, екологичен и социален план;
г)
график за прилагане на мерките;
д)
обща таблица за финансиране, представяща средствата, които ще се използват, и тяхното индикативно разпределение за отделните мерки в съответствие с установените в приложение II тавани;
е)
критериите и количествените показатели, които следва да се използват при контрола и оценката, както и предприетите мерки за осигуряване на правилното и ефективно прилагане на програмите за подпомагане;
ж)
посочване на компетентните органи и на структурите, които отговарят за изпълнение на програмата за подпомагане.
Член 7
Мерки, отговарящи на условията за финансиране
1. Програмите за подпомагане включват една или повече от следните мерки:
а)
подпомагане по единната схема за плащане съгласно член 9;
б)
популяризиране в съответствие с член 10;
в)
преструктуриране и конверсия на лозя в съответствие с член 11;
г)
събиране на реколтата на зелено в съответствие с член 12;
д)
взаимоспомагателни фондове в съответствие с член 13;
е)
застраховане на реколтата в съответствие с член 14;
ж)
инвестиции в съответствие с член 15;
з)
дестилация на вторични продукти в съответствие с член 16;
и)
получаване на спиртни напитки чрез дестилация в съответствие с член 17;
й)
кризисна дестилация в съответствие с член 18;
к)
използване на концентрирана гроздова мъст в съответствие с член 19.
2. Програмите за подпомагане не съдържат други мерки освен изброените в членове 9-19.
Член 8
Общи правила относно програмите за подпомагане
1. Разпределението на наличните финансови средства на Общността, както и бюджетните ограничения, са посочени в приложение II.
2. Подпомагането от Общността се отнася единствено за онези от разходите, които отговарят на условията за финансиране и са направени след представянето на съответната програма за подпомагане по член 5, параграф 1.
3. Държавите-членки не участват в покриването на разходите за мерките, финансирани от Общността по линия на програмите за подпомагане.
4. Чрез дерогация от параграф 3 държавите-членки могат да предоставят национална помощ за мерките по членове 10, 14 и 15, при спазване на съответните правила на Общността за държавните помощи.
Максималният размер на помощта, определен в съответните правила на Общността за държавните помощи, се прилага по отношение на общото публично финансиране, което включва както средства от Общността, така и национални такива.
Раздел 3
Специални мерки за подпомагане
Член 9
Схема за единно плащане и подпомагане за лозари
1. Държавите-членки подпомагат лозарите, като разпределят права на получаване на плащания по смисъла на дял III, глава 3 от Регламент (ЕО) № 1782/2003 в съответствие с бчква О от приложение VII към същия регламент.
2. Държавите-членки, които възнамеряват да се възползват от посочената в параграф 1 възможност, предвиждат този вид подпомагане в програмите си за подпомагане, включително що се отнася до последващото прехвърляне на средства към схемата за единно плащане, чрез промени в тези програми съгласно член 5, параграф 3.
3. След като бъде отпуснато, посоченото в параграф 1 подпомагане:
а)
остава в схемата за единно плащане и вече не е налично или няма да бъде предоставяно по член 5, параграф 3 за мерките, изброени в членове 10-19 през следващите години на действие на програмите за подпомагане;
б)
пропорционално намалява размера на средствата, предназначени за мерките, изброени в членове 10-19, в програмите за подпомагане.
Член 10
Популяризиране на пазарите на трети държави
1. По смисъла на настоящия член подпомагането обхваща мерки за информиране или популяризиране на вината на Общността в трети държави, целящи повишаване на конкурентоспособността на вината в тези държави.
2. Мерките по параграф 1 засягат вината със защитено наименование за произход или географско указание или вината с означение на винения сорт лоза.
3. Мерките по параграф 1 могат да включват единствено:
а)
връзки с обществеността, мерки за популяризиране или реклама, по-специално които изтъкват предимствата на продуктите от Общността, най-вече от гледна точка на качеството, безопасността на храните или грижата за околната среда;
б)
участие в мероприятия, панаири или изложения с международна значимост;
в)
информационни кампании, по-специално относно режимите на Общността, отнасящи се до наименованията за произход, географските указания и биологичното производство;
г)
проучвания на нови пазари, необходими за разширяване на възможностите за реализация на пазара;
д)
проучвания с цел оценка на резултатите от действията по мерките за популяризиране и информиране.
4. Делът, с който Общността участва в дейностите за популяризиране, не надвишава 50 % от разходите, които отговарят на условията за финансиране.
Член 11
Преструктуриране и конверсия на лозя
1. Целта на мерките за преструктуриране и конверсия на лозя е да се повиши конкурентоспособността на винопроизводителите.
2. Преструктурирането и конверсията на лозя се подпомагат в съответствие с настоящия член само ако държавите-членки представят опис на своя производствен потенциал в съответствие с член 109.
3. Подпомагането на преструктурирането и конверсията на лозя може да обхваща единствено една или повече от следните дейности:
а)
конверсия на сортовете, включително и чрез повторно присаждане;
б)
промяна на местонахождението на лозя;
в)
подобряване на техниките за управление на лозята.
Подпомагането не обхваща обичайното обновяване на лозя, които са приключили естествения си жизнен цикъл.
4. Подпомагането на преструктурирането и конверсията на лозя може да се осъществява единствено в следните форми:
а)
обезщетение на производителите за загуба на доход вследствие прилагането на мярката;
б)
помощ за покриване на разходите по преструктуриране и конверсия.
5. Посоченото в параграф 4, буква а) обезщетение на производителите за загуба на доход може да покрие до 100 % от съответните загуби и да приеме една от следните форми:
а)
независимо от разпоредбите на глава II от дял V - разрешение за едновременно отглеждане на стари и нови лозови насаждения за определен период от време, който не надвишава три години, до края на преходния режим за правата на засаждане;
б)
парично обезщетение.
6. Участието на Общността в покриването на действителните разходи за преструктуриране и конверсия на лозя не надвишава 50 % от тези разходи. В райони, класифицирани като региони за сближаване в съответствие с Регламент (ЕО) № 1083/2006 (14), участието на Общността в покриването на разходите за преструктуриране и конверсия не надвишава 75 %.
Член 12
Събиране на реколтата на зелено
1. За целите на настоящия член събиране на реколтата на зелено означава пълното унищожаване или отстраняване на гроздовете, докато все още не са узрели, като по този начин добивът от съответната площ се намалява до нула.
2. Подпомагането на събирането на реколтата на зелено допринася за възстановяване на равновесието между търсенето и предлагането на пазара на вино в Общността, с оглед предотвратяването на пазарни кризи.
3. Подпомагането на събирането на реколтата на зелено може да се предоставя като обезщетение под формата на плащане с фиксиран размер за хектар, който се определя от съответната държава-членка.
Изплатената сума не надвишава 50 % от сумата на преките разходи за унищожаване или отстраняване на гроздовете и от загубата на приходи, произтичаща от унищожаването или отстраняването на гроздовете.
4. Заинтересованите държави-членки въвеждат система, почиваща на обективни критерии, за да гарантират, че мярката за събиране на реколтата на зелено не води до обезщетения за отделни винопроизводители над тавана по параграф 3, втора алинея.
Член 13
Взаимоспомагателни фондове
1. Подпомагането на създаването на взаимоспомагателни фондове представлява помощ за онези производители, които желаят да се застраховат срещу колебанията на пазара.
2. Подпомагането на създаването на взаимоспомагателни фондове може да се предостави под формата на временна и постепенно намаляваща помощ за покриване на административните разходи на тези фондове.
Член 14
Застраховане на реколтата
1. Подпомагането на застраховането на реколтата съдейства за запазване на доходите на производителите, когато същите са засегнати от природни бедствия, неблагоприятни климатични условия, болести или нашествия от вредители.
2. Подпомагането на застраховането на реколтата може да се предостави под формата на финансова вноска на Общността, която не бива да надвишава:
а)
80 % от разходите за застрахователна премия, заплатена от производителите за застраховане срещу щети, причинени от неблагоприятни климатични условия, които могат да бъдат приравнени към природни бедствия;
б)
50 % от разходите за застрахователни премии, заплатени от производителите за застраховане срещу:
i)
щети по буква а) и срещу други щети, причинени от неблагоприятни климатични условия;
ii)
щети, причинени от животни, болести по растенията или нашествия от вредители.
3. Подпомагането на застраховането на реколтата може да се предостави само ако съответните застрахователни плащания не обезщетяват производителите в размер, по-висок от 100 % от претърпяната загуба на доход, като се отчитат всички обезщетения, които производителите може да са получили по други схеми за подпомагане, свързани със застрахования риск.
4. Подпомагането на застраховането на реколтата не нарушава по никакъв начин конкуренцията на застрахователния пазар.
Член 15
Инвестиции
1. Може да се предоставя подпомагане за инвестиране в материални или нематериални активи в рамките на съоръженията за преработка, инфраструктурата на лозаро-винарския сектор и предлагането на пазара на вино, които подобряват цялостно показателите на предприятието и засягат едни или повече от следните дейности:
а)
производството или предлагането на пазара на продуктите, посочени в приложение IV;
б)
разработването на нови продукти, процеси и технологии, свързани с продуктите, посочени в приложение IV.
2. Подпомагането по параграф 1 в неговия максимален размер се ограничава до микро-, малки и средни предприятия по смисъла на Препоръка 2003/361/ЕО на Комисията от 6 май 2003 г. относно определението за микро-, малки и средни предприятия (15). За териториите на Азорските острови, островите Мадейра, Канарските острови, по-малките острови в Егейско море, по смисъла на Регламент (ЕО) № 1405/2006 на Съвета от 18 септември 2006 г. относно приемането на специфични мерки в областта на земеделието по отношение на малките острови в Егейско море (16) и френските отвъдморски департаменти не се прилагат никакви ограничения за максималния размер. За предприятия, които не са обхванати от член 2, параграф 1 от дял I от приложението към Препоръка 2003/361/ЕО, с по-малко от 750 служители или оборот, по-малък от 200 милиона евро, максималната сума за помощ се съкращава наполовина.
Подпомагане не се предоставя на предприятия в затруднение по смисъла на насоките на Общността за държавни помощи за спасяване и преструктуриране на предприятия в затруднение.
3. Разходите, които отговарят на условията за финансиране, изключват елементите, посочени в член 71, параграф 3, букви а)-в) от Регламент (ЕО) № 1698/2005.
4. Към участието на Общността се прилагат следните максимални размери на помощта за разходите, които отговарят на условията за финансиране:
а)
50 % в райони, класифицирани като региони за сближаване в съответствие с Регламент (ЕО) № 1083/2006;
б)
40 % в райони, различни от регионите за сближаване;
в)
75 % в най-отдалечените райони в съответствие с Регламент (ЕО) № 247/2006 на Съвета от 30 януари 2006 г. за определяне на специфични мерки за селското стопанство в най-отдалечените райони на Съюза (17);
г)
65 % в по-малките острови в Егейско море по смисъла на Регламент (ЕО) № 1405/2006.
5. Член 72 от Регламент (ЕО) № 1698/2005 се прилага mutatis mutandis за посоченото в параграф 1 подпомагане.
Член 16
Дестилация на вторични продукти
1. Може да се предоставя подпомагане за доброволната или задължителна дестилация на вторични продукти от производството на вино, извършена съгласно условията, посочени в бчква Г на приложение VI.
Размерът на помощите се определя на обемен процент и на хектолитър произведен алкохол. Не се изплаща помощ за алкохолния обем, съдържащ се в подлежащите на дестилиране вторични продукти, който надвишава 10 % по отношение на алкохолния обем, съдържащ се в произведеното вино.
2. Максимално приложимите равнища на помощите се основават на разходите за събиране и преработване и се определят в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
3. Алкохолът, получен от посочената в параграф 1 дестилация, за която е предоставено подпомагане, се използва изключително за промишлени или енергийни цели, за да се избегне нарушаване на конкуренцията.
Член 17
Получаване на спиртни напитки чрез дестилация
1. До 31 юли 2012 г. може да се предоставя подпомагане на производители под формата на помощи за хектар за вино, което се дестилира за спиртни напитки.
2. Съответните договори за дестилацията на вино, както и доказателства за доставка с цел дестилация, се представят преди отпускането на помощта.
Член 18
Кризисна дестилация
1. До 31 юли 2012 г. може да се предоставя подпомагане за доброволна или задължителна дестилация на излишъците от вино в оправдани кризисни ситуации по преценка на държавите-членки, за да се намали или премахне излишното количество и същевременно се осигури непрекъснатост на предлагането от една реколта до следващата.
2. Максимално приложимите равнища на помощите се определят в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
3. Алкохолът, получен от посочената в параграф 1 дестилация, за която е предоставено подпомагане, се използва изключително за промишлени или енергийни цели, за да се избегне нарушаване на конкуренцията.
4. Делът от наличния бюджет, използван за кризисна дестилация, не надхвърля следните процентни дялове, изчислени спрямо общите налични средства за всяка държава-членка за съответната бюджетна година, предвидени в приложение II:
-
20 % през 2009 г.,
-
15 % през 2010 г.,
-
10 % през 2011 г.,
-
5 % през 2012 г.
5. Държавите-членки може да увеличат наличните средства за кризисна дестилация над предвидените в параграф 4 годишни тавани, като предоставят национални средства в съответствие със следните ограничения (изразени като процент от съответния годишен таван, посочен в параграф 4):
-
5 % за лозарската 2010 година,
-
10 % за лозарската 2011 година,
-
15 % за лозарската 2012 година.
Държавите-членки, когато това е целесъобразно, нотифицират Комисията относно добавянето на посочените в първа алинея национални средства, а Комисията одобрява операцията преди предоставянето на такива средства.
Член 19
Използване на концентрирана гроздова мъст
1. До 31 юли 2012 г. може да се предоставя подпомагане на винопроизводители, които използват концентрирана гроздова мъст, включително концентрирана ректифицирана гроздова мъст, с цел увеличаване на естественото алкохолно съдържание на продуктите в съответствие с предвидените в приложение V условия.
2. Размерът на помощта се определя на обемен процент потенциално алкохолно съдържание и на хектолитър мъст, използвана за обогатяване.
3. Максимално приложимите равнища на помощите за тази мярка в различните лозарски зони се определят в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
Член 20
Кръстосано спазване
Когато бъде установено, че земеделските производители не са привели своето стопанство в съответствие със законоустановените изисквания за управление и условията за добро селскостопанско и екологично състояние, посочени в членове 3-7 от Регламент (ЕО) № 1782/2003, в течение на период от три години от плащането по програмите за подпомагане на преструктурирането и конверсията, или в течение на една година след плащането по програмите за подпомагане на събирането на реколтата на зелено, размерът на плащането се намалява или то се отменя частично или изцяло в зависимост от сериозността, степента, продължителността и системността на неизпълнението, когато то е резултат от действие или пропуск, за който земеделският производител е пряко отговорен, като от земеделския производител, където е целесъобразно, се изисква да възстанови изплатената сума в съответствие с условията, определени в тези разпоредби.
Раздел 4
Общи разпоредби
Член 21
Докладване и оценка
1. Всяка година и за първи път до 1 март 2010 г. държавите-членки представят на Комисията до 1 март доклад за изпълнението през предходната финансова година на мерките, предвидени в техните програми за подпомагане.
В тези доклади се изброяват и описват мерките, за които е предоставена помощ от Общността по линия на програмите за подпомагане, като по-специално се предоставят подробни данни относно изпълнението на мерките за популяризиране по член 10.
2. В срок до 1 март 2011 г. и за втори път - до 1 март 2014 г., държавите-членки представят на Комисията оценка за разходите и ползите от програмите за подпомагане, като посочват и начина за подобряване на тяхната ефективност.
В срок до 31 декември 2011 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно изпълнението на мерките за популяризиране по член 10.
Член 22
Мерки за прилагане
Мерките, необходими за прилагане на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
Тези мерки могат да включват по-специално:
а)
начина на представяне на програмите за подпомагане;
б)
правила за изменение на програмите за подпомагане, след като те станат приложими;
в)
подробни правила относно прилагането на мерките по членове 10-19;
г)
условията, при които ще се съобщава и публикува информацията относно помощта, финансирана със средства на Общността;
д)
подробности относно представянето на доклади.
ГЛАВА II
Прехвърляне на финансови средства
Член 23
Прехвърляне на финансови средства за развитие на селските райони
1. Считано от бюджетната 2009 година, сумите, определени в параграф 2 въз основа на данните за разходите в исторически план съгласно Регламент (ЕО) № 1493/1999, предназначени за интервенционни мерки с цел регулиране на селскостопанските пазари, съгласно посоченото в член 3, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 1290/2005, се отпускат като допълнителни финансови средства от Общността за мерки във винопроизводителни райони по линия на програмите за развитие на селските райони, финансирани по реда на Регламент (ЕО) № 1698/2005.
2. Предоставят се следните суми по календарни години:
-
2009 г. - 40,5 милиона евро,
-
2010 г. - 80,9 милиона евро,
-
2011 г. и следващите - 121,4 милиона евро.
3. Сумите по параграф 2 се разпределят между държавите-членки в съответствие с приложение III.
Държавите-членки, за които в таблицата в приложение III не са въведени никакви суми поради малките стойности, получени вследствие прилагането на финансовия ключ, който се използва за определяне на сумите по приложение III (суми под 2,5 милиона евро да се прехвърлят за 2009 г.), могат да решат да прехвърлят изцяло или частично в приложение III тези суми, които понастоящем са въведени в приложение II, за да бъдат използвани в съответните им програми за развитие на селските райони. В такъв случай съответните държави-членки нотифицират Комисията за това прехвърляне най-късно до 30 юни 2008 г., а Комисията изменя съответно параграф 2, както и приложения II и III.
ДЯЛ III
РЕГУЛАТОРНИ МЕРКИ
ГЛАВА I
Общи правила
Член 24
Класифициране на винените сортове лози
1. При спазване на разпоредбите на параграф 2 държавите-членки изготвят класификация на винените сортове лози, които могат да се засаждат, презасаждат или присаждат на тяхна територия за целите на винопроизводството.
Държавите-членки могат да класифицират единствено винените сортове лози, които отговарят на следните условия:
а)
сортът принадлежи към вида Vitis vinifera или произхожда от кръстоска на вида Vitis vinifera и други видове от рода Vitis;
б)
сортът не е един от следните: Noah, Othello, Isabelle, Jacquez, Clinton и Herbemont.
При заличаване на винен сорт лоза от класификацията по първа алинея изкореняването му се извършва в срок от 15 години от заличаването.
2. Държави-членки, чието винопроизводство не надвишава 50 000 хектолитра за лозарска година, изчислено на база средно производство за петте последни лозарски години, се освобождават от посоченото в параграф 1 задължение за класификация.
Въпреки това, и в посочените в първа алинея държави-членки могат да се засаждат, презасаждат и присаждат за целите на винопроизводството само винените сортове лози, спазващи изискванията на параграф 1, букви а) и б).
3. Чрез дерогация от параграф 1, първа и втора алинея и параграф 2, втора алинея, се разрешава засаждане, презасаждане или присаждане на следните винени сортове лози за научни изследвания и експериментална дейност:
а)
винени сортове лози, които не са класифицирани, доколкото са засегнати посочените в параграф 1 държави-членки;
б)
винени сортове лози, които не спазват изискванията по параграф 1, букви а) и б), доколкото са засегнати посочените в параграф 2 държави-членки.
4. Площи, засадени с винени сортове лози за целите на винопроизводството в нарушение на разпоредбите на параграфи 1-3, подлежат на изкореняване.
Въпреки това, няма задължение за изкореняване на тези площи, когато продукцията е предназначена единствено за консумация от домакинствата на винопроизводителите.
5. Държавите-членки вземат необходимите мерки, за да проверят спазването от страна на производителите на разпоредбите на параграфи 1-4.
Член 25
Производство и предлагане на пазара
1. Продуктите, изброени в приложение IV и произведени в Общността, се произвеждат от винени сортове лози, които могат да бъдат класифицирани в съответствие с член 24, параграф 1.
2. Наименование на категория лозаро-винарски продукти, посочена в приложение IV, може да се използва в Общността единствено за предлагането на пазара на продукт, който отговаря на посочените в същото приложение условия.
Въпреки това, независимо от разпоредбите на член 59, параграф 1, буква а), държавите-членки могат да разрешат използването на думата „вино“, ако:
а)
се придружава от името на плод под формата на съставно наименование с оглед предлагането на пазара на продукти, получени от ферментацията на плодове, различни от гроздето, или
б)
е част от съставно наименование.
Следва да се избягва всякакво объркване с продукти, съответстващи на посочените в приложение IV категории вино.
3. Категориите лозаро-винарски продукти, изброени в приложение IV, могат да бъдат променени в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 2.
4. С изключение на бутилираното вино, за което има доказателства, че бутилирането е извършено преди 1 септември 1971 г., вино, произведено от винени сортове лози, които са включени в изготвените в съответствие с член 24, параграф 1, първа алинея класификации, но не отговарят на нито една от посочените в приложение IV категории, се използват единствено за консумация от домакинствата на отделните винопроизводители, за производството на винен оцет или за дестилация.
ГЛАВА II
Енологични практики и ограничения
Член 26
Приложно поле
Настоящата глава обхваща разрешените енологични практики и ограничения, приложими спрямо производството и предлагането на пазара на продуктите, обхванати от настоящия регламент, както и процедурата за вземане на решения относно тези практики и ограничения.
Член 27
Енологични практики и ограничения
1. Само енологични практики, разрешени съгласно правото на Общността, които са посочени в приложение V или са определени в съответствие с членове 28 и 29, се използват за производство и съхраняване в Общността на продуктите, обхванати от настоящия регламент.
Първата алинея не се прилага за:
а)
гроздов сок и концентриран гроздов сок;
б)
гроздова мъст и концентрирана гроздова мъст, предназначена за приготвяне на гроздов сок.
2. Разрешените енологични практики се използват единствено за осигуряване на правилната винификация, правилното съхраняване или правилното пречистване на продукта.
3. Продуктите, обхванати от настоящия регламент, се произвеждат в Общността в съответствие със съответните ограничения, установени в приложение VI.
4. Продуктите, обхванати от настоящия регламент, които са приготвени чрез използване на неразрешени общностни енологични практики или, когато това е приложимо, неразрешени национални енологични практики, или които са в нарушение на установените в приложение VI ограничения, не могат да бъдат предлагани на пазара в Общността.
Член 28
По-строги правила, налагани от държавите-членки
Държавите-членки могат да ограничат или изключат използването на определени енологични практики и да предвидят по-строги ограничения за вина, разрешени съгласно правото на Общността, и които са произведени на тяхна територия, с цел по-добро запазване на основните характеристики на вината със защитено наименование за произход или географско указание и на пенливите вина и ликьорните вина.
Държавите-членки уведомяват Комисията за тези ограничения и изключения, която от своя страна довежда тази информация до знанието на останалите държави-членки.
Член 29
Разрешаване на енологични практики и ограничения
1. Освен в случаите на енологични практики на обогатяване, повишаване на киселинното съдържание и намаляване на киселинното съдържание, които са предвидени в приложение V по отношение на посочените в него конкретни продукти, както и изброените в приложение VI ограничения, разрешението за енологични практики и ограничения по отношение на производството и съхраняването на продукти, обхванати от настоящия регламент, се дава в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 2.
2. Държавите-членки могат да разрешат експерименталното използване на неразрешени енологични практики при условия, които следва да се определят в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 2.
Член 30
Критерии за предоставяне на разрешение
Когато дава разрешение за енологични практики в съответствие с процедурата по член 113, параграф 2, Комисията:
а)
се основава на енологичните практики, препоръчани и публикувани от Международната организация по лозарството и винарството (OIV), както и на резултатите от експерименталното използване на все още неразрешени енологични практики;
б)
взема под внимание въпроса за опазването на човешкото здраве;
в)
взема под внимание възможните рискове от въвеждане в заблуда на потребителите поради техните установени очаквания и възприятия, като се отчитат наличието и възможностите за използване на информационни средства с цел изключване на подобни рискове;
г)
следи за запазването на естествените и съществени характеристики на виното и за това в състава на съответния продукт да не бъдат извършени сериозни промени;
д)
осигурява допустимо минимално ниво на грижа за околната среда;
е)
спазва общите правила относно енологичните практики и ограниченията, установени съответно в приложения V и VI.
Член 31
Методи на анализ
Методите на анализ за определяне състава на продуктите, обхванати от настоящия регламент, и правилата, по които може да се установи дали тези продукти са преминали през обработки, които противоречат на разрешените енологични практики, съответстват на препоръчаните и публикувани от OIV.
Когато липсват методи и правила, препоръчани и публикувани от OIV, съответните методи и правила се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 2.
До приемането на такива правила се използват методите и правилата, разрешени от съответната държава-членка.
Член 32
Мерки за прилагане
Мерките, необходими за прилагане на настоящата глава и на приложения V и VI, се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 2, освен ако в тези приложения не е предвидено друго.
Тези мерки могат да включват по-специално:
а)
разпоредби, като последица от които екологичните практики на Общността, изброени в приложение IV към Регламент (ЕО) № 1493/1999, се считат за разрешени екологични практики.
б)
разрешени енологични практики и ограничения, в това число обогатяване, повишаване и намаляване на киселинното съдържание на пенливи вина, висококачествени пенливи вина и пенливи ароматизирани вина;
в)
разрешени енологични практики и ограничения относно ликьорните вина;
г)
при спазване на разпоредбите на буква В от приложение VI - разпоредбите относно смесването и купажирането на гроздова мъст и вина;
д)
когато не съществуват правила на Общността по тези въпроси, спецификациите за чистота и идентичност на веществата, използвани в енологичните практики;
е)
административни правила за осъществяване на разрешените енологични практики;
ж)
условията, на които се подчинява държането, разпространението и използването на продукти, които не спазват разпоредбите на член 27 и възможните изключения от изискванията на този член, както и установяването на критерии с цел избягване на затруднения в отделни случаи;
з)
условията, при които държавите-членки могат да разрешат държането, разпространението и използването на продукти, които не спазват разпоредбите на настоящата глава, извън тези по член 27, или на разпоредбите за прилагане на настоящата глава.
ГЛАВА III
Наименования за произход, географски указания и традиционни наименования
Член 33
Приложно поле
1. Правилата относно наименованията за произход, географските указания и традиционните наименования, изложени в глави IV и V, се прилагат за продуктите, посочени в параграфи 1, 3-6, 8, 9, 11, 15 и 16 от приложение IV.
2. Посочените в параграф 1 правила се основават на:
а)
защитата на законните интереси на:
i)
потребителите и
ii)
производителите;
б)
осигуряване на правилното функциониране на общия пазар за съответните продукти;
в)
насърчаване на производството на качествени продукти, като се допускат и национални мерки, свързани с политиката по качеството.
ГЛАВА IV
Наименования за произход и географски указания
Раздел 1
Определения
Член 34
Определения
1. За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
а)
„наименование за произход“ означава наименование на район, определена местност или, по изключение, наименование на държава, което се използва за описание на продукт, посочен в член 33, параграф 1, за който са спазени следните изисквания:
i)
неговото качество и характеристики се дължат основно или изключително на специфична географска среда с присъщите ѝ природни и човешки фактори;
ii)
гроздето, от което се произвежда, произхожда изключително от този географски район;
iii)
производството му се извършва в този географски район;
iv)
получено е от винени сортове от вида Vitis vinifera;
б)
„географско указание“ означава указание, отнасящо се за район, определена местност или, по изключение, държава, което се използва за описание на продукт, посочен в член 33, параграф 1, за който са спазени следните изисквания:
i)
притежава специфично качество, известност или други характеристики, които могат да се припишат на този географски произход;
ii)
най-малко 85 % от гроздето, използвано за неговото производство, произхожда изключително от този географски район;
iii)
производството му се извършва в този географски район;
iv)
получено е от винени сортове, принадлежащи към вида Vitis vinifera или произхождащи от кръстоска на вида Vitis vinifera и други видове от рода Vitis.
2. Някои традиционно използвани наименования представляват наименование за произход, когато:
а)
обозначават вино;
б)
препращат към географско наименование;
в)
отговарят на изискванията, посочени в параграф 1, буква а), подточки i)-iv);
г)
за тях се прилага процедурата за предоставяне на правна закрила на наименования за произход и на географски указания, предвидена в настоящата глава.
3. Наименованията за произход и географските указания, включително свързаните с географски райони в трети държави, могат да се ползват със закрила в рамките на Общността в съответствие с правилата, установени в настоящата глава.
Раздел 2
Заявление за предоставяне на правна закрила
Член 35
Съдържание на заявленията за предоставяне на правна закрила
1. Заявленията за предоставяне на правна закрила на означения на наименования за произход или географски указания включват техническо досие, което съдържа:
а)
наименованието, което подлежи на закрила;
б)
име и адрес на заявителя;
в)
спецификация на продукта съгласно посоченото в параграф 2;
г)
единен документ, съдържащ обобщение на спецификацията на продукта, съгласно посоченото в параграф 2.
2. Спецификацията на продукта дава възможност на заинтересованите страни да проверят дали са спазени съответните условия за производство, с които се свързват наименованието за произход или географското указание.
Тя включва най-малко:
а)
наименованието, което подлежи на закрила;
б)
описание на виното(ата):
i)
при вина с указание на произхода, неговите(техните) аналитични и органолептични характеристики;
ii)
при вина с географско указание, неговите(техните) основни аналитични характеристики, както и оценка или посочване на неговите(техните) органолептични характеристики;
в)
където е приложимо - специфичните енологични практики, използвани за производството на виното(ата), както и съответните ограничения върху производството на виното(ата);
г)
очертаване на границите на съответния географски район;
д)
максималния добив от хектар;
е)
посочване на винения сорт или сортовете лози, от които е/са получено(и) виното(ата);
ж)
данни за връзката, посочена в член 34, параграф 1, буква а), подточка i), или, в зависимост от случая - в член 34, параграф 1, буква б), подточка i);
з)
приложими изисквания, установени в общностни или национални разпоредби или, когато това е предвидено от държавите-членки, от организация, която управлява защитеното наименование за произход или защитеното географско указание, като се отчита обстоятелството, че тези изисквания следва да са обективни, недискриминационни и съвместими със законодателството на Общността;
и)
наименованието и адреса на органите или структурите, които проверяват спазването на разпоредбите за спецификация на продукта, заедно с описание на техните задачи.
Член 36
Заявление за предоставяне на правна закрила, свързана с географски район в трета държава
1. Когато заявлението за предоставяне на правна закрила засяга географски район в трета държава, то съдържа, освен предвидените в член 35 данни, и доказателство, че съответното означение е защитено в неговата държава на произход.
2. Заявлението се изпраща на Комисията или директно от заявителя, или чрез органите на съответната трета държава.
3. Заявлението за предоставяне на правна закрила се подава на един от официалните езици на Общността или се придружава от заверен превод на един от тези езици.
Член 37
Заявители
1. Всяка заинтересована група производители или, по изключение, отделен производител, може да подаде заявление за предоставяне на правна закрила на наименование за произход или географско указание. В заявлението могат да участват и други заинтересовани страни.
2. Производителите могат да подават заявления за предоставяне на правна закрила само за произвеждани от тях вина.
3. Може да се подаде общо заявление в случаите на наименование, обозначаващо трансграничен географски район, или на традиционно наименование, свързано с трансграничен географски район.
Раздел 3
Процедура по предоставяне на правна закрила
Член 38
Предварителна национална процедура
1. Заявленията за предоставяне на правна закрила на наименование за произход или географско указание, в съответствие с член 34, на вина с произход от Общността подлежат на предварителна национална процедура в съответствие с настоящия член.
2. Заявлението за предоставяне на правна закрила се подава в държавата-членка, от чиято територия произхожда наименованието за произход или географското указание.
3. Държавата-членка разглежда заявлението за предоставяне на правна закрила, за да установи дали то отговаря на установените в настоящата глава условия.
Държавата-членка провежда национална процедура, която гарантира съответно публикуване на заявлението и предвижда срок от не по-малко от два месеца от датата на публикуване, в който всяко физическо или юридическо лица, имащо законен интерес и установено или пребиваващо на нейна територия, може да възрази срещу предложената закрила, като представи пред държавата-членка надлежно обосновано изложение.
4. В случай че държавата-членка прецени, че наименованието за произход или географското указание не отговарят на съответните изисквания, което включва възможността то да е несъвместимо със законодателството на Общността като цяло, държавата-членка отхвърля заявлението.
5. Ако държава-членка прецени, че са спазени съответните изисквания, тя:
а)
публикува единния документ и спецификацията на продукта най-малко в интернет; и
б)
препраща до Комисията заявлението за предоставяне на правна закрила, което съдържа следната информация:
i)
име и адрес на заявителя;
ii)
единния документ, посочен в член 35, параграф 1, буква г);
iii)
декларация от държавата-членка, че според нея заявлението, подадено от заявителя, отговаря на условията на настоящия регламент;
iv)
данни за публикуването, посочено в буква а).
Тази информация се изпраща на един от официалните езици на Общността или се придружават от заверен превод на един от тези езици.
6. В срок до 1 август 2009 г. държавите-членки въвеждат необходимите законови, подзаконови или административни разпоредби, за да се съобразят с разпоредбите на настоящия член.
7. В случай че държава-членка не притежава национално законодателство в областта на правната закрила на наименованията за произход и на географските указания, тя може, единствено като преходна мярка, да предостави закрила на наименованието на национално равнище в съответствие с разпоредбите на настоящата глава, като закрилата се предоставя от деня на подаване на заявлението в Комисията. Тази преходна национална закрила се прекратява в деня, в който бъде взето решение за регистрация или отказ на такава съгласно настоящата глава.
Член 39
Контрол от страна на Комисията
1. Комисията публично оповестява датата, на която е подадено заявлението за предоставяне на правна закрила на наименование за произход или географското указание.
2. Комисията проверява дали заявленията за предоставяне на правна закрила по член 38, параграф 5 отговарят на условията, установени в настоящата глава.
3. В случай че Комисията прецени, че са изпълнени установените в настоящата глава условия, тя публикува в Официален вестник на Европейския съюз единния документ, посочен в член 35, параграф 1, буква г), както и данните за публикуването на спецификацията на продукта по член 38, параграф 5.
В противен случай се взема решение за отхвърляне на заявлението в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 2.
Член 40
Процедура за предявяване на възражения
В срок от два месеца от датата на публикуване по член 39, параграф 3, първа алинея, всяка държава-членка или трета държава, или всяко физическо или юридическо лице, имащо законен интерес, установено или пребиваващо в държава-членка, различна от поискалата закрилата, или в трета държава, може да възрази срещу предложената закрила, като подаде до Комисията надлежно обосновано изложение относно условията за предоставяне на закрила, установени в настоящата глава.
В случай на физически или юридически лица, установени или пребиваващи в трета държава, това искане се подава директно или чрез органите на съответната трета държава в двумесечния срок по първата алинея.
Член 41
Решение по заявлението за предоставяне на закрила
Въз основа на информацията, с която разполага Комисията, се взема решение в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 2, или за предоставяне на закрила на наименованието за произход или географското указание, което отговаря на установените в настоящата глава условия и е съвместимо с правото на Общността, или за отхвърляне на заявлението, ако тези условия не са изпълнени.
Раздел 4
Специални случаи
Член 42
Омоними
1. Наименование, за което е подадено заявление и което изцяло или частично е омоним с наименование, което вече е регистрирано съгласно настоящия регламент, се регистрира, като се спазва местното и традиционно използване и се отчита рискът от въвеждане в заблуждение.
Омонимно наименование, което въвежда в заблуждение потребителя, като му внушава, че продуктите идват от друга територия, не се регистрира, дори ако наименованието е точно по отношение на действителната територия, район или място на произход на съответните продукти.
Използването на регистрирано омонимно наименование зависи от наличието на достатъчно отличия в практиката между омонима, регистриран впоследствие, и вече регистрираното наименование, като се взема предвид необходимостта от равнопоставено третиране на заинтересованите производители и от това потребителите не се въвеждат в заблуждение.
2. Параграф 1 се прилага mutatis mutandis, ако наименование, за което е подадено заявление, е изцяло или частично омоним с географско указание, което е защитено като такова съгласно законодателството на държавите-членки.
Държавите-членки не следва да регистрират неидентични географски указания с оглед правна закрила съгласно съответното им законодателство в областта на географските указания, ако определено наименование за произход или географско указание е обект на закрила в Общността съгласно общностно законодателство, приложимо към наименованията за произход и географските указания.
3. Освен ако не е предвидено друго в мерките за прилагане на Комисията, когато наименованието на винен сорт лоза съдържа или се състои от защитено наименование за произход или защитено географско указание, то това наименование не се използва при етикетирането на продуктите, обхванати от настоящия регламент.
4. Закрилата на наименованията за произход и на географските указания при продуктите по член 34 се осъществява, без да се засягат защитените географски указания, приложими към спиртните напитки по смисъла на Регламент (ЕО) № 110/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 15 януари 2008 г. относно определението, описанието, представянето, етикетирането и защитата на географските указания на спиртните напитки (18) и обратното.
Член 43
Основания за отказ на закрила
1. Наименованията, които са станали родови, не могат да се ползват със закрила като наименования за произход или географски указания.
За целите на настоящата глава „наименование, които е станало родово“ означава наименованието на вино, което, въпреки че е свързано с местността или района, където този продукт първоначално е бил произведен или се е предлагал на пазара, се е превърнало в традиционно наименование на вино в Общността.
За да се установи дали едно наименование се е превърнало в родово или не, се вземат предвид всички фактори, и по-специално:
а)
съществуващото положение в Общността, по-специално в сферите на потреблението;
б)
съответните разпоредби от националното или общностното законодателство.
2. Едно наименование не може да се ползва със закрила като наименование за произход или географско указание, когато в светлината на репутацията и известността на търговската марка тази закрила може да въведе потребителите в заблуждение по отношение на истинската идентичност на виното.
Член 44
Връзка с търговските марки
1. Когато наименование за произход или географско указание е защитено съгласно настоящия регламент, регистрацията на търговска марка, съответстваща на една от хипотезите по член 45, параграф 2 и свързана с продукт, попадащ в една от изброените в приложение IV категории, се отказва, ако заявлението за регистрация на търговската марка е подадено след датата на представяне в Комисията на заявлението за предоставяне на правна закрила на наименованието за произход или географското указание и впоследствие наименованието за произход или географското указание е получило закрила.
Търговски марки, регистрирани в нарушение на първа алинея, се обявяват за недействителни.
2. Без да се засягат разпоредбите на член 43, параграф 2, търговска марка, чието използване съответства на една от хипотезите по член 45, параграф 2 и за която има подадено заявление, или която е регистрирана, или, ако такава възможност е предвидена в съответното законодателство, е установена в резултат на употреба на територията на Общността преди датата, на която е представено пред Комисията заявлението за предоставяне на правна закрила на наименованието за произход или географското указание, може да продължи да се използва и подновява независимо от закрилата на наименование за произход или географското указание, при условие че не са налице основания за обявяване на недействителност или отмяна на търговската марка, посочени в Първа директива на Съвета 89/104/ЕИО от 21 декември 1988 г. за сближаване на законодателствата на държавите-членки относно марките (19) или Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 г. относно марката на Общността (20).
В подобни случаи се разрешава използването на наименованието за произход или на географското указание успоредно със съответните търговски марки.
Раздел 5
Закрила и контрол
Член 45
Закрила
1. Защитените наименования за произход и географски указания могат да се използват от всеки оператор, търгуващ с вино, което е било произведено в съответствие със съответната спецификация на продукта.
2. Защитените наименования за произход и географски указания и вината, използващи тези защитени наименования в съответствие със спецификацията на продукта, са защитени срещу:
а)
всяка пряка или непряка търговска употреба на защитено наименование:
i)
от сходни продукти, за които не е спазена спецификацията на продукта на защитеното наименование, или
ii)
доколкото подобно използване води до облагодетелстване - репутацията на наименованието за произход или географското указание;
б)
всякаква злоупотреба, имитация или позоваване, дори ако е посочен истинският произход на продукта или услугата или ако защитеното наименование е преведено или придружено от израз, като „стил“, „тип“, „метод“, „както е произведено в“, „имитация“, „с аромат на“, „като“ или друг подобен израз;
в)
всяко друго невярно или въвеждащо в заблуждение означение на мястото, откъдето произхожда продуктът, произхода, естеството или основни свойства на продукта, върху вътрешната или външната опаковка, рекламни материали или документи, свързани със съответния продукт от вино, както и опаковането на продукта в контейнер по начин, който може да създаде невярна представа за неговия произход;
г)
всяка друга практика, която би могла да въведе в заблуждение потребителите относно истинския произход на продукта.
3. Защитените наименования за произход или защитените географски указания не стават родови в Общността по смисъла на член 43, параграф 1.
4. Държавите-членки вземат необходимите мерки, за да преустановят незаконното използване на защитени наименования за произход и защитени географски указания, съгласно посоченото в параграф 2.
Член 46
Регистър
Комисията създава и поддържа електронен регистър на защитените наименования за произход и защитените географски указания на вина, до който се предоставя публичен достъп.
Член 47
Посочване на компетентни контролни органи
1. Държавите-членки посочват компетентния орган или органи, отговарящ(и) за контрола върху спазването на установените в настоящата глава задължения, в съответствие с критериите, предвидени в член 4 от Регламент (ЕО) № 882/2004.
2. Държавите-членки следят всеки оператор, спазващ разпоредбите на настоящата глава, да има право да бъде обхванат от система на проверки.
3. Държавите-членки уведомяват Комисията за компетентния органи или органи по параграф 1. Комисията осигурява публикуването на техните наименования и адреси, както и периодичната им актуализация.
Член 48
Проверка на спазването на спецификациите
1. По отношение на защитените наименования за произход и защитените географски указания, свързани с географски район в Общността, се осигурява годишна проверка на спазването на спецификацията на продукта по време на производството на вино, както и по време на или след опаковането му, която се извършва от:
а)
компетентния(ите) орган(и) по член 47, параграф 1, или
б)
един или повече контролни органи по смисъла на член 2, втора алинея, точка 5 от Регламент (ЕО) № 882/2004, действащи като органи по сертифициране на продуктите в съответствие с критериите, предвидени в член 5 от посочения регламент.
Разходите за тези проверки са за сметка на проверяваните оператори.
2. По отношение на защитените наименования за произход и защитените географски указания, свързани с географски район в трета държава, се осигурява годишна проверка на спазването на спецификацията на продукта по време на производството, както и по време на или след опаковането на виното, която се извършва от:
а)
един или повече публични органи, посочени от третата държава, или
б)
един или повече органи по сертифициране.
3. Органите по сертифициране, посочени в параграф 1, буква б) и параграф 2, буква б), спазват европейския стандарт EN 45011 или ISO/IEC Guide 65 (Общи изисквания за органите, които извършват сертифициране на продукти), като от 1 май 2010 г. се акредитират в съответствие с тях.
4. Когато органът или органите, посочени в параграф 1, буква а) и параграф 2, буква а), проверяват спазването на спецификацията на продукта, те предоставят адекватни гаранции за обективност и безпристрастност и разполагат с необходимия квалифициран персонал и ресурси, необходими за изпълнение на техните задачи.
Член 49
Изменение на спецификациите на продуктите
1. Заявител, който отговаря на условията по член 37, може да подаде заявление за изменение на спецификацията на продукта на защитено наименование за произход или защитено географско указание, за да отчете по-специално развитието на научно-техническите знания или с оглед промяна на очертанията на географския район, посочено в член 35, параграф 2, втора алинея, буква г). В заявлението се описват исканите изменения и се излагат основанията за тях.
2. В случай че предлаганото изменение предполага едно или повече изменения в единния документ, посочен в член 35, параграф 1, буква г), членове 38-41 се прилагат mutatis mutandis спрямо заявлението за изменение. Ако предложеното изменение обаче е несъществено, се взема решение в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 2, дали заявлението да бъде одобрено, без да се следва процедурата, посочена в член 39, параграф 2 и член 40, като в случай че то бъде одобрено, Комисията публикува елементите, посочени в член 39, параграф 3.
3. В случай че от предложеното изменение не произтичат промени в единния документ, се прилагат следните правила:
а)
когато географският район се намира в определена държава-членка, тази държава-членка изразява становището си по изменението, като, в случай че го одобрява, публикува изменената спецификация на продукта и уведомява Комисията за одобрените изменения и за основанията за тях;
б)
когато географският район се намира в трета държава, Комисията решава дали да одобри предложеното изменение.
Член 50
Отмяна
В съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 2, по инициатива на Комисията или въз основа на надлежно обосновано искане от държава-членка, трета държава или физическо или юридическо лица, имащо законен интерес, е възможно да се вземе решение за отмяна на закрилата на определено наименование за произход или географско указание, ако вече не може да се гарантира спазването на съответната спецификация на продукта.
Членове 38-41 се прилагат mutatis mutandis.
Член 51
Съществуващи защитени наименования на вино
1. Наименованията на вино, които са защитени в съответствие с членове 51 и 54 от Регламент (ЕО) № 1493/1999 и член 28 от Регламент (ЕО) № 753/2002, се ползват автоматично със закрила по настоящия регламент. Комисията ги вписва в регистъра, предвиден в член 46 от настоящия регламент.
2. По отношение на съществуващи защитени наименования на вино, посочени в параграф 1, държавите-членки представят на Комисията:
а)
техническите досиета, предвидени в член 35, параграф 1;
б)
националните решения за одобряване.
3. Наименованията на вино по параграф 1, за които до 31 декември 2011 г. не е представена информацията по параграф 2, губят закрилата, предоставена съгласно настоящия регламент. Комисията предприема съответните официални стъпки за заличаване на тези наименования от регистъра, предвиден в член 46.
4. Член 50 не се прилага по отношение на съществуващи защитени наименования на вино, посочени в параграф 1.
До 31 декември 2014 г., по инициатива на Комисията и в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 2, може да се вземе решение за отмяна на закрилата на съществуващи защитени наименования на вино, посочени в параграф 1, ако те не отговарят на условията, предвидени в член 34.
Раздел 6
Общи разпоредби
Член 52
Мерки за прилагане
Мерките, необходими за прилагане на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
Тези мерки могат да включват по-специално дерогации от прилагането на предвидените в настоящата глава правила и изисквания:
а)
доколкото касаят подадени заявления за закрила на наименования за произход или на географски указания;
б)
доколкото касаят производството на някои вина със защитено наименование за произход или защитено географско указание в географски район, намиращ се в близост до географския район, от който произхожда гроздето;
в)
доколкото касаят традиционни практики за производство на някои вина със защитено наименование за произход.
Член 53
Такси
Държавите-членки могат да начисляват такса за покриване на разходите, включително на свързаните с разглеждането на заявленията за предоставяне на закрила, предявените възражения, заявленията за изменение и исканията за отмяна съгласно настоящия регламент.
ГЛАВА V
Традиционни наименования
Член 54
Определение
1. „Традиционно наименование“ означава наименование, което е традиционно използвано в държава-членка за продуктите, посочени в член 33, параграф 1, за да обозначи:
а)
че продуктът има защитено наименование за произход или защитено географско указание съгласно законодателството на Общността или на държава-членка;
б)
начина на производство или стареене, или качеството, цвета, типа местност, или конкретно историческо събитие на продукта със защитено наименование за произход или защитено географско указание.
2. Традиционните наименования се признават, определят и закрилят в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
Член 55
Закрила
1. Защитено традиционно наименование може да се използва единствено за продукт, произведен в съответствие с определението по член 54, параграф 2.
Традиционните наименования са защитени срещу неправомерно използване.
Държавите-членки вземат необходимите мерки, за да спрат неправомерното използване на защитени традиционни наименования.
2. Традиционните наименования не стават родови в Общността.
Член 56
Мерки за прилагане
Мерките, необходими за прилагане на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1, по-специално относно:
а)
процедурата за предоставяне на закрила;
б)
конкретното ниво на закрила.
ГЛАВА VI
Етикетиране и представяне
Член 57
Определения
За целите на настоящия регламент:
а)
„етикетиране“ означава всички думи, знаци, търговски марки, маркови имена, картинни изображения или символи, поставени върху всякакъв вид опаковка, документ, листовка, етикет, карта или лента, придружаващи или позоваващи се на даден продукт;
б)
„представяне“ означава всяка информация, предоставена на потребителите чрез опаковката на съответния продукт, включително формата и вида на бутилките.
Член 58
Условия за прилагането на хоризонталните правила
Освен ако не е предвидено друго от настоящия регламент, Директива 89/104/ЕИО, Директива 89/396/ЕИО на Съвета от 14 юни 1989 г. относно означенията или маркировките, идентифициращи партидата, към която принадлежи даден хранителен продукт (21), Директива 2000/13/ЕО и Директива 2007/45/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 5 септември 2007 г. за определяне на правила за номиналните количества за предварително опаковани продукти (22) се прилагат при етикетирането и представянето на продуктите, попадащи в техните приложни полета.
Член 59
Задължителни данни
1. Етикетирането и представянето на продуктите по точки 1-11, 13, 15 и 16 от приложение IV, които се предлагат на пазара в Общността или са предназначени за износ, съдържат следните задължителни означения:
а)
обозначение на категорията лозаро-винарски продукт в съответствие с приложение IV;
б)
за вина със защитено наименование за произход или защитено географско указание:
i)
означението „защитено наименование за произход“ или „защитено географско указание“; и
ii)
името на защитеното наименование за произход или на защитеното географско указание;
в)
действителното алкохолно съдържание по обем;
г)
обозначение на мястото, откъдето идва виното;
д)
обозначение на бутилиращото предприятие или - за пенливото вино, газирано пенливо вино, висококачествено пенливо вино или висококачествено ароматизирано пенливо вино - наименованието на производителя или търговеца;
е)
посочване на вносителя в случай на вина от внос;
ж)
при пенливо вино, газирано пенливо вино, висококачествено пенливо вино или висококачествено ароматизирано пенливо вино, посочване на захарното съдържание.
2. Чрез дерогация от параграф 1, буква а) за вина, чиито етикети включват защитеното наименование за произход или защитеното географско указание, може да не се посочва категорията лозаро-винарски продукт.
3. Чрез дерогация от параграф 1, буква б) означенията „защитено наименование за произход“ или „защитено географско указание“ могат да не се посочват в следните случаи:
а)
когато върху етикета е посочено традиционно наименование съгласно член 54, параграф 1, буква а);
б)
когато, в изключителни случаи, които подлежат на определяне в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1, върху етикета е посочено защитеното наименование за произход или защитеното географско указание.
Член 60
Незадължителни данни
1. Етикетите и представянето на продуктите по член 59, параграф 1 могат по-специално да съдържат следните незадължителни данни:
а)
годината на реколтата;
б)
наименованието на един или няколко винени сортове лози;
в)
при вина, различни от посочените в член 59, параграф 1, буква ж) - посочване на захарното съдържание;
г)
за вина със защитено наименование за произход или защитено географско указание - традиционни наименования, съгласно посоченото в член 54, параграф 1, буква б);
д)
символа на Общността, указващ защитеното наименование за произход или защитеното географско указание;
е)
изрази, свързани с определени производствени методи;
ж)
за вина със защитено наименование за произход или защитено географско указание, наименованието на друга географска единица, която е по-малка или по-голяма от определения район, даващ наименованието за произход или географското указание.
2. Без да се засяга член 42, параграф 3 по отношение на използването на посочените в параграф 1, букви а) и б) данни, при вина, които не притежават защитено наименование за произход или географско указание:
а)
държавите-членки въвеждат закони, подзаконови и административни разпоредби с оглед осигуряването на сертифициране, одобрение и контрол, така че да се гарантира верността на съответната информация;
б)
държавите-членки могат, въз основа на недискриминационни и обективни критерии и при отчитане на изискването за лоялна конкуренция, да съставят списъци на изключени винени сортове лози за вина, произведени от винени сортове лози на тяхна територия, особено ако:
i)
съществува риск от заблуждаване на потребителите по отношение на истинския произход на виното, дължащ се на факта, че съответният винен сорт лоза е неразделна част от съществуващо защитено наименование за произход или географско указание;
ii)
необходимите проверки не биха били рентабилни от гледна точка на разходите, тъй като съответният винен сорт лозя представлява много малка част от лозята на държавата-членка.
в)
смесването на вина от различни държави-членки не води до посочване на етикета на винения(ите) сорт(ове) лози, освен ако засегната държава-членка не даде съгласие за друго и не осигури възможност за провеждането на съответните процедури по сертифициране, одобрение и контрол.
Член 61
Езици
1. Когато са изразени с думи, задължителните и незадължителните данни съгласно членове 59 и 60 фигурират на един или повече от официалните езици на Общността.
2. Независимо от параграф 1 наименованието на защитеното наименование за произход или защитеното географско указание или традиционно наименование съгласно член 54, параграф 1, буква а) фигурира на етикета на езика или езиците, за които се прилага закрилата.
Наименованието може да фигурира и на един или повече от официалните езици на Общността, в случай че защитените наименования за произход или защитените географски указания или специфичните национални наименования са изписани на азбука, различна от латиницата.
Член 62
Привеждане в изпълнение
Компетентните органи на държавите-членки вземат необходимите мерки, за да се гарантира, че на пазара не се разпространява продукт, посочен в член 59, параграф 1, който не е етикетиран в съответствие с разпоредбите на настоящата глава, или за да се осигури изтеглянето му от пазара.
Член 63
Мерки за прилагане
Мерките, необходими за прилагане на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
Тези мерки могат да включват по-специално:
а)
по-подробна информация за мястото, откъдето идва съответния продукт;
б)
условията за използване на незадължителните данни, изброени в член 60;
в)
специални изисквания относно означения за годината на реколтата и винения сорт лоза, фигуриращи върху етикета, както е посочено в член 60, параграф 2;
г)
нови дерогации в допълнение към посочените в член 59, параграф 2, съгласно които може да не се посочва категорията лозаро-винарски продукт;
д)
правила относно закрилата, която следва да се предостави по отношение на представянето на даден продукт.
ГЛАВА VII
Организации на производителите и междубраншови организации
Член 64
Организации на производителите
1. Държавите-членки могат да признаят организации на производителите, които:
а)
са съставени от производители на продукти, обхванати от настоящия регламент;
б)
са учредени по инициатива на производителите;
в)
преследват специфична цел, която може да е свързана по-конкретно с един или повече от следните елементи:
i)
съвместно приспособяване на производството към изискванията на пазара и подобряване на продукта;
ii)
насърчаване на концентрацията на предлагането и пускането на пазара на продукти, произведени от членове на организацията;
iii)
насърчаване на рационализацията и подобряването на производството и преработвателната дейност;
iv)
намаляване на производствените разходи и разходите за управление на пазара и стабилизиране на производствените цени;
v)
насърчаване и предоставяне на техническа помощ за използването на практики за култивация и производствени техники, зачитащи околната среда;
vi)
насърчаване на инициативи за управлението на вторични продукти от производството на вино и за управление на отпадъците, по-специално с цел опазване на качеството на водата, почвите и природата и запазване или насърчаване на биологичното разнообразие;
vii)
проучване на устойчивите производствени методи и развитието на пазарите,
viii)
принос за изпълнението на програмите за подпомагане, посочени в дял II, глава I;
г)
прилагат устав, който изисква от техните членове по-специално:
i)
да прилагат приетите от организацията на производители правила, свързани с отчитането на продукцията, производството, предлагането на пазара и опазването на околната среда;
ii)
да предоставят информация, поискана от организацията на производителите за статистически цели, по-специално относно засадените площи и развитието на пазара;
iii)
да заплащат санкции при неспазване на задължения, произтичащи от устава;
д)
са подали пред съответната държава-членка заявление за признаване като организация на производители, което съдържа следните елементи:
i)
доказателства, че организацията отговаря на изискванията, определени в букви а)-г);
ii)
доказателства, че има минимален брой членове, който се определя от съответната държава-членка;
iii)
доказателства, че в района, в който работи, организацията има минимален обем продукция, годна за предлагане на пазара, който се определя от съответната държава-членка;
iv)
доказателства, че може да осъществява правилно своята дейност както във времето, така и по отношение на ефективността и на концентрацията на предлагането;
v)
доказателства, че дава на своите членове ефективна възможност да получат техническа помощ при използването на екологично чисти начини на обработка на земята.
2. Организациите на производителите, които са признати в съответствие с Регламент (ЕО) № 1493/1999, се считат за признати организации на производителите съгласно настоящия член.
Член 65
Междубраншови организации
1. Държавите-членки могат да признаят междубраншови организации, които:
а)
са съставени от представители на икономически дейности в производството на, търговията със или обработката на продукти, обхванати от настоящия регламент;
б)
са учредени по инициатива на всички или някои от представителите, посочени в буква а);
в)
осъществяват една или повече от следните мерки в един или няколко района на Общността, като вземат под внимание общественото здраве и интереса на потребителите:
i)
повишване на знанията и на прозрачността на производството и на пазара;
ii)
подкрепа за подобряване на координацията между начините за предлагане на пазара на продуктите, по-специално чрез проучване и изследвания на пазара;
iii)
изготвяне на типови договори в съответствие с правилата на Общността;
iv)
по-добро използване на производствения потенциал;
v)
предоставяне на информация и провеждане на проучванията, необходими за ориентиране на производството към продукти, които отговарят по-добре на пазарните изисквания и на вкусовете и очакванията на потребителите, най-вече по отношение на качеството на продуктите и опазването на околната среда;
vi)
предоставяне на информация за специфични характеристики на виното със защитено наименование за произход или защитено географско указание;
vii)
търсене на начини за ограничаване на използването на продукти за растителна защита и на други подобни материали, и гарантиране на качеството на продуктите и опазването на почвите и водите;
viii)
насърчаване на интегрираното производство или на други екологично чисти производствени методи;
ix)
насърчаване на умерената и отговорна консумация на вино и информирането за вредите, свързани с опасни модели на консумация;
x)
провеждане на дейности за популяризиране на виното, особено в трети държави;
xi)
разработване на методи и инструменти за подобряване на качеството на продуктите на всички етапи от производството, винификацията и предлагане за пазара,
xii)
използване, защитаване и насърчаване на потенциала на биологичното земеделие;
xiii)
използване, защитаване и популяризиране на етикетите за качество и на защитените наименования за произход и географските указания;
г)
са подали пред съответната държава-членка заявление за признаване, което съдържа следните елементи:
i)
доказателства, че организацията отговаря на изискванията, определени в букви а)-в);
ii)
доказателства, че организацията осъществява дейности в един или няколко района на съответната територия;
iii)
доказателства, че организацията представлява значителен дял от производството на или търговията с продукти, обхванати от настоящия регламент;
iv)
доказателства, че организацията не участва в производството, преработката или предлагането на пазара на продукти, обхванати от настоящия регламент.
2. Организациите, които отговарят на условията по параграф 1 и които са признати от държавите-членки, се считат за междубраншови организации съгласно разпоредбите на настоящия член.
Член 66
Процедура за признаване
1. Заявленията за признаване като организация на производителите или като междубраншова организация се подават пред и се проверяват от държавата-членка, в която се намира седалището на организацията.
2. Държавите-членки решават дали да признаят или не организацията в срок от четири месеца от подаването на заявлението.
Член 67
Правила за предлагане на пазара
1. За да подобри и стабилизира работата на общия пазар на вина, включително грозде, гроздова мъст и вината, от които те са произведени, държавите-членки производителки, най-вече чрез изпълнение на решенията, взети от междубраншовите организации, могат да определят правила за предлагане на пазара с оглед регулиране на предлагането.
Тези правила са съразмерни на преследваната цел и:
а)
не са свързани с каквато и да било операция след първото предлагане на пазара на съответния продукт;
б)
не позволяват фиксиране на цените, включително когато цените са установени като насока или препоръка;
в)
не водят до непускане в обращение на значително количество от реколтата, което иначе би било налично;
г)
не създават възможност за отказ да се издадат на национално и на общностно равнище сертификати, необходими за разпространението и предлагането на пазара на вина, когато предлагането на пазара е в съответствие с тези правила.
2. Правилата по параграф 1 трябва да бъдат сведени до знанието на операторите чрез публикуването им без съкращения в официално издание на съответната държава-членка.
Член 68
Наблюдение
Държавите-членки:
а)
провеждат периодични проверки върху спазването от страна на организациите на производителите и на междубраншовите организации на посочените в членове 64 и 65 правила и условия за признаване;
б)
оттеглят признаването, ако организация на производителите или междубраншова организация вече не спазва съответните изисквания, и налагат санкции на тези организации в случай на неспазване или нередности.
Член 69
Съобщения
До 1 март всяка година и за първи път до 1 март 2009 г. държавите-членки съобщават на Комисията решенията или действията, които са предприели в съответствие с членове 66, 67 и 68 през предходната календарна година.
ДЯЛ IV
ТЪРГОВИЯ С ТРЕТИ ДЪРЖАВИ
ГЛАВА I
Общи разпоредби
Член 70
Общи принципи
1. Освен ако не е предвидено друго в настоящия раздел, митническите ставки в Общата митническа тарифа се прилагат по отношение на продуктите, обхванати от настоящия регламент.
2. Освен ако не е предвидено друго в настоящия раздел или в разпоредбите, приети в съответствие с него, в търговията с трети държави се забранява:
а)
събирането на такси с равностоен на митата ефект;
б)
прилагането на количествени ограничения или мерки с равностоен ефект.
Член 71
Комбинирана номенклатура
Общите правила за тълкуване на Комбинираната номенклатура и специалните правила за нейното прилагане се прилагат за класирането на продуктите, обхванати от настоящия регламент. Тарифната номенклатура, изготвена в резултат от прилагането на настоящия регламент, включително, какъвто може да бъде случаят, определенията и категориите в приложения I и IV се включват в Общата митническа тарифа.
ГЛАВА II
Лицензи за внос и износ
Член 72
Лицензи за внос и износ
1. В съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1, може да бъде решено, че вносът в Общността или износът от Общността на един или няколко от продуктите с код по КН 2009 61, 2009 69 и 2204 подлежат на представянето на лиценз за внос или износ.
2. При прилагането на параграф 1 се взема предвид необходимостта от лицензи за управление на съответните пазари и, по-специално, в случая на лицензите за внос - необходимостта от наблюдение на вноса на въпросните продукти.
Член 73
Издаване на лицензи
Лицензите за внос и износ се издават от държавите-членки на всеки заявител, независимо от мястото му на установяване в Общността, освен ако регламент на Съвета или друг акт на Съвета не предвижда друго, както и без да се засягат мерките, приети за прилагане на глава IV.
Член 74
Валидност на лицензите
Лицензите за внос и износ са валидни на цялата територия на Общността.
Член 75
Обезпечение
1. Освен ако не e предвидено друго в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1, лицензите за внос и износ се издават в зависимост от представянето на обезпечение, гарантиращо, че продуктите са внесени или изнесени в рамките на срока на валидност на лиценза.
2. Освен в случаите на непреодолима сила обезпечението се задържа изцяло или частично, ако вносът или износът не е извършен, или ако е извършен само частично в срока на валидност на лиценза.
Член 76
Специално обезпечение
1. За соковете и гроздовата мъст с код по КН 2009 61, 2009 69 и 2204 30, за които прилагането на Общата митническа тарифа зависи от вносната цена на продукта, реалният размер на тази цена се проверява или чрез проверка на всяка партида, или с използване на фиксирана стойност при вноса, която се изчислява от Комисията въз основа на котировките на тези продукти в държавите на произход.
В случай че декларираната входна цена на съответната партида надвишава фиксираната стойност при вноса, ако такава се прилага, увеличена с марж, приет в съответствие с посочената в член 113, параграф 1 процедура, който не може да надвишава фиксираната стойност с повече от 10 %, е необходимо представянето на обезпечение, което да е равно на вносните мита, определени въз основа на фиксираната стойност при вноса.
Ако входната цена на съответната партида не е декларирана, прилагането на Общата митническа тарифа зависи от фиксираната стойност при вноса или от прилагането на съответните разпоредби на митническото законодателство при условия, които се определят съгласно посочената в член 113, параграф 1 процедура.
2. Ако дерогациите, предоставени от Съвета, предвидени в буква Б, точка 5 или буква В от приложение VI, се прилагат за вносни продукти, то вносителите представят обезпечение за тези продукти пред съответните митнически органи, определени в момента на допускането за свободно обращение. Обезпечението се освобождава при представяне от страна на вносителя на доказателство, прието от митническите органи на държавата-членка, в която продуктите се допускат за свободно обращение, че гроздовата мъст е преобразувана в гроздов сок, използван в други продукти извън лозаро-винарския сектор, или, ако е използвана за винификация, то етикетирането е подходящо.
Член 77
Мерки за прилагане
Мерките, необходими за прилагане на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
Тези мерки могат да включват по-специално:
а)
установяване на критерии за определяне на контролния метод, който ще се прилага;
б)
факторите, които следва да бъдат включени в изчисляването на фиксираната стойност при вноса;
в)
размера на обезпеченията, посочени в членове 75 и 76, и правилата за тяхното освобождаване;
г)
по целесъобразност, списък на продуктите, за които се изискват лицензи за внос или износ;
д)
по целесъобразност, условията, при които се издават лицензи за внос или износ и срока им на валидност.
ГЛАВА III
Защитни мерки и активно и пасивно усъвършенстване
Член 78
Защитни мерки
1. Без да се засягат разпоредбите на параграф 3 от настоящия член, Комисията взема защитни мерки срещу внос в Общността в съответствие с Регламент (ЕО) № 519/94 на Съвета от 7 март 1994 г. относно общия режим за внос от някои трети страни (23) и Регламент (ЕО) № 3285/94 на Съвета от 22 декември 1994 г. oтносно общите правила за внос (24).
2. Освен ако не е предвидено друго по силата на друг акт на Съвета, защитните мерки срещу вноса в Общността, предвидени в международни споразумения, сключени в съответствие с член 300 от Договора, се предприемат от Комисията в съответствие с параграф 3 от настоящия член.
3. Комисията може да предприема посочените в параграфи 1 и 2 мерки по искане на държава-членка или по своя инициатива. Ако Комисията получи искане от държава-членка, тя взема решение по него в срок от пет работни дни след получаване на искането.
Държавите-членки биват уведомявани за подобни мерки, които влизат в сила незабавно.
Решенията, взети от Комисията съгласно параграфи 1 и 2, могат да бъдат отнесени до Съвета от всяка държава-членка в срок от пет работни дни от датата на нотифициране. Съветът незабавно провежда заседание. Той може с квалифицирано мнозинство да измени или отмени тези решения в срок от един месец от датата на внасянето им в Съвета.
4. Когато Комисията прецени, че някоя от защитните мерки, взети в съответствие с параграфи 1 или 2, следва да бъде отменена или изменена, тя спазва следната процедура:
а)
ако мярката е била постановена от Съвета, Комисията предлага на Съвета тази мярка да бъде отменена или изменена. Съветът се произнася с квалифицирано мнозинство;
б)
във всички останали случаи защитните мерки на Общността се отменят или изменят от Комисията.
Член 79
Допълнителни вносни мита
1. Допълнително вносно мито се прилага за вноса, облаган с митническата ставка по член 70, параграф 1, на гроздов сок и гроздова мъст, когато е придружен със специална защитна клауза в Споразумението за селското стопанство, сключено по време на многостранните търговски преговори от Уругвайския кръг, с цел предпазване от или противодействие на неблагоприятното влияние, което може да има този внос върху пазара на Общността, ако:
а)
вносът е направен на цена под равнището, което Общността е обявила пред СТО, или
б)
обемът на вноса през която и да било година надхвърля определено равнище.
Посоченият в буква б) обем се основава на възможностите за пазарен достъп, определени, където е приложимо, като внос, изразен в процент от съответното вътрешно потребление за предходните три години.
2. Не се налагат допълнителни вносни мита, когато е малко вероятно вносът да предизвика смущения на пазара на Общността или когато последиците биха били несъразмерни с поставената цел.
3. За целите на параграф 1, буква а) вносните цени се определят въз основа на вносните цени CIF на съответната пратка.
Вносните цени CIF се проверяват въз основа на представителните цени за продукта на световния пазар или на пазара на внос на Общността за този продукт.
Член 80
Временно преустановяване на режима на активно или пасивно усъвършенстване
1. Когато равновесието на пазара на Общността е нарушено или застрашено заради режима на активно и пасивно усъвършенстване, може да бъде решено, по искане на държава-членка или по инициатива на Комисията и в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1, да бъде спряно - изцяло или частично - използването на режима на активно или пасивно усъвършенстване за продуктите, обхванати от настоящия регламент. Ако в Комисията постъпи искане от държава-членка, тя взема решение по него в срок от пет работни дни след получаване на искането.
Държавите-членки се нотифицират относно подобни мерки, които влизат в сила незабавно.
Мерките, взети съгласно първа алинея, могат да бъдат отнесени до Съвета от всяка държава-членка в рамките на пет работни дни от датата на нотифицирането. Съветът незабавно провежда заседание. Той може с квалифицирано мнозинство да измени или отмени тези мерки в срок от един месец от датата на внасянето им в Съвета.
2. В съответствие с процедурата, предвидена в член 37, параграф 2 от Договора, Съветът може да забрани изцяло или частично използването на режима на активно или пасивно усъвършенстване за продукти, обхванати от настоящия регламент, в степента, необходима за правилното функциониране на общата организация на пазара на вино.
Член 81
Мерки за прилагане
Мерките, необходими за прилагане на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
ГЛАВА IV
Правила, приложими за вноса
Член 82
Изисквания за внос
1. Освен ако не е предвидено друго, по-специално в споразумения, сключени в съответствие с член 300 от Договора, разпоредбите относно наименованията за произход и географските указания и етикетирането, установени, където е приложимо, в глави III и IV от дял III на настоящия регламент, както и в член 25, параграф 2 от настоящия регламент, се прилагат за продукти с кодове по КН 2009 61, 2009 69 и 2204, които са внесени в Общността.
2. Освен ако не е предвидено друго в споразуменията, сключени съгласно член 300 от Договора, продуктите, посочени в параграф 1 от настоящия член, се произвеждат в съответствие с енологичните практики, препоръчани и публикувани от OIV или разрешени от Общността в съответствие с настоящия регламент и мерките за неговото прилагане.
3. За вноса на продукти, посочени в параграф 1, е необходимо представянето на:
а)
сертификат, че са спазени условията по параграфи 1 и 2, изготвен от компетентен орган, включен в списък, който ще се оповести публично от Комисията, в държавата, от която идва продуктът;
б)
доклад за извършен анализ, изготвен от орган или отдел, определен от държавата, от която идва продуктът, дотолкова доколкото продуктът е предназначен за пряка консумация от човека.
Член 83
Тарифни квоти
1. Тарифните квоти за внос на продукти, обхванати от настоящия регламент, които произтичат от споразумения, сключени в съответствие с член 300 от Договора или от друг акт на Съвета, се откриват и управляват в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1 от настоящия регламент.
2. Тарифните квоти се управляват по начин, който да избягва каквато и да било дискриминация на засегнатите оператори, като се прилага един от следните методи или съчетание от тях, или друг подходящ метод:
а)
метод, основан на хронологичния ред на подаване на заявления (на принципа „пръв пристигнал, пръв обслужен“);
б)
метод на разпределение, което да бъде пропорционално на поисканите при подаване на заявленията количества (метод на „едновременно разглеждане“);
в)
метод, основан на използването на традиционни търговски модели („традиционния метод/метода на новодошлия“).
3. По целесъобразност методът, одобрен за управление на митническите квоти, отдава дължимото значение на изискванията за предлагане на пазара на Общността и на необходимостта от поддържане на равновесието на този пазар.
Член 84
Мерки за прилагане
Мерките, необходими за прилагане на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
Тези мерки могат да включват по-специално:
а)
подробна информация относно изискванията за внос;
б)
гаранции във връзка с естеството, мястото, от което пристига, и мястото на произход на продукта;
в)
признаване на документа, използван за проверка на гаранциите, посочени в буква б).
ДЯЛ V
ПРОИЗВОДСТВЕН ПОТЕНЦИАЛ
ГЛАВА I
Незаконни насаждения
Член 85
Незаконни насаждения, засадени след 31 август 1998 г.
1. Производителите следва да изкоренят за своя сметка площите, засадени с лозя без съответното право на засаждане, където е приложимо, след 31 август 1998 г.
2. До извършване на изкореняването в съответствие с параграф 1, гроздето и продуктите, произведени от грозде, от посочени в този параграф площи, могат да бъдат пуснати в обращение само с цел дестилация изключително за сметка на производителя. Продуктите, получени от дестилацията, не могат да се използват за направата на алкохол с действително алкохолно съдържание по обем от 80 % или по-малко.
3. Без да се засягат, където е приложимо, предходни санкции, наложени от държавите-членки, държавите-членки налагат, считано от 31 декември 2008 г., санкции на онези производители, които не за спазили задължението за изкореняване, като тези санкции са съобразени със сериозността, степента и продължителността на неизпълнението.
4. До 1 март всяка година държавите-членки уведомяват Комисията за площите, засадени с лозя след 31 август 1998 г. без съответното право на засаждане, както и за площите, изкоренени в съответствие с параграф 1.
5. Изтичането на 31 декември 2015 г. на преходната забрана за нови насаждения, предвидена в член 90, параграф 1, не засяга задълженията по настоящия член.
Член 86
Задължително узаконяване на незаконните насаждения, засадени преди 1 септември 1998 г.
1. След заплащане на такса и не по-късно от 31 декември 2009 г. производителите узаконяват площите, засадени с лозя без съответното право на засаждане, когато е приложимо, преди 1 септември 1998 г.
Без да се засягат процедурите по уравняване на сметките, първата алинея не се прилага за площите, които са узаконени въз основа на член 2, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1493/1999.
2. Посочената в параграф 1 такса се определя от държавата-членка. Тя се равнява на най-малко удвоената средна стойност на правото на засаждане в съответния район.
3. Подлежащите на узаконяване съгласно параграф 1 грозде и продукти, произведени от грозде, от посочени в този параграф площи могат да бъдат пуснати в обращение само с цел дестилация изключително за сметка на производителя. Продуктите не могат да се използват за направата на алкохол с действително алкохолно съдържание от 80 об. % или по-малко.
4. Посочените в параграф 1 площи с незаконни насаждения, които не са узаконени в съответствие с този параграф до 31 декември 2009 г., подлежат на изкореняване от съответните производители за тяхна сметка.
Държавите-членки налагат на производителите, които не изпълняват задължението за изкореняване, санкции, съобразени със сериозността, степента и продължителността на неизпълнението.
До извършване на изкореняването, посочено в първа алинея, параграф 3 се прилага mutatis mutandis.
5. До 1 март на всяка съответна година държавите-членки уведомяват Комисията относно:
а)
площите, засадени с лозя без съответното право на засаждане преди 1 септември 1998 г.;
б)
площите, които са узаконени в съответствие с параграф 1, таксите, предвидени в този параграф, както и средната стойност на регионалните права на засаждане съгласно предвиденото в параграф 2.
Държавите-членки уведомяват Комисията за площите с лозя, изкоренени в съответствие с първа алинея от параграф 4, за първи път до 1 март 2010 г.
6. Изтичането на 31 декември 2015 г. на преходната забрана за нови насаждения, съгласно посоченото в член 90, параграф 1, не засяга задълженията по параграфи 3, 4 и 5.
Член 87
Контрол върху непускане в обращение или дестилация
1. Във връзка с член 85, параграф 2 и член 86, параграфи 3 и 4, държавите-членки изискват доказателство за непускане в обращение на съответните продукти или, когато продуктите са дестилирани, представянето на договори за дестилация.
2. Държавите-членки проверяват непускането в обращение и дестилацията, посочени в параграф 1. Те налагат санкции в случай на неизпълнение.
3. Държавите-членки нотифицират Комисията за площите с лозя, предназначени за дестилация, и за съответните обеми алкохол.
Член 88
Съпътстващи мерки
Площите, посочени в член 86, параграф 1, първа алинея, които не са узаконени, и площите, посочени в член 85, параграф 1, не се ползват от национални или общностни мерки за подпомагане.
Член 89
Мерки за прилагане
Мерките, необходими за прилагане на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
Тези мерки могат да включват по-специално:
а)
подробна информация относно изискванията на държавите-членки за уведомяване, включително възможни намаления на бюджетните плащания, посочени в приложение II, в случай на неизпълнение;
б)
подробности относно санкциите, които следва да се налагат от държавите-членки в случай на неизпълнение на задълженията по членове 85, 86 и 87.
ГЛАВА II
Преходен режим на правата на засаждане
Член 90
Преходна забрана на засаждане на лозя
1. Без да засягат разпоредбите на член 24, и по-специално на параграф 3 от него, засаждането на винени сортове лози, които могат да бъдат класифицирани в съответствие с член 24, параграф 1, се забранява до 31 декември 2015 г.
2. До 31 декември 2015 г. се забранява и повторното присаждане на винени сортове лози, които могат да бъдат класифицирани в съответствие с член 24, параграф 1, върху сортове, различни от винените сортове лози, посочени в този член.
3. Независимо от параграфи 1 и 2 се разрешава посоченото в тези параграфи засаждане и повторно присаждане, ако е обхванато от:
а)
право на ново засаждане, по смисъла на член 91;
б)
право на презасаждане, по смисъла на член 92;
в)
право на засаждане, предоставено от резерв, както е предвидено в членове 93 и 94.
4. Посочените в параграф 3 права на засаждане се предоставят в хектари.
5. Членове 91-96 се прилагат до 31 декември 2015 г.
6. Държавите-членки могат да решат да запазят посочената в параграф 1 забрана на тяхната територия или на част от нея най-късно до 31 декември 2018 г. В такъв случай правилата, уреждащи преходния режим на правата на засаждане, определени в настоящата глава, включително настоящия член, се прилагат съответно в такава държава-членка.
Член 91
Права на ново засаждане
1. Държавите-членки могат да предоставят на производителите права на ново засаждане по отношение на площи, които:
а)
са определени за нови насаждения в рамките на мерки за комасация на земята или на мерки, свързани с отчуждаване на имоти в обществен интерес, приети съгласно националното законодателство;
б)
са предназначени за експериментални цели;
в)
са определени за лозов посадъчен материал;
г)
чието вино или лозаро-винарски продукти са предназначени единствено за консумация от домакинството на винопроизводителя.
2. Предоставените права на ново засаждане:
а)
се упражняват от производителя, на когото са предоставени;
б)
се използват преди края на втората лозарска година след годината, през която са предоставени;
в)
се използват за целите, за които са предоставени.
Член 92
Право на презасаждане
1. Държавите-членки предоставят права на презасаждане на производители, които са изкоренили площи, засадени с лозя.
Въпреки това не могат да се предоставят права на презасаждане за изкоренени площи, за които в съответствие с глава III е дадена премия за изкореняване.
2. Държавите-членки могат да предоставят права на презасаждане на производители, които се задължават да изкоренят определена площ, засадена с лозя. В такива случаи изкореняването на набелязаната площ се извършва най-късно в края на третата година след засаждането на нови лози, за които са предоставени права на презасаждане.
3. Правата на презасаждане са равностойни на изкоренената площ по отношение на чистата реколта.
4. Правата на презасаждане се упражняват в стопанството, по отношение на което са били предоставени. Държавите-членки могат освен това да предвидят, че подобни права на презасаждане могат да се упражняват единствено на площта, на която е било извършено изкореняването.
5. Чрез дерогация от параграф 4 държавите-членки могат да решат, че правата на презасаждане могат да се прехвърлят изцяло или частично на друго стопанство в същата държава-членка в следните случаи:
а)
част от съответното стопанство се прехвърля на това друго стопанство;
б)
площи от това друго стопанство са предназначени за:
i)
производство на вина със защитено наименование за произход или защитено географско указание, или
ii)
лозов посадъчен материал.
Държавите-членки гарантират, че прилагането на предвидените в първа алинея дерогации не водят до цялостно увеличаване на производствения потенциал на тяхна територия, по-специално в случаите, когато прехвърлянето става от площи без напоителни съоръжения към площи с такива съоръжения.
6. Параграфи 1-5 се прилагат mutatis mutandis за права, подобни на правата на презасаждане, придобити по силата на предходно общностно или национално законодателство.
7. Правата на презасаждане, предоставени съгласно член 4, параграф 5 от Регламент (ЕО) № 1493/1999, се използват в рамките на предвидените в него срокове.
Член 93
Национални и регионални резерви от права на засаждане
1. За да се подобри управлението на производствения потенциал, държавите-членки създават национален резерв или регионален резерв от права на засаждане.
2. Държавите-членки, които са създали национални или регионални резерви от права на засаждане съгласно Регламент (ЕО) № 1493/1999, могат да ги поддържат дотогава, докато прилагат преходния режим на правата на засаждане в съответствие с настоящата глава.
3. Ако не са използвани в рамките на предвидения срок, в националните или регионалните резерви се включват следните права на засаждане:
а)
права на ново засаждане;
б)
права на презасаждане;
в)
права на засаждане, предоставени от резерв.
4. Производителите могат да прехвърлят права на презасаждане към националните или регионалните резерви. Условията за подобно прехвърляне, при необходимост в замяна на плащане от национален източник, се определят от държавите-членки, като се отчитат законните интереси на страните.
5. Чрез дерогация от параграф 1 държавите-членки могат да решат да не прилагат система от резерви, ако могат да докажат, че на тяхната територия съществува ефективна алтернативна система за управление на правата на засаждане. Алтернативната система може, при необходимост, да се отклонява от съответните разпоредби на настоящата глава.
Първа алинея се прилага и за държави-членки, които преустановяват дейността на националните или регионалните резерви по Регламент (ЕО) № 1493/1999.
Член 94
Предоставяне на права на засаждане от резерв
1. Държавите-членки могат да предоставят права от резерв:
а)
без заплащане, на производители под 40-годишна възраст, притежаващи необходимите професионални умения и компетентност, които се установяват за първи път и ръководят стопанството;
б)
срещу заплащане, в национални или, по целесъобразност, в регионални фондове, на производители, които възнамеряват да използват правата на засаждане на лозя и чиято продукция има осигурен пазар.
Държавите-членки определят критериите за установяване на размера за плащанията по буква б), които могат да варират в зависимост от крайния целеви продукт от съответните винени лозя и от остатъчния преходен период, през който е в сила забраната за нови насаждения, съгласно предвиденото в член 90, параграфи 1 и 2.
2. Когато се използват правата на засаждане, предоставени от резерв, държавите-членки гарантират, че:
а)
местонахождението, използваните сортове и техниките за обработка гарантират, че последващото производство съответства на пазарното търсене;
б)
добивите са типични за средната стойност в района, по-специално там, където правата на засаждане, произтичащи от площи без напоителни съоръжения, се използват за площи с напоителни съоръжения.
3. Предоставените от резерв права на засаждане, които не се използват преди края на втората лозарска година след годината на предоставяне, се губят и връщат към резерва.
4. Погасяват се правата на засаждане в резерв, които не са разпределени преди края на петата лозарска година след годината на включването им в резерва.
5. Ако в държава-членка съществуват регионални резерви, тази държава-членка може да установи правила, разрешаващи прехвърлянето на права на засаждане между отделните регионални резерви. Ако в държава-членка съществуват и регионални, и национални резерви, тази държава-членка може също така да разреши прехвърляния между тези резерви.
Към прехвърлянията може да се прилага коефициент за намаление.
Член 95
Правило de minimis
Настоящата глава не се прилага в държави-членки, в които режимът на право на засаждане не се е прилагал до 31 декември 2007 г.
Член 96
По-строги национални правила
Държавите-членки могат да приемат по-строги национални правила по отношение на предоставянето на права на ново засаждане или права на презасаждане. Те могат да изискат съответните заявления и информацията, която те трябва да съдържат, да бъдат допълнени с допълнителна информация, необходима за наблюдение на развитието на производствения потенциал.
Член 97
Мерки за прилагане
Мерките, необходими за прилагане на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
Тези мерки могат да включват по-специално:
а)
разпоредби за предотвратяване на прекомерните административни такси при прилагане на разпоредбите на настоящата глава;
б)
съвместното съществуване на лозови насаждения съгласно член 92, параграф 2;
в)
прилагането на коефициента за намаление, посочен в член 94, параграф 5.
ГЛАВА III
Схема за изкореняване
Член 98
Приложно поле и определение
Настоящата глава определя условията, при които лозарите получават премия в замяна на изкореняването на лозя (наричана по-долу „премия за изкореняване“).
Член 99
Срок на прилагане на схемата
Схемата за изкореняване се прилага до края на лозарската 2010/2011 година.
Член 100
Условия за участие в схемата
Премията за изкореняване може да се предоставя само ако за засегнатата площ са спазени следните условия:
а)
не е получавала подпомагане от Общността или национално подпомагане за мерки за преструктуриране или конверсия през 10-те лозарски години, предхождащи искането за изкореняване;
б)
не е получавала помощ от Общността по линия на която и да било друга обща организация на пазара през 5-те лозарски години, предхождащи искането за изкореняване;
в)
да е поддържана;
г)
не е по-малка от 0,1 хектара. Въпреки това, ако държава-членка вземе решение в този смисъл, минималният размер може да бъде от 0,3 хектара за определени административни райони на тази държава-членка, в които средната площ, засадена с лозя, за едно лозарско стопанство надвишава един хектар;
д)
не е засадена в нарушение на приложими общностни или национални разпоредби;
е)
засадена е с винен сорт лоза, който може да се класифицира в съответствие с член 24, параграф 1.
Независимо от буква д) площите, узаконени в съответствие с член 2, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1493/1999 и член 86, параграф 1 от настоящия регламент, имат право на премията за изкореняване.
Член 101
Размер на премията за изкореняване
1. Размерът на премиите за изкореняване се определя в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
2. Конкретният размер на премията за изкореняване се установява от държавите-членки в рамките на размерите по параграф 1 въз основа на добивите на съответното стопанство в исторически план.
Член 102
Процедура и бюджет
1. Заинтересованите производители подават заявления за премия за изкореняване пред съответните органи в държавите-членки не по-късно от 15 септември всяка година. Държавите-членки могат да определят по-ранна дата от 15 септември, при условие че вземат надлежно предвид, когато е приложимо, прилагането на изключенията, предвидени в член 104.
2. Държавите-членки провеждат административни проверки относно получените заявления, обработват отговарящите на условията заявления и до 15 октомври всяка година нотифицират Комисията за общата площ и размерите, обхванати от тези заявления, като информацията се обобщава по райони и по размери на добивите.
3. Максималният годишен бюджет за схемата за изкореняване е посочен в приложение VII.
4. В съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1, до 15 ноември всяка година се определя единен процент за приемане на нотифицираните суми, ако общата сума, нотифицирана на Комисията от държавите-членки, надхвърля наличните бюджетни средства, като се взема предвид, където е приложимо, прилагането на член 104, параграфи 2 и 3.
5. До 1 февруари всяка година държавите-членки приемат заявления:
а)
за площи, за които са подадени заявления в тяхната цялост, ако Комисията не е определила процент в съответствие с параграф 4; или
б)
за площи, определени в резултат от прилагането на процента по параграф 4, въз основа на обективни и недискриминационни критерии и като се ръководят от следното:
i)
държавите-членки дават предимство на заявители, чието заявление за премия за изкореняване обхваща всичките им лозови насаждения;
ii)
на второ място държавите-членки дават предимство на заявители на възраст от не по-малко от 55 години, доколкото държавите-членки го предвиждат.
В срок до 1 март всяка година държавите-членки нотифицират Комисията за приетите заявления, обобщени по райони и по размери на добивите, както и за общия размер на изплатените по райони премии за изкореняване.
6. По отношение на предходната лозарска година, до 1 декември всяка година държавите-членки нотифицират Комисията за:
а)
изкоренените площи, обобщени по райони и по размери на добивите;
б)
общия размер на изплатените по райони премии за изкореняване.
Член 103
Кръстосано спазване
Когато бъде установено, че земеделските производители не са привели своето стопанство в съответствие със законоустановените изисквания за управление и условията за добро селскостопанско и екологично състояние, посочени в членове 3-7 от Регламент (ЕО) № 1782/2003, в течение на период от три години от плащането на премията за изкореняване, сумата на плащането се намалява или плащането се отменя частично или изцяло в зависимост от сериозността, степента, продължителността и системността на неизпълнението, когато то е резултат от действие или пропуск, за който земеделският производител е пряко отговорен, като от земеделския производител, когато е целесъобразно, се изисква да възстанови изплатената сума в съответствие с условията, определени в тези разпоредби.
Член 104
Изключения
1. Дадена държава-членка може да реши да отхвърли всички последващи заявления по член 102, параграф 1, след като общата изкоренена площ на нейна територия достигне 8 % от площите, засадени с лозя, съгласно посоченото в приложение VIII.
Дадена държава-членка може да реши да отхвърли всички последващи заявления по член 102, параграф 1 за определен район, след като общата изкоренена площ в него достигне 10 % площите, засадени с лозя в този район.
2. В съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1, може да бъде решено да се спре прилагането на схемата за изкореняване в съответната държава-членка, в случай че предвид неразгледаните заявления продължаването на изкореняването би довело до обща изкоренена площ, надхвърляща 15 % от общата засадена с лозя площ в тази държава-членка, посочена в приложение VIII.
3. В съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1, може да бъде решено през определена година да се спре прилагането на схемата за изкореняване, в случай че предвид неразгледаните заявления продължаването на изкореняването би довело до обща изкоренена площ, надхвърляща 6 % от общата засадена с лозя площ в тази държава-членка, посочена в приложение VIII, през съответната година от прилагането на схемата.
4. Държавите-членки могат да обявят лозята в планински райони и в районите със стръмни склонове за несъответстващи на условията за участие в схемата за изкореняване в съответствие с условия, които следва да се определят в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
5. Държавите-членки могат да обявяват определени площи за несъответстващи на условията за участие в схемата за изкореняване, когато прилагането на тази схема би било несъвместимо с грижата за околната среда. Обявените за несъответстващи на условията площи не надвишават 3 % от общата площ, засадени с лозя, посочена в приложение VIII.
6. Гърция може да обяви за несъответстващи на условията за участие в схемата на изкореняване площите, засадени с лози на островите в Егейско море и на гръцките острови в Йонийско море с изключение на островите Крит и Евия.
7. Схемата за изкореняване, предвидена в настоящата глава, не се прилага за Азорските острови, островите Мадейра и Канарските острови.
8. Държавите-членки, които решат да използват възможността по параграфи 4-6, уведомяват Комисията до 1 август всяка година, и за първи път на 1 август 2008 г., относно мерките, които ще бъдат приложени във връзка с изкореняването:
а)
площите, които са определени като несъответстващи на условията за участие в схемата за изкореняване;
б)
обосновката за случаи на несъответствие съгласно параграфи 4 и 5.
9. За площите, които са несъответстващи или обявени за несъответстващи на условията съгласно параграфи 4-7, държавите-членки предоставят на производителите приоритет при ползването на други мерки за подпомагане, предвидени в настоящия регламент, и по-специално, където е приложимо, на мерките за преструктуриране и конверсия съгласно програмите за подпомагане и мерките за развитие на селските райони.
Член 105
Правило de minimis
Настоящата глава не се прилага в държави-членки, в които производството на вино не надхвърля 50 000 хектолитра за лозарска година. Това производство се изчислява въз основа на средното производство през предходните пет лозарски години.
Член 106
Допълнителна национална помощ
Държавите-членки могат да предоставят допълнителна национална помощ, която не надхвърля 75 % от приложимата премия за изкореняване, в допълнение към предоставената премия за изкореняване.
Член 107
Мерки за прилагане
Мерките, необходими за прилагане на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
Тези мерки могат да включват по-специално:
а)
подробна информация относно условията за участие, посочени в член 100, по-специално що се отнася до доказателство, че площите са били добре поддържани през 2006 и 2007 г.;
б)
размерите и равнищата на премията по член 101;
в)
критериите за изключения по член 104;
г)
изискванията за представяне на доклади на държавите-членки относно прилагането на схемата за изкореняване, включително санкциите в случай на закъснение на отчитането, и информацията, която държавите-членки дават на производителите относно съществуването на схемата;
д)
изискванията за представяне на доклади относно допълнителната национална помощ;
е)
крайните срокове за плащанията.
ДЯЛ VI
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 108
Лозарски регистър
1. Държавите-членки поддържат лозарски регистър, който съдържа актуализирана информация за производствения потенциал.
2. Държави-членки, в които общата площ, засадена с винени сортове лози, които могат да бъдат класифицирани в съответствие с член 24, параграф 1, не надхвърля 500 хектара, нямат задължението по параграф 1.
Член 109
Опис
Въз основа на лозарския регистър по член 108 държавите-членки, които предвидят мерки за „преструктуриране и конверсия на винени лозя“ в своите програми за подпомагане в съответствие с член 11, изпращат на Комисията до 1 март всяка година и за първи път до 1 март 2009 г. актуализиран опис на своя производствен потенциал.
Член 110
Срокове, свързани с лозарския регистър и описа
В съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1, може да бъде решено, че членове 108 и 109 няма да се прилагат след 1 януари 2016 г.
Член 111
Задължителни декларации
1. Производителите на грозде за производството на вино и производителите на гроздова мъст и вино декларират всяка година пред компетентните национални органи произведените количества от последната реколта.
2. Държавите-членки могат да задължат търговците на грозде, предназначено за производство на вино, да декларират всяка година предложените на пазара количества от последната реколта.
3. Производителите на гроздова мъст и вино и търговците, с изключение на търговците на дребно, декларират всяка година пред компетентните национални органи запасите от гроздова мъст и вино, били те от реколтата от текущата година или от реколтата от предходни години. Гроздовата мъст и виното, внесени от трети държави, се декларират отделно.
Член 112
Придружаващи документи и регистър
1. Обхванатите от настоящия регламент продукти се допускат за обращение в Общността единствено с официално проверен придружаващ документ.
2. Физическите или юридическите лица или група от лица, които за упражняването на своята търговска дейност държат продукти, обхванати от настоящия регламент, и по-специално производителите, бутилиращите предприятия и преработвателите, както и търговците, които следва да се определят в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1, водят входящи и изходящи регистри по отношение на тези продукти.
Член 113
Процедура на комитет
1. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 195, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1234/2007.
2. При позоваване на настоящия параграф:
а)
Комисията се подпомага от регулаторен комитет;
б)
прилагат се членове 5 и 7 от Решение 1999/468/ЕО;
в)
срокът, посочен в член 5, параграф 6 от Решение 1999/468/ЕО, се определя на три месеца.
Член 114
Финансови ресурси
Мерките, предвидени в глава I на дял II, с изключение на мерките, посочени в член 7, параграф 1, буква а) и глава III на дял V, представляват интервенция за регулиране на селскостопанските пазари, както е посочено в член 3, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 1290/2005.
Член 115
Обмен на информация между държавите-членки и Комисията
1. Държавите-членки и Комисията си предоставят взаимно всякаква информация, необходима за прилагане на настоящия регламент, особено що се отнася до наблюдението и анализа на пазара и спазването на международните задължения по отношение на продуктите, обхванати от настоящия регламент.
2. Приемат се подробни правила в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1, с цел определяне на това коя информация е необходима за прилагането на параграф 1 от настоящия член, нейната форма, съдържание, периодичност и крайни срокове, както и условията за предаване на информацията и документите или за осигуряване на тяхната достъпност.
Член 116
Наблюдение
За целите на прилагането на настоящия регламент държавите-членки гарантират, че онези процедури по управление и контрол, които се отнасят до площи, са съвместими с интегрираната система за контрол (IACS) по отношение на следните елементи:
а)
компютризираната база данни;
б)
системи за идентификация за селскостопанските парцели, посочени в член 20, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1782/2003;
в)
административните проверки.
Тези процедури позволяват безпроблемно общо функциониране или обмен на данни с интегрираната система за контрол IACS.
Член 117
Проверки и административни санкции и тяхното докладване
С изключение на въпросите, уредени в разпоредбата на член 145, буква на) от Регламент (ЕО) № 1782/2003, в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1 от настоящия регламент, се приемат:
а)
правила за гарантиране на еднообразното прилагане на разпоредбите на Общността в лозаро-винарския сектор, в частност разпоредбите относно проверките, и правила, уреждащи специалните финансови процедури за подобряване на контрола и проверките;
б)
правила относно мерките за административни и физически проверки, които държавите-членки следва да извършват във връзка със задълженията, произтичащи от прилагането на настоящия регламент;
в)
система за прилагане на административните санкции, когато се установи несъобразяване с някое от задълженията, произтичащи от прилагането на настоящия регламент, като се отчита сериозността, степента, продължителността и системността на установеното неизпълнение;
г)
правила за възстановяване на недължими плащания, произтичащи от прилагането на настоящия регламент;
д)
правила за представяне на доклади относно извършените проверки и резултатите от тях.
Член 118
Определяне на отговорни национални органи
1. Без да се засягат разпоредбите на член 47, държавите-членки определят един или повече органи, които да осигурят спазването на правилата на Общността в лозаро-винарския сектор. По-специално държавите-членки определят лабораториите, оправомощени да провеждат официални анализи в лозаро-винарския сектор. Определените лаборатории следва да отговарят на общите критерии за работа на изпитващи лаборатории, определени в ISO/IEC 17025.
2. Държавите-членки уведомяват Комисията за имената и адресите на посочените в параграф 1 органи и лаборатории. Комисията прави тази информация публично достояние.
Член 119
Национална помощ за дестилация в кризисни случаи
1. От 1 август 2012 г. държавите-членки могат да отпускат национални помощи на винопроизводители за доброволна или задължителна дестилация на вино при оправдани кризисни случаи.
2. Помощите, посочени в параграф 1, следва да са съразмерни и да дават възможност за справяне с кризата.
3. Общият размер на наличната помощ в определена държава-членка за такива помощи за определена година не надхвърля 15 % от общо наличните средства за всяка държава-членка за същата година, определени в приложение II.
4. Държавите-членки, които желаят да се възползват от възможността за посочените в параграф 1 помощи, представят надлежно обоснована нотификация пред Комисията. Решението дали мярката да бъде одобрена и дали може да бъде отпусната помощ се приема в съответствие с посочената в член 113, параграф 1 процедура.
5. Алкохолът, получен от посочената в параграф 1 дестилация, се използва изключително за промишлени или енергийни цели, за да се избегне нарушаване на конкуренцията.
Член 120
Доклад на Комисията
До края на 2012 г. Комисията изготвя доклад, като по-специално вземе предвид натрупания опит при изпълнението на реформата.
Член 121
Мерки за прилагане
Мерките, необходими за прилагане на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
Тези мерки могат да включват по-специално:
а)
подробна информация относно лозарския регистър, предвиден в член 108, и по-специално за неговото използване при наблюдението и контрола на производствения потенциал;
б)
подробна информация относно описа, предвиден в член 109, по-специално за неговото използване при наблюдението и контрола на производствения потенциал;
в)
подробна информация относно измерването на площите;
г)
санкции в случай на неспазване на изискванията за уведомяване;
д)
задължителните декларации, предвидени в член 111;
е)
придружаващите документи и регистъра, предвидени в член 112;
ж)
подробна информация относно националните помощи, посочени в член 119.
ДЯЛ VII
ИЗМЕНЕНИЯ, ПРЕХОДНИ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
ГЛАВА I
Изменения
Член 122
Изменение на Регламент (ЕО) № 1493/1999
В член 2, параграф 3, първа алинея от Регламент (ЕО) № 1493/1999 думите „31 юли 2002 г.“ се заменят със следното:
„31 юли 2008 г.“
Член 123
Изменения на Регламент (ЕО) № 1782/2003
Регламент (ЕО) № 1782/2003 се изменя, както следва:
1.
в член 33, параграф 1 буква а) се заменя със следното:
„а)
са получили плащане през референтния период, посочен в член 38, по линията на поне една от схемите за подпомагане, изброени в приложение VI, или, в случая с маслиновото масло - през пазарните години, посочени в член 37, параграф 1, втора алинея, или в случая със захарното цвекло, тръстиката и цикорията - ако са се ползвали от пазарно подпомагане през представителния период, посочен в буква К от приложение VII, или в случая с бананите - ако са получили компенсация за загуба на доход през представителния период, посочен в буква Л от приложение VII, или, в случая с плодовете и зеленчуците, картофи за консумация и разсадници - ако са били производители на плодови и зеленчукови продукти, картофи за консумация и разсадници през представителния период, прилаган от държавите-членки за тези продукти, съгласно буква М от приложение VII, или в случая с виното, ако са получили право на плащане съгласно посоченото в бчкви Н и О от приложение VII;“
2.
в член 37, параграф 1 се добавя следната алинея:
„За виното референтната сума се изчислява и коригира в съответствие с букви Н и О от приложение VII.“;
3.
в член 41 се създава следният параграф:
„1б. В случая на виното и предвид най-новите данни, предоставени за него от държавите-членки в съответствие с член 9 и член 102, параграф 6 от Регламент (ЕО) № 479 на Съвета от 29 април 2008 г. относно общата организация на пазара на вино (25), Комисията приспособява националните тавани, посочени в приложение VIII към настоящия регламент, в съответствие с процедурата, посочена в член 144, параграф 2 от настоящия регламент. До 1 декември на годината, предшестваща адаптирането на националните тавани, държавите-членки уведомяват Комисията относно средната стойност на права на получаване на плащания за съответния район, посочена в буква Н от приложение VII към настоящия регламент.
4.
в член 43, параграф 2 се добавя следната буква:
„аг)
в случая на виното, броя на хектарите, изчислен в съответствие с букви Н и О от приложение VII;“
5.
в член 44 параграф 2 се заменя със следното:
„2. „Хектар, даващ право на помощ“ означава всякакъв вид селскостопанска площ в стопанството освен площите, засадени с гори или използвани за неселскостопански дейности.“;
6.
член 51 се заменя със следното:
„Член 51
Използване на земята за селскостопански цели
Земеделските производители могат да използват парцелите, декларирани в съответствие с член 44, параграф 3, за всякакъв вид селскостопанска дейност.
Чрез дерогация от първа алинея държавите-членки могат да вземат решение до 1 ноември 2007 г., че до дата, която следва да се определи от държавата-членка, но не по късно от 31 декември 2010 г., парцелите в един или повече райони на държавите-членки могат да продължат да не се използват за:
а)
производството на един или повече от продуктите, посочени в член 1, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2200/96 и в член 1, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2201/96. В този случай обаче държавите-членки могат да решат да позволят отглеждането на вторични култури върху даващи право на помощи хектари за срок от максимум три месеца, който да започва всяка година на 15 август; същевременно, по искане от държава-членка, тази дата се променя в съответствие с процедурата по член 144, параграф 2 за райони, в които зърнените култури обикновено се прибират по-рано поради климатични причини;
б)
производството на картофи за консумация; и/или;
в)
разсадници.“;
7.
в член 63, параграф 3 се добавя следната алинея:
„С оглед включването на виното в схемата за единно плащане, до 1 април 2009 г. държавите-членки могат да решат да прилагат дерогацията, предвидена в първа алинея.“;
8.
в член 71в се добавя следната алинея:
„В случая на виното и предвид най-новите данни, предоставени за него от държавите-членки в съответствие с член 9 и член 102, параграф 6 от Регламент (ЕО) № 479, Комисията приспособява националните тавани, посочени в приложение VIIIа към настоящия регламент, в съответствие с процедурата по член 144, параграф 2 от настоящия регламент. До 1 декември на годината, предшестваща адаптирането на националните тавани, държавите-членки уведомяват Комисията относно средната стойност на права на получаване на плащания за съответния район, посочена в бчква Н от приложение VII към настоящия регламент.“;
9.
в член 145:
-
създава се следната буква:
„гд)
подробни правила относно включването на подпомагането на виното в схемата за единно плащане в съответствие с Регламент (ЕО) № 479;“
-
създава се следната буква:
„на)
по отношение на виното, подробни правила относно кръстосаното спазване, както е предвидено в членове 20 и 103 от Регламент (ЕО) № 479“;
10.
във втората колона на приложение IV последното тире се заменя със следното тире:
„-
Поддържане на маслинови гори и лозарски масиви в добро вегетативно състояние“;
11.
в приложение VII се добавят следните букви:
„Н. Вино (изкореняване)
Между земеделските производители, които участват в схемата за изкореняване, предвидена в глава III от дял V от Регламент (ЕО) № 479 в годината след изкореняването ще бъдат разпределени права на получаване на плащания, равни на броя хектари, за които са получили премия за изкореняване.
Единичната стойност на тези права на получаване на плащания се равнява на регионална средна стойност на правата на получаване на плащания за съответния район. Единичната им стойност обаче не може да надхвърля 350 EUR на хектар.
O. Вино (преход от програми за подпомагане)
Когато държавите-членки решат да предоставят подпомагане съгласно член 9 от Регламент (ЕО) № 479, те установяват референтната сума за всеки земеделски производител, както и приложимите хектари, посочени в член 43, параграф 2 от настоящия регламент:
-
въз основа на обективни и недискриминационни критерии,
-
по отношение на представителния референтен период за една или повече лозарски години, като се започне с лозарската 2005/2006 година. Референтните критерии, обаче, с които се определя референтната сума и приложимите хектари, не се основава на референтен период, включително лозарските години след лозарската 2007/2008 година, когато преходът от програми за подпомагане засяга обезщетяване на земеделските производители, които дотогава са получавали подпомагане за получаване на спиртни напитки чрез дестилация или са били икономическите бенефициери на подпомагането за използване на концентрирана гроздова мъст за обогатяване на вино съгласно Регламент (ЕО) № 479,
-
която не надхвърля цялата налична сума за тази мярка, посочена в член 6, буква д) от Регламент (ЕО) № 479“;
12.
в приложение VIII:
-
добавя се звездичка след думата „Италия“ в първата колона на таблицата,
-
под таблицата се добавя следното:
„(*) Сумите за Италия, съответстващи на 2008 г., 2009 г. и 2010 г. се намаляват с 20 милиона евро (вж. бележката под линия към приложение II към Регламент (ЕО) № 479)“
Член 124
Изменения на Регламент (ЕО) № 1290/2005
В член 12 от Регламент (ЕО) № 1290/2005 параграф 2 се заменя със следното:
„2. Комисията определя сумите, които, съгласно член 10, параграф 2, член 143г и член 143д от Регламент (ЕО) № 1782/2003, член 4, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 378/2007 на Съвета от 27 март 2007 г. за утвърждаване на правила за доброволна модулация на преки плащания, предвидена в Регламент (ЕО) № 1782/2003 (26) и член 23, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 479 на Съвета от 29 април 2008 г. относно общата организация на пазара на виното (27), са на разположение на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони.
Член 125
Изменения на Регламент (ЕО) № 3/2008
Регламент (ЕО) № 3/2008 се изменя, както следва:
1.
в член 2
-
в параграф 1 буква в) се заменя със следното:
„в)
информационни кампании за системата на Общността, обхващащи вина със защитено наименование за произход или защитено географско указание, вина с обозначение на винения сорт лоза и спиртни напитки със защитено географско указание;“
-
параграф 2 се заменя със следното:
„2. На вътрешния пазар посочените в член 1, параграф 1 действия могат да включват дейности по предоставянето на информация относно моделите на разумна консумация на алкохол и относно вредите, свързани с опасната консумация на алкохол.
На вътрешния пазар са допустими и действия под формата на участия в мероприятия, панаири и изложения от национално или европейско значение, по-конкретно с щандове, целящи подобряване на представата за продуктите на Общността.“;
2.
в член 3, параграф 1 буква д) се заменя със следното:
„д)
целесъобразността от предоставяне на информация относно системата на Общността, обхващаща вина със защитено наименование за произход или защитено географско указание, вина с обозначение на винения сорт лоза, и спиртни напитки със защитено географско указание, и необходимостта от предоставяне на информация относно моделите на разумна консумация на алкохол и вредите, свързани с опасната консумация на алкохол.“;
3.
в член 13, параграф 2 се добавя следната алинея:
„Предвиденият в първа алинея процент е 60 % за действията, предприети в Общността, за предоставяне на информация относно моделите на разумна консумация на алкохол и вредите, свързани с опасната консумация на алкохол.“
ГЛАВА II
Преходни и заключителни разпоредби
Член 126
Разпоредби за улесняване на прехода
В съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1, могат да се приемат мерки:
а)
за улесняване на прехода от правилата на Регламент (ЕО) № 1493/1999 към установените с настоящия регламент;
б)
при необходимост, за решаване на конкретни въпроси от практическо естество. Подобни мерки, ако са надлежно оправдани, могат да се отклонят от някои разпоредби на настоящия регламент.
Член 127
Приложимост на правилата за държавни помощи
1. При спазване на параграф 2, членове 87, 88 и 89 от Договора се прилагат за производството и търговията с продукти, обхванати от настоящия регламент.
2. Членове 87, 88 и 89 от Договора не се прилагат за:
а)
подпомагането, посочено в член 3 от настоящия регламент, включително подпомагането, финансирано в съответствие с член 18, параграф 5;
б)
допълнителните национални помощи, посочени в член 106;
в)
националната помощ, посочена в член 119.
Член 128
Отмяна, временно продължаване на прилагането и позовавания
1. При спазване на параграфи 2 и 3, регламенти (ЕИО) № 2392/86 и (ЕО) № 1493/1999 се отменят.
2. Регламент (ЕО) № 2392/86 и дял V, глави I и II, дял VI, членове 24 и 80 и съответстващите разпоредби, по-специално в съответните приложения към Регламент (ЕО) № 1493/1999, продължават да се прилагат, докато не започнат да се прилагат съответстващите им глави от настоящия регламент в съответствие с член 129, параграф 2, буква д).
3. Следните мерки, предвидени в Регламент (ЕО) № 1493/1999, продължават да се прилагат, доколкото мерките по този регламент са започнали да се прилагат или са били предприети преди 1 август 2008 г.:
а)
мерките по дял II, глави II и III (премии за изоставяне и за преструктуриране и конверсия). Въпреки това не се изплащат помощи след 15 октомври 2008 г. по дял II, глава III;
б)
мерките по дял III (пазарни механизми);
в)
мерките по дял VII, член 63 (възстановявания при износ).
4. Позоваването на отменения Регламент (ЕО) № 1493/1999 се тълкува, където е приложимо, като позоваване на настоящия регламент.
Член 129
Влизане в сила и прилагане
1. Настоящият регламент влиза в сила на седмия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
2. Прилага се от 1 август 2008 г., с изключение на:
а)
членове 5-8, които се прилагат от 30 юни 2008 г.;
б)
член 122, който се прилага от 1 януари 2008 г.;
в)
член 123, който се прилага от 1 януари 2009 г.;
г)
дял V, глава III, която се прилага от 30 юни 2008 г.;
д)
дял III, глави II, III, IV, V и VI, членове 108, 111 и 112 и съответстващите разпоредби, по-конкретно в съответните приложения, които се прилагат, считано от 1 август 2009 г., ако не се предвиди друго в регламента, който предстои да се приеме в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
3. Дял V, глава II се прилага до 31 декември 2015 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Люксембург на 29 април 2008 година.
REGULAMENTO (CE) N. o 479/2008 DO CONSELHO
de 29 de Abril de 2008
que estabelece a organização comum do mercado vitivinícola, que altera os Regulamentos (CE) n.o 1493/1999, (CE) n.o 1782/2003, (CE) n.o 1290/2005 e (CE) n.o 3/2008 e que revoga os Regulamentos (CEE) n.o 2392/86 e (CE) n.o 1493/1999
ÍNDICE
TÍTULO I
DISPOSIÇÕES PRELIMINARES
TÍTULO II
MEDIDAS DE APOIO
Capítulo I
Programas de apoio
Secção 1
Disposições preliminares
Secção 2
Apresentação e conteúdo dos programas de apoio
Secção 3
Medidas de apoio específicas
Secção 4
Disposições gerais
Capítulo II
Transferência financeira
TÍTULO III
MEDIDAS REGULADORAS
Capítulo I
Regras gerais
Capítulo II
Práticas enológicas e restrições
Capítulo III
Denominações de origem, indicações geográficas e menções tradicionais
Capítulo IV
Denominações de origem e indicações geográficas
Secção 1
Definições
Secção 2
Pedido de protecção
Secção 3
Procedimento de concessão de protecção
Secção 4
Casos específicos
Secção 5
Protecção e controlo
Secção 6
Disposições gerais
Capítulo V
Menções tradicionais
Capítulo VI
Rotulagem e apresentação
Capítulo VII
Organizações de produtores e organizações interprofissionais
TÍTULO IV
COMÉRCIO COM PAÍSES TERCEIROS
Capítulo I
Disposições comuns
Capítulo II
Certificados de importação e de exportação
Capítulo III
Salvaguarda e aperfeiçoamento activo e passivo
Capítulo IV
Regras aplicáveis às importações
TÍTULO V
POTENCIAL DE PRODUÇÃO
Capítulo I
Plantações ilegais
Capítulo II
Regime transitório de direitos de plantação
Capítulo III
Regime de arranque
TÍTULO VI
DISPOSIÇÕES GERAIS
TÍTULO VII
ALTERAÇÕES E DISPOSIÇÕES TRANSITÓRIAS E FINAIS
Capítulo I
Alterações
Capítulo II
Disposições transitórias e finais
O CONSELHO DA UNIÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia, nomeadamente os artigos 36.o e 37.o,
Tendo em conta a proposta da Comissão,
Tendo em conta o parecer do Parlamento Europeu (1),
Tendo em conta o parecer do Comité Económico e Social Europeu (2),
Considerando o seguinte:
(1)
O regime comunitário aplicável ao sector vitivinícola é estabelecido no Regulamento (CE) n.o 1493/1999 do Conselho, de 17 de Maio de 1999, que estabelece a organização comum do mercado vitivinícola (3), e nos seus regulamentos de execução.
(2)
O consumo de vinho na Comunidade tem diminuído regularmente e o volume de vinho exportado da Comunidade desde 1996 tem aumentado a uma taxa muito inferior à das importações. Esta situação levou a uma deterioração do equilíbrio entre a oferta e a procura, que por sua vez exerce pressão sobre os preços e os rendimentos dos produtores.
(3)
Nem todos os instrumentos contemplados pelo Regulamento (CE) n.o 1493/1999 se revelaram eficazes na condução do sector vitivinícola para um desenvolvimento competitivo e sustentável. As medidas relativas aos mecanismos de mercado mostraram-se frequentemente medíocres na sua relação custo-eficácia, porquanto incentivaram excedentes estruturais sem exigir melhoramentos estruturais. Além disso, certas medidas reguladoras restringiram indevidamente as actividades dos produtores competitivos.
(4)
Por conseguinte, o quadro jurídico actual não se afigura apto a permitir atingir os objectivos definidos no artigo 33.o do Tratado, nomeadamente a estabilização do mercado vitivinícola e a garantia de um nível de vida equitativo para a população agrícola em causa, de um modo sustentável.
(5)
À luz da experiência adquirida é, pois, conveniente alterar profundamente o regime comunitário aplicável ao sector vitivinícola com vista a alcançar os seguintes objectivos: aumentar a competitividade dos produtores de vinho comunitários; reforçar a reputação do vinho de qualidade da Comunidade como sendo o melhor do mundo; reconquistar antigos mercados e ganhar novos mercados na Comunidade e em todo o mundo; estabelecer um regime vitivinícola que funcione com regras claras, simples e eficazes, que permitam equilibrar a oferta e a procura; estabelecer um regime vitivinícola que preserve as melhores tradições da produção vitivinícola comunitária, reforçando o tecido social de muitas zonas rurais e assegurando o respeito do ambiente por parte de toda a produção. É, pois, conveniente revogar o Regulamento (CE) n.o 1493/1999 e substituí-lo pelo presente regulamento.
(6)
O presente regulamento foi precedido de um processo de avaliação e consulta para melhor identificar e visar as necessidades do sector vitivinícola. Foi encomendado um relatório externo de avaliação, publicado em Novembro de 2004. Para dar às partes interessadas a oportunidade de exprimirem as suas opiniões, a Comissão organizou um seminário em 16 de Fevereiro de 2006. Em 22 de Junho de 2006 foi publicada, conjuntamente com uma avaliação do impacto, a comunicação da Comissão «Para um sector vitivinícola europeu sustentável», que enumerava um certo número de opções para a reforma do sector vitivinícola.
(7)
De Julho a Novembro de 2006, realizaram-se discussões ao nível do Conselho. Em Dezembro de 2006, o Comité Económico e Social Europeu e o Comité das Regiões adoptaram relatórios sobre as opções de reforma propostas na comunicação da Comissão. Em 15 de Fevereiro de 2007, o Parlamento Europeu adoptou um relatório de iniciativa sobre a comunicação, cujas conclusões foram tidas em conta no presente regulamento.
(8)
O Regulamento (CE) n.o 1234/2007 do Conselho, de 22 de Outubro de 2007, que estabelece uma organização comum dos mercados agrícolas e disposições específicas para certos produtos agrícolas (Regulamento «OCM única») (4) deverá, a prazo, abranger igualmente o sector vitivinícola. O Regulamento «OCM única» comporta disposições de carácter horizontal, nomeadamente relativas ao comércio com países terceiros, a regras de concorrência, aos controlos e sanções e ao intercâmbio de informação entre a Comissão e os Estados-Membros. Para facilitar a sua futura incorporação no Regulamento «OCM única», as disposições do presente regulamento relativas a essas matérias de carácter horizontal deverão, na medida do possível, ser adaptadas às contidas no Regulamento «OCM única».
(9)
É importante prever medidas de apoio susceptíveis de reforçar estruturas competitivas. Embora tais medidas devam ser financiadas e definidas pela Comunidade, deverá ficar ao critério dos Estados-Membros a selecção das medidas correctas para dar resposta às necessidades dos seus organismos regionais, tendo em conta, sempre que necessário, as respectivas especificidades, bem como a sua integração nos programas de apoio nacionais. Os Estados-Membros deverão ser responsáveis pela execução de tais programas.
(10)
A chave financeira de repartição pelos Estados-Membros dos fundos para os programas de apoio nacionais deverá estar relacionada com a quota-parte histórica do orçamento vitivinícola, como critério principal, e com a superfície vitícola e a produção histórica. Todavia, essa chave deverá ser ajustada no que respeita às situações em que a utilização da quota-parte histórica do orçamento vitivinícola como critério principal possa levar a uma distribuição indevida dos fundos.
(11)
A promoção e comercialização de vinhos comunitários em países terceiros deverá constituir uma medida essencial elegível para os programas de apoio nacionais. Dados os seus efeitos estruturais positivos no sector vitivinícola, deverão continuar a ser cobertas as actividades de reestruturação e de reconversão. Deverá também ser disponibilizado apoio para investimentos no sector vitivinícola destinados a melhorar o desempenho económico das empresas enquanto tais. Os Estados-Membros que desejem recorrer ao apoio à destilação de subprodutos para garantir a qualidade do vinho, preservando simultaneamente o ambiente, deverão dispor da possibilidade de utilizar essa medida.
(12)
A fim de incentivar uma abordagem responsável das situações de crise, deverão ser elegíveis para os programas de apoio instrumentos preventivos como os seguros de colheitas, os fundos mutualistas e a colheita em verde.
(13)
Justifica-se manter algumas medidas tradicionais durante um período transitório, de modo a evitar pôr termo de forma abrupta às medidas de mercado clássicas, que até agora eram financiadas pelos fundos comunitários. As medidas em causa são o apoio à destilação em álcool de boca, o apoio à destilação de crise e o apoio à utilização de mosto de uvas concentrado.
(14)
Por fim, os Estados-Membros podem, por diversos motivos, preferir conceder aos agricultores uma ajuda dissociada ao abrigo do regime de pagamento único. Por conseguinte, esta possibilidade deverá ser concedida aos Estados-Membros e, devido às especificidades do regime de pagamento único, tais transferências deverão ser irreversíveis e reduzir proporcionalmente o orçamento disponível para os programas de apoio nacionais nos anos subsequentes.
(15)
O financiamento das medidas elegíveis pela Comunidade deverá, quando exequível, ser subordinado ao cumprimento pelos produtores de certas regras ambientais em vigor. Os incumprimentos detectados deverão dar origem a reduções correspondentes nos pagamentos.
(16)
O apoio ao sector vitivinícola deverá igualmente provir de medidas estruturais ao abrigo do Regulamento (CE) n.o 1698/2005 do Conselho, de 20 de Setembro de 2005, relativo ao apoio ao desenvolvimento rural pelo Fundo Europeu Agrícola de Desenvolvimento Rural (Feader) (5).
(17)
As seguintes medidas previstas no Regulamento (CE) n.o 1689/2005 deverão interessar o sector vitivinícola: instalação de jovens agricultores e investimentos em instalações técnicas e em melhoramentos da comercialização, formação profissional, apoio à informação e à promoção para as organizações de produtores que integrem um regime de qualidade, apoio agro-ambiental, reforma antecipada a conceder a agricultores que decidam cessar todas as actividades agrícolas comerciais com o objectivo de transferir a sua exploração para outros agricultores.
(18)
A fim de aumentar os meios financeiros disponíveis ao abrigo do Regulamento (CE) n.o 1698/2005, deverá proceder-se a uma transferência gradual de fundos para o orçamento afecto a esse regulamento, sempre que os montantes em causa sejam suficientemente elevados.
(19)
Deverão ser aplicadas no sector vitivinícola certas medidas reguladoras, designadamente por motivos relacionados com a saúde, a qualidade e as expectativas dos consumidores.
(20)
Os Estados-Membros que produzam mais de 50 000 hectolitros por ano deverão continuar a ser responsáveis pela classificação das castas de uva de vinho aptas para a produção de vinho no seu território. Certas castas de uva de vinho deverão ser excluídas.
(21)
Certos produtos abrangidos pelo presente regulamento deverão ser comercializados na Comunidade em conformidade com uma classificação precisa dos produtos vitivinícolas e das especificações correspondentes.
(22)
Os produtos abrangidos pelo presente regulamento deverão ser elaborados segundo certas regras relativas a práticas enológicas e às restrições aplicáveis, que garantam a tomada em consideração quer das preocupações sanitárias, quer das expectativas dos consumidores quanto à qualidade e aos métodos de produção. Por motivos de flexibilidade, a actualização dessas práticas e a aprovação de novas práticas deverão ser abordadas a nível das medidas de execução, excepto nos domínios politicamente sensíveis do enriquecimento e da acidificação, em que as alterações deverão continuar a ser da competência do Conselho.
(23)
O incremento do título alcoométrico do vinho deverá estar sujeito a certos limites e, quando praticado, deverá ser obtido pela adição ao vinho de mosto de uvas concentrado, de mosto de uvas concentrado rectificado ou de sacarose, quando tal tenha sido autorizado. Os limites dos incrementos autorizados para o enriquecimento deverão passar a ser mais estritos do que os aplicáveis até à data.
(24)
Dada a inferior qualidade do vinho obtido por sobreprensagem, esta prática deverá ser proibida.
(25)
A fim de satisfazer as normas internacionais neste domínio, a Comissão deverá, regra geral, basear-se nas práticas enológicas recomendadas pela Organização Internacional da Vinha e do Vinho (OIV).
(26)
A lotação de um vinho originário de um país terceiro com um vinho comunitário ou entre vinhos originários de países terceiros deverá continuar a ser proibida na Comunidade. Similarmente, certos tipos de mosto de uvas, de sumo de uva e de uvas frescas originários de países terceiros não deverão ser transformados em vinho ou adicionados a vinho no território da Comunidade.
(27)
Na Comunidade, o conceito de vinho de qualidade baseia-se nomeadamente nas características específicas atribuíveis à sua origem geográfica. Tais vinhos são identificados perante os consumidores por denominações de origem protegidas e indicações geográficas protegidas, embora o sistema actual apresente ainda lacunas a este respeito. A fim de enquadrar de modo transparente e mais elaborado a reivindicação da qualidade pelos produtos em causa, deverá estabelecer-se um regime ao abrigo do qual os pedidos de denominação de origem ou de indicação geográfica sejam examinados em conformidade com a abordagem da política horizontal comunitária de qualidade aplicável aos géneros alimentícios, com excepção do vinho e das bebidas espirituosas, definida pelo Regulamento (CE) n.o 510/2006 do Conselho, de 20 de Março de 2006, relativo à protecção das indicações geográficas e denominações de origem dos produtos agrícolas e dos géneros alimentícios (6).
(28)
A fim de preservar as especiais características de qualidade de vinhos com denominação de origem ou indicação geográfica, os Estados-Membros deverão ser autorizados a aplicar regras mais estritas nesta matéria.
(29)
Para beneficiarem de protecção na Comunidade, as denominações de origem e as indicações geográficas deverão ser reconhecidas e registadas ao nível comunitário. A fim de assegurar que os respectivos nomes cumpram as condições estabelecidas pelo presente regulamento, os pedidos deverão ser examinados pelas autoridades nacionais do Estado-Membro em causa, sob reserva do cumprimento de disposições mínimas comuns, incluindo um procedimento nacional de oposição. Subsequentemente, a Comissão deverá analisar estas decisões, para assegurar que os pedidos satisfazem as condições estabelecidas pelo presente regulamento e que a abordagem é uniforme nos Estados-Membros.
(30)
A protecção deverá estar aberta a denominações de origem e indicações geográficas de países terceiros que sejam protegidas no seu país de origem.
(31)
O procedimento de registo deverá permitir a qualquer pessoa singular ou colectiva, com um interesse legítimo num Estado-Membro ou num país terceiro, o exercício dos seus direitos mediante notificação da sua oposição.
(32)
As denominações de origem e indicações geográficas registadas deverão gozar de protecção contra utilizações que beneficiem indevidamente da reputação associada aos produtos conformes. Para promover uma concorrência leal e não induzir os consumidores em erro, tal protecção deverá abarcar igualmente produtos e serviços não abrangidos pelo presente regulamento, incluindo os não constantes do anexo I do Tratado.
(33)
Deverão ser previstos procedimentos para permitir a alteração das especificações do produto após protecção, bem como o cancelamento da denominação de origem ou da indicação geográfica, nomeadamente se deixar de estar assegurado o cumprimento do correspondente caderno de especificações.
(34)
As denominações de origem e indicações geográficas protegidas no território comunitário deverão estar sujeitas a controlos, sempre que possível em conformidade com o Regulamento (CE) n.o 882/2004 do Parlamento Europeu e do Conselho, de 29 de Abril de 2004, relativo aos controlos oficiais realizados para assegurar a verificação do cumprimento da legislação relativa aos alimentos para animais e aos géneros alimentícios e das normas relativas à saúde e ao bem-estar dos animais (7), incluindo um sistema de controlos que assegure o cumprimento do caderno de especificações dos vinhos em causa.
(35)
Os Estados-Membros deverão ser autorizados a cobrar uma taxa para cobrir as despesas suportadas, incluindo as decorrentes do exame dos pedidos de protecção, das declarações de oposição, dos pedidos de alteração e dos pedidos de cancelamento ao abrigo do presente regulamento.
(36)
Por motivos de segurança jurídica, as denominações de origem e indicações geográficas existentes na Comunidade deverão ficar isentas da aplicação do novo processo de exame. Os Estados-Membros em causa deverão, contudo, fornecer à Comissão as informações de base e os actos ao abrigo dos quais foram reconhecidas ao nível nacional, sem o que deverão perder a sua protecção como denominações de origem ou indicações geográficas. Ainda por motivos de segurança jurídica, deverão ser limitadas as possibilidades de cancelamento de denominações de origem e indicações geográficas já existentes.
(37)
A política de qualidade é regulada a nível nacional em certos Estados-Membros de acordo com disposições e práticas nacionais. Essas disposições e práticas podem continuar a aplicar-se.
(38)
Há determinadas menções tradicionalmente usadas na Comunidade que transmitem aos consumidores informações sobre as especificidades e a qualidade dos vinhos que complementam as transmitidas pelas denominações de origem e pelas indicações geográficas. Para assegurar o funcionamento do mercado interno e a concorrência leal e evitar que os consumidores sejam induzidos em erro, essas menções tradicionais deverão poder beneficiar de protecção comunitária.
(39)
A descrição, a denominação e a apresentação dos produtos abrangidos pelo presente regulamento podem ter uma influência significativa nas suas possibilidades de comercialização. As diferenças entre a legislação dos Estados-Membros sobre a rotulagem dos produtos vitivinícolas podem impedir o harmonioso funcionamento do mercado interno.
(40)
Deverão, pois, ser estabelecidas regras que tenham em conta os legítimos interesses dos consumidores e dos produtores. Por este motivo, é conveniente definir regras comunitárias sobre a rotulagem.
(41)
Tais regras deverão prever a utilização obrigatória de determinados termos, para identificar o produto de acordo com as categorias de venda e fornecer aos consumidores certos elementos de informação importantes. A utilização de outros elementos facultativos de informação deverá igualmente ser abordada a nível comunitário.
(42)
Salvo disposição em contrário, as regras de rotulagem no sector do vinho deverão ser complementares às estabelecidas na Directiva 2000/13/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 20 de Março de 2000, relativa à aproximação das legislações dos Estados-Membros respeitantes à rotulagem, apresentação e publicidade dos géneros alimentícios (8), que se aplica horizontalmente. A experiência mostra que, frequentemente, não é adequado diferenciar as regras de rotulagem em função da categoria de produto vitivinícola. Por conseguinte, as regras deverão em princípio aplicar-se a todas as categorias de vinho, incluindo os produtos importados. Nomeadamente, deverão permitir a indicação da casta de uva de vinho e do ano de colheita nos vinhos sem denominação de origem ou indicação geográfica, sob reserva de exigências e excepções relativas à veracidade da rotulagem e ao seu controlo, bem como ao risco de confusão dos consumidores.
(43)
A existência e a formação de organizações de produtores continuam a poder contribuir para a consecução das necessidades do sector vitivinícola definidas ao nível comunitário. A sua utilidade deverá residir no âmbito e na eficiência dos serviços que oferecem aos seus membros. O mesmo se aplica para as organizações interprofissionais. Os Estados-Membros deverão, por conseguinte, reconhecer organizações que cumpram certas exigências definidas ao nível comunitário.
(44)
A fim de melhorar o funcionamento do mercado dos vinhos, os Estados-Membros deverão poder proceder à execução de decisões tomadas por organizações interprofissionais. O âmbito de tais decisões deverá, contudo, excluir práticas susceptíveis de distorcer a concorrência.
(45)
A criação de um mercado único na Comunidade implica a introdução de um regime comercial nas suas fronteiras externas. Esse regime deverá incluir direitos de importação e, em princípio, deverá estabilizar o mercado comunitário. O regime comercial deverá basear-se nas obrigações internacionais da Comunidade, designadamente as que decorrem dos acordos da Organização Mundial do Comércio (OMC).
(46)
A vigilância dos fluxos de comércio é, antes de mais, uma questão de gestão, que deverá ser abordada de uma forma flexível. Deste modo, a decisão de introduzir requisitos de certificação deverá ser tomada pela Comissão, tendo em conta a necessidade de certificados de importação e exportação para a gestão dos mercados em causa e, em especial, para vigiar as importações dos produtos em questão. As condições gerais referentes a tais certificados deverão, contudo, ser estabelecidas no presente regulamento.
(47)
Sempre que seja previsto um sistema de certificados de importação e de exportação, deverá ser exigida a constituição de uma garantia destinada a assegurar a realização das transacções correspondentes.
(48)
O regime de direitos de importação permite renunciar a qualquer outra medida de protecção nas fronteiras externas da Comunidade. Contudo, o mecanismo do mercado interno e dos direitos aduaneiros poderá, em circunstâncias excepcionais, revelar-se inadequado. Para não deixar, nesses casos, o mercado comunitário sem defesa contra eventuais perturbações, a Comunidade deverá poder tomar sem demora todas as medidas necessárias. Essas medidas deverão ser conformes com os compromissos internacionais da Comunidade.
(49)
Para evitar ou contrariar os efeitos negativos para o mercado comunitário que possam resultar, mais especialmente, da importação de sumo de uva e de produtos à base de mosto de uvas, tais importações deverão ficar sujeitas ao pagamento de um direito adicional, se estiverem reunidas certas condições.
(50)
Para assegurar o bom funcionamento do mercado vitivinícola e, em especial, evitar perturbações dos mercados, deverá ser prevista a possibilidade de proibir o recurso ao regime de aperfeiçoamento activo ou passivo. Geralmente, o êxito deste tipo de instrumento de gestão do mercado exige uma aplicação atempada. Por conseguinte, deverão ser conferidos à Comissão os poderes necessários para o efeito.
(51)
Os produtos importados de países terceiros deverão estar sujeitos às regras comunitárias relativas às categorias de produtos, rotulagem e às denominações de origem e indicações geográficas. Tais produtos deverão ser acompanhados de um boletim de análise.
(52)
Em determinadas condições, é necessário conferir à Comissão o poder de abrir e gerir contingentes pautais resultantes de acordos internacionais celebrados em conformidade com o Tratado ou de actos do Conselho.
(53)
A produção excedentária de vinho na Comunidade agravou-se em consequência de violações da proibição transitória de novas plantações. Existe na Comunidade um número significativo de plantações ilegais, o que constitui uma fonte de concorrência desleal e agrava os problemas do sector vitivinícola.
(54)
Deverão distinguir-se as superfícies plantadas ilegalmente antes e depois de 31 de Agosto de 1998 no que se refere às obrigações dos produtores relativas a essas superfícies. As superfícies ilegais anteriores a 1 de Setembro de 1998 deverão beneficiar de uma última oportunidade de regularização nas condições previstas no n.o 3 do artigo 2.o do Regulamento (CE) n.o 1493/1999. Por conseguinte, a disposição correspondente do presente regulamento deverá ter efeitos retroactivos.
(55)
Até agora, as superfícies ilegais anteriores a 1 de Setembro de 1998 não eram sujeitas a qualquer obrigação de arranque. Os produtores em causa deverão ser obrigados a regularizá-las, contra pagamento de uma taxa. Se as superfícies em questão não forem regularizadas até 31 de Dezembro de 2009, os produtores deverão ser obrigados a proceder ao arranque da vinha plantada nessas superfícies, a expensas suas. A inobservância deste arranque obrigatório deverá ser punida com sanções pecuniárias.
(56)
As superfícies plantadas em violação da proibição aplicável desde 31 de Agosto de 1998 deverão ser objecto de arranque, em aplicação da sanção prevista no Regulamento (CE) n.o 1493/1999. A inobservância deste arranque obrigatório deverá ser punida com sanções pecuniárias.
(57)
Na pendência da aplicação das medidas de regularização e arranque, o vinho proveniente de superfícies plantadas em violação da proibição e não regularizadas em conformidade com o Regulamento (CE) n.o 1493/1999 só deverá ser colocado no mercado para destilação, a expensas do produtor. A apresentação de contratos de destilação pelo produtor deverá assegurar um melhor controlo da aplicação desta regra do que até agora.
(58)
Embora tenha tido algum efeito no equilíbrio entre a oferta e a procura no mercado vitivinícola, a proibição transitória de novas plantações criou simultaneamente um obstáculo para os produtores competitivos que desejem responder com flexibilidade a um aumento da procura.
(59)
Não tendo ainda sido alcançado um equilíbrio do mercado, e dado que as medidas de acompanhamento, como o regime de arranque, exigem tempo para produzir efeitos, é conveniente manter em vigor a proibição de novas plantações até 31 de Dezembro de 2015, data em que deverá ser definitivamente levantada, a fim de permitir aos produtores competitivos responder livremente às condições do mercado. Todavia, deverá ser dada aos Estados-Membros a possibilidade de prorrogar essa proibição nos seus territórios até 31 de Dezembro de 2018, se considerarem necessário.
(60)
A autorização vigente de novas plantações de superfícies para vinhas-mães de garfo ou por motivos de emparcelamento, expropriação e experimentação vitícola deu provas de não perturbar indevidamente o mercado vitivinícola, e deverá, portanto, manter-se, sob reserva dos controlos necessários.
(61)
Deverão continuar a ser concedidos direitos de replantação sempre que os produtores se comprometam a proceder ao arranque em superfícies de vinha equivalentes, uma vez que o efeito líquido de tais plantações na produção tende a ser nulo.
(62)
Além disso, os Estados-Membros deverão poder autorizar, sob reserva de controlos rigorosos, a transferência de direitos de replantação para outra exploração, desde que essa transferência se insira na política de qualidade, diga respeito a vinhas-mães de garfos ou esteja relacionada com a transferência de uma parte da exploração. Tais transferências deverão processar-se no interior do mesmo Estado-Membro.
(63)
Para melhorar a gestão do potencial vitícola e promover uma utilização eficaz dos direitos de plantação, que contribua para atenuar os efeitos da restrição transitória de plantações, deverá manter-se o sistema de reservas nacionais e regionais.
(64)
Sob reserva dos controlos necessários, os Estados-Membros deverão manter amplos poderes de apreciação na gestão das reservas, de modo a permitir uma melhor adaptação dos direitos de plantação dessas reservas às necessidades locais. Esse poder de apreciação deverá incluir a possibilidade de comprar direitos de plantação, para aprovisionar as reservas, e vender direitos de plantação dessas reservas. Para o efeito, é conveniente continuar a permitir aos Estados-Membros não aplicar o sistema de reserva, desde que possam provar dispor de um sistema eficaz de gestão dos direitos de plantação.
(65)
A concessão de vantagens específicas aos jovens agricultores pode facilitar não só a sua instalação como também o ajustamento estrutural das suas explorações após a primeira instalação; por conseguinte, tais produtores deverão poder beneficiar gratuitamente de direitos das reservas.
(66)
Para assegurar uma utilização óptima dos recursos e uma melhor adaptação da oferta à procura, os direitos de plantação deverão ser exercidos pelos seus titulares dentro de um prazo razoável. Caso contrário, deverão ser atribuídos ou reatribuídos às reservas. Pelas mesmas razões, os direitos das reservas deverão ser concedidos num prazo razoável.
(67)
Os Estados-Membros a que o regime de direitos de plantação não era aplicável até 31 de Dezembro de 2007 deverão ficar isentos da proibição transitória de novas plantações.
(68)
Como medida suplementar de acompanhamento tendente à criação de um sector vitivinícola em sintonia com as condições do mercado, deverá ser introduzido um regime de arranque. Sempre que os produtores considerem que as condições em certas superfícies não são conducentes a uma produção viável, deverá ser-lhes dada a possibilidade de diminuir os seus custos e retirar permanentemente tais superfícies da produção vitivinícola, permitindo-se-lhes a prossecução de actividades alternativas na superfície correspondente ou o abandono completo da produção agrícola.
(69)
A experiência mostra que, se a iniciativa da autorização do arranque contra pagamento de um prémio couber aos Estados-Membros, a medida e os consequentes efeitos na oferta podem revelar-se ineficazes. Por conseguinte, em contraste com o regime actual, os produtores em geral deverão poder beneficiar do regime de arranque e ser os únicos a decidir da sua candidatura. Em contrapartida, deverá ser-lhes concedido um prémio por hectare de vinha objecto de arranque. Todavia, os Estados-Membros em que a produção de vinho seja inferior a 50 000 hectolitros por ano não deverão ter acesso ao regime de arranque, uma vez que não têm um impacto substancial na produção da Comunidade.
(70)
Os Estados-Membros deverão poder fixar, com base em critérios objectivos, os níveis específicos do prémio ao arranque, dentro de tabelas determinadas pela Comissão.
(71)
A fim de garantir o tratamento responsável das superfícies objecto de arranque, o direito ao prémio deverá ser subordinado ao cumprimento pelos produtores em causa das regras ambientais aplicáveis. Os incumprimentos detectados deverão dar origem a reduções proporcionais do prémio ao arranque.
(72)
Para evitar problemas ambientais, os Estados-Membros deverão poder excluir o arranque em montanhas, em terrenos muito declivosos e nalgumas pequenas ilhas, bem como em caso de preocupações ambientais, de acordo com condições específicas. De acordo com a política para as regiões ultraperiféricas da Comunidade, o regime de arranque não se aplica nos Açores, na Madeira e nas Canárias. Os Estados-Membros deverão poder suspender o arranque sempre que o total da superfície objecto de arranque atingir 8 % da sua superfície vitícola (10 % a nível regional).
(73)
Sempre que num Estado-Membro a superfície objecto de arranque exceda 15 % da sua superfície vitícola total, deverá permitir-se que o arranque seja limitado a 15 % nesse Estado-Membro, para evitar uma concentração desproporcionada de recursos consagrados ao arranque a expensas dos outros Estados-Membros. Além disso, deverá ser permitido pôr termo ao arranque em determinada campanha, se a superfície objecto de arranque nessa campanha atingir 6 % da superfície vitícola total.
(74)
Uma vez processado o arranque, a superfície agrícola anteriormente utilizada para viticultura deverá ser elegível para o regime de pagamento único e receber o pagamento directo dissociado regional médio, que, por razões orçamentais, não deverá ser superior a um montante determinado.
(75)
O bom funcionamento do mercado único ficaria comprometido pela concessão de ajudas nacionais sem regras. Por conseguinte, as disposições do Tratado relativas às ajudas estatais deverão, em princípio, ser aplicáveis aos produtos abrangidos pela organização comum do mercado vitivinícola. Contudo, as disposições sobre o prémio ao arranque e certas medidas ao abrigo dos programas de apoio não deverão, em si mesmas, obstar à concessão de ajudas nacionais para o mesmo efeito.
(76)
Para uma melhor gestão do potencial vitícola, é conveniente que os Estados-Membros comuniquem à Comissão um inventário do seu potencial de produção. A informação contida em tal inventário deverá basear-se no cadastro vitícola, que deverá ser mantido e regularmente actualizado. As especificações do cadastro deverão ser estabelecidas através de um regulamento de execução da Comissão. O Regulamento (CEE) n.o 2392/86 do Conselho, de 24 de Julho de 1986, que estabelece o cadastro vitícola comunitário (9), deverá, pois, ser revogado. Para incentivar os Estados-Membros a comunicarem o inventário, o apoio à reestruturação e reconversão deverá ser limitado aos Estados-Membros que o tiverem comunicado.
(77)
A fim de disponibilizar as informações necessárias para proceder a opções políticas e administrativas, os produtores de uvas para vinificação, de mosto e de vinho deverão efectuar declarações de colheita. Os Estados-Membros deverão poder exigir aos negociantes de uvas para vinificação que declarem anualmente as quantidades comercializadas da última colheita. Os produtores de mosto e de vinho, bem como os negociantes, com excepção dos retalhistas, deverão declarar as suas existências de mosto e de vinho.
(78)
Para assegurar um nível satisfatório de rastreabilidade dos produtos em causa, em especial no interesse da defesa do consumidor, todos os produtos abrangidos pelo presente regulamento deverão ter um documento de acompanhamento quando circulam na Comunidade.
(79)
A fim de dar resposta aos casos justificados de crise, mesmo após o termo da medida transitória de apoio à destilação de crise prevista ao abrigo dos programas de apoio, em 2012, os Estados-Membros deverão poder fornecer uma ajuda à destilação de crise, até ao limite orçamental global de 15 % do respectivo orçamento anual para o seu programa de apoio nacional. Antes de ser concedida, tal ajuda deverá ser notificada à Comissão e aprovada nos termos do presente regulamento.
(80)
As medidas necessárias à execução do presente regulamento deverão ser aprovadas nos termos da Decisão 1999/468/CE do Conselho, de 28 de Junho de 1999, que fixa as regras de exercício das competências de execução atribuídas à Comissão (10).
(81)
As despesas suportadas pelos Estados-Membros por força das obrigações decorrentes da aplicação do presente regulamento deverão ser financiadas pela Comunidade em conformidade com o Regulamento (CE) n.o 1290/2005 do Conselho, de 21 de Junho de 2005, relativo ao financiamento da política agrícola comum (11).
(82)
Os Estados-Membros e a Comissão deverão facultar-se mutuamente as informações necessárias para a aplicação do presente regulamento.
(83)
Para garantir a observância das obrigações estabelecidas pelo presente regulamento, é necessário prever controlos, bem como a aplicação de sanções em caso de incumprimento. Deverá, pois, ser atribuída à Comissão competência para aprovar as regras correspondentes, incluindo no que respeita à recuperação de pagamentos indevidos e às obrigações de notificação dos Estados-Membros.
(84)
As autoridades dos Estados-Membros deverão ser responsáveis pela observância do presente regulamento e deverão ser tomadas disposições para que a Comissão possa controlar e assegurar essa observância.
(85)
A fim de permitir a incorporação do sector vitivinícola no regime de pagamento único, todas as superfícies de vinha activamente cultivadas deverão ser elegíveis para o regime de pagamento único previsto no Regulamento (CE) n.o 1782/2003 do Conselho, de 29 de Setembro de 2003, que estabelece regras comuns para os regimes de apoio directo no âmbito da política agrícola comum e institui determinados regimes de apoio aos agricultores (12).
(86)
Os viticultores de Bulgária, República Checa, Estónia, Chipre, Letónia, Lituânia, Hungria, Malta, Polónia, Roménia, Eslovénia e Eslováquia deverão beneficiar da introdução da componente «vinho» no regime de pagamento único nas mesmas condições que os viticultores da Comunidade na sua composição em 30 de Abril de 2004. Por conseguinte, a componente «vinho» no regime de pagamento único não deverá ser sujeita à aplicação do calendário de aumentos previsto no artigo 143.o-A do Regulamento (CE) n.o 1782/2003.
(87)
O Regulamento (CE) n.o 1782/2003 e o Regulamento (CE) n.o 3/2008 do Conselho, de 17 de Dezembro de 2007, relativo a acções de informação e promoção a favor dos produtos agrícolas no mercado interno e nos países terceiros (13) e o Regulamento deverão ser alterados em conformidade.
(88)
A transição das disposições do Regulamento (CE) n.o 1493/1999 e dos outros regulamentos do sector vitivinícola para as do presente regulamento poderá levantar dificuldades não previstas no presente regulamento. A fim de fazer face a essa eventualidade, a Comissão deverá poder aprovar as medidas de transição necessárias. A Comissão deverá também ser autorizada a resolver problemas práticos específicos,
APROVOU O PRESENTE REGULAMENTO:
TÍTULO I
DISPOSIÇÕES PRELIMINARES
Artigo 1.o
Objecto e âmbito de aplicação
1. O presente regulamento estabelece regras específicas aplicáveis à produção e à comercialização dos produtos a que se refere a parte XII do anexo I do Regulamento (CE) n.o 1234/2007.
2. Relativamente aos produtos referidos no n.o 1, o presente regulamento prevê:
a)
Medidas de apoio;
b)
Medidas reguladoras;
c)
Regras sobre o comércio com países terceiros;
d)
Regras sobre o potencial de produção.
Artigo 2.o
Definições
Para efeitos do presente regulamento, são aplicáveis as definições estabelecidas no anexo I.
TÍTULO II
MEDIDAS DE APOIO
CAPÍTULO I
Programas de apoio
Secção 1
Disposições preliminares
Artigo 3.o
Âmbito de aplicação
O presente capítulo estabelece as regras que regem a atribuição de fundos comunitários aos Estados-Membros e a utilização desses fundos por estes, mediante programas de apoio nacionais (adiante designados por «programas de apoio»), para financiar medidas específicas de apoio ao sector vitivinícola.
Artigo 4.o
Compatibilidade e coerência
1. Os programas de apoio são compatíveis com a legislação comunitária e coerentes com as actividades, políticas e prioridades da Comunidade.
2. Os Estados-Membros são responsáveis pelos programas de apoio, asseguram a sua coerência interna e garantem que sejam elaborados e aplicados de forma objectiva, atendendo à situação económica dos produtores em causa e à necessidade de evitar desigualdades de tratamento injustificadas entre produtores.
Os Estados-Membros são responsáveis por prever e aplicar os controlos e sanções necessários em caso de incumprimento dos programas de apoio.
3. Não é concedido qualquer apoio:
a)
Para projectos de investigação e medidas de apoio a projectos de investigação;
b)
Para medidas que constem dos programas de desenvolvimento rural dos Estados-Membros previstos ao abrigo do Regulamento (CE) n.o 1698/2005.
Secção 2
Apresentação e conteúdo dos programas de apoio
Artigo 5.o
Apresentação dos programas de apoio
1. Cada Estado-Membro produtor referido no anexo II apresenta à Comissão, pela primeira vez até 30 de Junho de 2008, um projecto de programa de apoio quinquenal, constituído por medidas em conformidade com o presente capítulo.
As medidas de apoio dos programas de apoio são elaboradas ao nível geográfico considerado mais adequado pelos Estados-Membros. Antes de ser apresentado à Comissão, o programa de apoio é objecto de consultas com as autoridades e organizações competentes ao nível territorial adequado.
Cada Estado-Membro apresenta um único projecto de programa de apoio, que pode contemplar especificidades regionais.
2. Os programas de apoio tornam-se aplicáveis três meses após a sua apresentação à Comissão.
Contudo, se o programa de apoio apresentado não cumprir as condições estabelecidas no presente capítulo, a Comissão informa do facto o Estado-Membro. Em tal caso, o Estado-Membro apresenta um programa de apoio revisto à Comissão. O programa de apoio revisto é aplicável dois meses após a sua notificação, a menos que subsista uma incompatibilidade, caso em que se aplica o presente parágrafo.
3. O n.o 2 aplica-se, mutatis mutandis, às alterações de programas de apoio apresentadas pelos Estados-Membros.
4. O artigo 6.o não se aplica quando a única medida a aplicar pelo Estado-Membro no âmbito do programa de apoio consiste na transferência para o regime de pagamento único a que se refere o artigo 9.o. Nesse caso, o artigo 21.o só se aplica no que respeita ao n.o 1 desse artigo e relativamente ao ano em que a transferência é realizada.
Artigo 6.o
Conteúdo dos programas de apoio
Os programas de apoio são constituídos pelos seguintes elementos:
a)
Descrição pormenorizada das medidas propostas, bem como dos seus objectivos quantificados;
b)
Resultados das consultas efectuadas;
c)
Avaliação do impacto esperado nos planos técnico, económico, ambiental e social;
d)
Calendário de aplicação das medidas;
e)
Quadro financeiro global que indique os recursos a disponibilizar e a sua repartição indicativa pelas medidas, no respeito dos limites máximos constantes do anexo II;
f)
Critérios e indicadores quantitativos a utilizar para o acompanhamento e a avaliação, bem como medidas tomadas para assegurar a execução adequada e eficaz dos programas de apoio;
g)
Designação das autoridades e organismos competentes responsáveis pela execução do programa de apoio.
Artigo 7.o
Medidas elegíveis
1. Os programas de apoio compreendem uma ou mais das seguintes medidas:
a)
Apoio no âmbito do regime de pagamento único, de acordo com o artigo 9.o;
b)
Promoção, de acordo com o artigo 10.o;
c)
Reestruturação e reconversão de vinhas, de acordo com o artigo 11.o;
d)
Colheita em verde, de acordo com o artigo 12.o;
e)
Fundos mutualistas, de acordo com o artigo 13.o;
f)
Seguros de colheitas, de acordo com o artigo 14.o;
g)
Investimentos, de acordo com o artigo 15.o;
h)
Destilação de subprodutos, de acordo com o artigo 16.o;
i)
Destilação em álcool de boca, de acordo com o artigo 17.o;
j)
Destilação de crise, de acordo com o artigo 18.o;
k)
Utilização de mosto de uvas concentrado, de acordo com o artigo 19.o.
2. Os programas de apoio não devem incluir medidas distintas das previstas nos artigos 9.o a 19.o.
Artigo 8.o
Regras gerais relativas aos programas de apoio
1. A repartição dos fundos comunitários disponíveis e os limites orçamentais constam do anexo II.
2. O apoio comunitário incide apenas nas despesas elegíveis efectuadas após a apresentação do correspondente programa de apoio, referida no n.o 1 do artigo 5.o.
3. Os Estados-Membros não contribuem para os custos de medidas financiadas pela Comunidade ao abrigo dos programas de apoio.
4. Em derrogação ao n.o 3, os Estados-Membros podem conceder ajudas nacionais, em conformidade com as regras comunitárias aplicáveis sobre as ajudas estatais, para as medidas a que se referem os artigos 10.o, 14.o e 15.o.
A taxa de ajuda máxima fixada nas regras comunitárias aplicáveis sobre as ajudas estatais aplica-se ao financiamento público global, incluindo tanto os fundos comunitários como os nacionais.
Secção 3
Medidas de apoio específicas
Artigo 9.o
Regime de pagamento único e apoio aos viticultores
1. Os Estados-Membros podem apoiar os viticultores atribuindo-lhes direitos a pagamentos, na acepção do capítulo 3 do título III do Regulamento (CE) n.o 1782/2003, de acordo com o ponto O do anexo VII desse regulamento.
2. Os Estados-Membros que tencionem recorrer à possibilidade a que se refere o n.o 1 prevêem esse apoio nos respectivos programas de apoio, nomeadamente, no que respeita às subsequentes transferências de fundos para o regime de pagamento único, através de alterações a esses programas em conformidade com o n.o 3 do artigo 5.o.
3. Quando efectivo, o apoio a que se refere o n.o 1:
a)
Permanece no regime de pagamento único e deixa de estar disponível, ou de ser disponibilizado, ao abrigo do n.o 3 do artigo 5.o, para as medidas enumeradas nos artigos 10.o a 19.o nos anos subsequentes de aplicação dos programas de apoio;
b)
Implica a redução proporcional do montante dos fundos disponível para as medidas dos programas de apoio enumeradas nos artigos 10.o a 19.o.
Artigo 10.o
Promoção em mercados de países terceiros
1. O apoio ao abrigo do presente artigo abrange medidas de informação ou de promoção relativas a vinhos comunitários em países terceiros, com o objectivo de melhorar a sua competitividade nesses países.
2. As medidas a que se refere o n.o 1 dizem respeito a vinhos com denominação de origem protegida ou indicação geográfica protegida ou a vinhos com indicação da casta de uva de vinho.
3. As medidas a que se refere o n.o 1 apenas podem consistir em:
a)
Medidas de relações públicas, promoção ou publicidade, que destaquem designadamente as vantagens dos produtos comunitários, especialmente em termos de qualidade, segurança dos alimentos ou respeito pelo ambiente;
b)
Participação em eventos, feiras ou exposições de importância internacional;
c)
Campanhas de informação, especialmente sobre os regimes comunitários de denominações de origem, indicações geográficas e produção biológica;
d)
Estudos de novos mercados, necessários para expansão das saídas comerciais;
e)
Estudos de avaliação dos resultados das medidas de promoção e informação.
4. A contribuição comunitária para actividades de promoção não deve ser superior a 50 % das despesas elegíveis.
Artigo 11.o
Reestruturação e reconversão de vinhas
1. As medidas relativas à reestruturação e à reconversão de vinhas têm por objectivo aumentar a competitividade dos produtores de vinho.
2. A reestruturação e a reconversão de vinhas só são apoiadas ao abrigo do presente artigo se os Estados-Membros apresentarem o inventário do seu potencial de produção nos termos do artigo 109.o.
3. O apoio à reestruturação e à reconversão de vinhas pode abranger apenas uma ou várias das seguintes actividades:
a)
Reconversão varietal, nomeadamente mediante sobreenxertia;
b)
Relocalização de vinhas;
c)
Melhoramentos das técnicas de gestão da vinha.
Não é apoiada a renovação normal das vinhas que cheguem ao fim do seu ciclo de vida natural.
4. O apoio à reestruturação e à reconversão de vinhas apenas pode assumir as seguintes formas:
a)
Compensação dos produtores pela perda de receitas decorrente da execução da medida;
b)
Contribuição para os custos de reestruturação e de reconversão.
5. A compensação dos produtores pela perda de receitas a que se refere a alínea a) do n.o 4 pode cobrir até 100 % da perda correspondente e assumir uma das seguintes formas:
a)
Não obstante o disposto no capítulo II do título V, a autorização de coexistência de vinhas novas e velhas durante um período determinado, não superior a três anos, até ao termo do regime transitório de direitos de plantação;
b)
Compensação financeira.
6. A contribuição comunitária para os custos reais de reestruturação e reconversão de vinhas não é superior a 50 %. Em regiões classificadas como regiões de convergência, nos termos do Regulamento (CE) n.o 1083/2006 (14), a contribuição comunitária para os custos de reestruturação e reconversão não é superior a 75 %.
Artigo 12.o
Colheita em verde
1. Para efeitos do presente artigo, entende-se por «colheita em verde» a destruição ou a remoção totais dos cachos de uvas antes da maturação, reduzindo assim o rendimento da superfície em causa a zero.
2. O apoio à colheita em verde deve contribuir para restaurar o equilíbrio entre a oferta e a procura no mercado vitivinícola na Comunidade, a fim de impedir crises do mercado.
3. O apoio à colheita em verde pode ser concedido como uma compensação sob a forma de um pagamento fixo por hectare, a determinar pelo Estado-Membro em causa.
O pagamento não deve ser superior a 50 % da soma dos custos directos da destruição ou remoção dos cachos de uvas e da perda de receita decorrente de tal destruição ou remoção.
4. Os Estados-Membros em causa estabelecem um sistema, baseado em critérios objectivos, para assegurar que a medida de colheita em verde não conduza a uma compensação dos produtores de vinho individuais superior ao limite máximo a que se refere o segundo parágrafo do n.o 3.
Artigo 13.o
Fundos mutualistas
1. O apoio à criação de fundos mutualistas tem por objectivo ajudar os produtores que procurem precaver-se contra flutuações do mercado.
2. O apoio à criação de fundos mutualistas pode ser concedido sob a forma de ajuda temporária e degressiva para cobrir os custos administrativos dos fundos.
Artigo 14.o
Seguros de colheitas
1. O apoio aos seguros de colheitas contribui para proteger os rendimentos dos produtores, quando sejam afectados por catástrofes naturais, fenómenos climáticos adversos, doenças ou pragas.
2. O apoio aos seguros de colheitas pode ser concedido sob a forma de uma contribuição financeira comunitária, que não pode ser superior a:
a)
80 % do custo dos prémios pagos pelos produtores por seguros contra prejuízos resultantes de fenómenos climáticos adversos que possam ser equiparados a catástrofes naturais;
b)
50 % do custo dos prémios pagos pelos produtores por seguros contra:
i)
prejuízos referidos na alínea a) e outros prejuízos causados por fenómenos climáticos adversos,
ii)
prejuízos causados por animais, doenças das plantas ou pragas.
3. O apoio aos seguros de colheitas só pode ser concedido se a compensação proporcionada aos produtores pelas indemnizações dos seguros em causa não for superior a 100 % da perda de rendimentos sofrida, tendo em conta as compensações que os mesmos produtores possam ter obtido de outros regimes de apoio relacionados com o risco coberto.
4. O apoio aos seguros de colheitas não deve distorcer a concorrência no mercado de seguros.
Artigo 15.o
Investimentos
1. Pode ser concedido apoio para investimentos corpóreos ou incorpóreos, nas instalações de tratamento, nas infra-estruturas das adegas e na comercialização do vinho, que melhorem o desempenho geral da empresa e incidam num ou mais dos seguintes aspectos:
a)
Produção ou comercialização de produtos referidos no anexo IV;
b)
Elaboração de novos produtos, processos e tecnologias relacionados com produtos referidos no anexo IV.
2. A concessão à taxa máxima do apoio ao abrigo do n.o 1 é limitada às micro, pequenas e médias empresas, na acepção da Recomendação 361/2003/CE da Comissão, de 6 de Maio de 2003, relativa à definição de micro, pequenas e médias empresas (15). Não se aplicam limites de dimensão para a concessão da taxa máxima no caso dos territórios dos Açores, da Madeira, das Canárias, das ilhas menores do mar Egeu, na acepção do Regulamento (CE) n.o 1405/2006 do Conselho, de 18 de Setembro de 2006, que estabelece medidas específicas no domínio agrícola a favor das ilhas menores do mar Egeu (16), e dos departamentos ultramarinos franceses. A intensidade máxima da ajuda é reduzida para metade no caso de empresas não abrangidas pelo n.o 1 do artigo 2.o do título I da Recomendação 361/2003/CE que empreguem menos de 750 pessoas ou cujo volume de negócios seja inferior a 200 milhões de euros.
Não é concedido apoio a empresas em dificuldade na acepção das orientações comunitárias relativas aos auxílios estatais de emergência e à reestruturação a empresas em dificuldade.
3. As despesas elegíveis não incluem os elementos a que se referem as alíneas a) a c) do n.o 3 do artigo 71.o do Regulamento (CE) n.o 1698/2005.
4. São aplicáveis à contribuição comunitária as seguintes taxas de ajuda máxima para os custos de investimento elegíveis:
a)
50 % nas regiões classificadas como regiões de convergência, nos termos do Regulamento (CE) n.o 1083/2006;
b)
40 % nas regiões que não sejam regiões de convergência;
c)
75 % nas regiões ultraperiféricas, nos termos do Regulamento (CE) n.o 247/2006 do Conselho, de 30 de Janeiro de 2006, que estabelece medidas específicas no domínio agrícola a favor das regiões ultraperiféricas da União Europeia (17);
d)
65 % nas ilhas menores do mar Egeu, na acepção do Regulamento (CE) n.o 1405/2006.
5. O artigo 72.o do Regulamento (CE) n.o 1698/2005 aplica-se, mutatis mutandis, ao apoio a que se refere o n.o 1.
Artigo 16.o
Destilação de subprodutos
1. Pode ser concedido apoio à destilação voluntária ou obrigatória de subprodutos da vinificação, quando realizada de acordo com as condições previstas na parte D do anexo VI.
O montante da ajuda é fixado por % vol e por hectolitro de álcool produzido. Não será paga qualquer ajuda para o volume de álcool contido nos subprodutos a destilar que exceder 10 % do volume de álcool contido no vinho produzido.
2. Os níveis de ajuda máxima aplicáveis baseiam-se nos custos de recolha e tratamento e são fixados nos termos do n.o 1 do artigo 113.o.
3. O álcool resultante da destilação objecto de apoio nos termos do n.o 1 é utilizado exclusivamente para fins industriais ou energéticos, de modo a evitar distorções de concorrência.
Artigo 17.o
Destilação em álcool de boca
1. Até 31 de Julho de 2012, pode ser concedido aos produtores, sob a forma de uma ajuda por hectare, apoio para o vinho objecto de destilação em álcool de boca.
2. Os contratos relevantes relativos à destilação do vinho, bem como as respectivas provas da entrega para destilação, são apresentados antes da concessão do apoio.
Artigo 18.o
Destilação de crise
1. Até 31 de Julho de 2012, pode ser concedido apoio para a destilação voluntária ou obrigatória dos excedentes de vinho decidida pelos Estados-Membros em casos justificados de crise, de modo a reduzir ou eliminar os excedentes e, simultaneamente, a garantir a continuidade da oferta de uma colheita para a seguinte.
2. Os níveis de ajuda máxima aplicáveis são fixados nos termos do n.o 1 do artigo 113.o.
3. O álcool resultante da destilação objecto de apoio nos termos do n.o 1 é utilizado exclusivamente para fins industriais ou energéticos, de modo a evitar distorções de concorrência.
4. A parte do orçamento disponível utilizada para a medida de destilação de crise não excede as percentagens a seguir indicadas, calculadas tendo em conta os fundos disponíveis globalmente previstos no anexo II por Estado-Membro no exercício orçamental correspondente:
-
20 % em 2009;
-
15 % em 2010;
-
10 % em 2011;
-
5 % em 2012.
5. Os Estados-Membros podem aumentar os fundos disponíveis para a medida de destilação de crise para além dos limites máximos anuais estabelecidos no n.o 4 através de uma contribuição proveniente dos fundos nacionais, de acordo com os limites a seguir indicados (expressos em termos de percentagem do respectivo limite máximo anual estabelecido no n.o 4):
-
5 % na campanha vitivinícola de 2010;
-
10 % na campanha vitivinícola de 2011;
-
15 % na campanha vitivinícola de 2012.
Os Estados-Membros notificam a Comissão, se for caso disso, da adição dos fundos nacionais a que se refere o primeiro parágrafo; a Comissão aprova a transacção antes de esses fundos serem disponibilizados.
Artigo 19.o
Utilização de mosto de uvas concentrado
1. Até 31 de Julho de 2012, pode ser concedido apoio aos produtores de vinho que utilizem mosto de uvas concentrado, incluindo mosto de uvas concentrado rectificado, para aumentar o título alcoométrico natural dos produtos, de acordo com as condições previstas no anexo V.
2. O montante da ajuda é fixado por % vol em potência e por hectolitro de mosto utilizado para o enriquecimento.
3. Os níveis de ajuda máxima aplicáveis para esta medida nas diferentes zonas vitícolas são fixados nos termos do n.o 1 do artigo 113.o.
Artigo 20.o
Condicionalidade
Sempre que se verificar que um agricultor não respeitou na sua exploração, em algum momento durante três anos após o pagamento ao abrigo dos programas de apoio para reestruturação e reconversão, ou em algum momento durante um ano após o pagamento ao abrigo dos programas de apoio para a colheita em verde, os requisitos legais de gestão e as boas condições agrícolas e ambientais a que se referem os artigos 3.o a 7.o do Regulamento (CE) n.o 1782/2003 e que esse incumprimento resulta de um acto ou omissão directamente imputável ao agricultor, o montante do pagamento é reduzido ou cancelado, parcial ou totalmente, em função da gravidade, extensão, permanência e reiteração do incumprimento, e, se for caso disso, o agricultor é obrigado a reembolsá-lo de acordo com as condições fixadas nas referidas disposições.
Secção 4
Disposições gerais
Artigo 21.o
Relatórios e avaliação
1. Anualmente, até 1 de Março, e pela primeira vez até 1 de Março de 2010, os Estados-Membros apresentam à Comissão um relatório sobre a execução das medidas previstas nos seus programas de apoio no exercício anterior.
O relatório enumera e descreve as medidas a que foi concedida assistência comunitária ao abrigo do programa de apoio, fornecendo nomeadamente dados pormenorizados sobre a execução da medida de promoção a que se refere o artigo 10.o.
2. Os Estados-Membros apresentam à Comissão, até 1 de Março de 2011 e, uma segunda vez, até 1 de Março de 2014, uma avaliação dos custos e benefícios dos programas de apoio, bem como indicações sobre o modo como aumentar a eficiência dos mesmos.
A Comissão apresenta ao Parlamento Europeu e ao Conselho, até 31 de Dezembro de 2011, um relatório sobre a execução da medida de promoção a que se refere o artigo 10.o.
Artigo 22.o
Regras de execução
As regras de execução do presente capítulo são aprovadas nos termos do n.o 1 do artigo 113.o.
Essas regras podem contemplar, em especial:
a)
O formato de apresentação dos programas de apoio;
b)
Regras relativas a alterações a programas de apoio em aplicação;
c)
As regras de execução das medidas previstas nos artigos 10.o a 19.o;
d)
As condições em que deve ser comunicada e publicitada a ajuda dos fundos comunitários;
e)
Especificações relativas aos relatórios.
CAPÍTULO II
Transferência financeira
Artigo 23.o
Transferência financeira para o desenvolvimento rural
1. A partir do exercício orçamental de 2009, os montantes fixados no n.o 2, baseados nas despesas históricas ao abrigo do Regulamento (CE) n.o 1493/1999 para medidas de intervenção destinadas à regularização dos mercados agrícolas, previstas na alínea b) do n.o 1 do artigo 3.o do Regulamento (CE) n.o 1290/2005, estão disponíveis como fundos comunitários suplementares para medidas em regiões vitícolas a título da programação de desenvolvimento rural financiada pelo Regulamento (CE) n.o 1698/2005.
2. São disponibilizados os seguintes montantes nos correspondentes anos civis:
-
2009: 40,5 milhões de EUR,
-
2010: 80,9 milhões de EUR,
-
de 2011 em diante: 121,4 milhões de EUR.
3. Os montantes fixados no n.o 2 são repartidos pelos Estados-Membros em conformidade com o anexo III.
Os Estados-Membros para os quais não esteja inscrito qualquer montante no quadro actual do anexo III devido ao baixo valor dos montantes que de outro modo resultariam da aplicação da chave financeira prevista para determinar os montantes do anexo III (menos de 2,5 milhões de EUR a transferir em 2009) podem decidir transferir, total ou parcialmente, os montantes agora incluídos no anexo II para o anexo III, para fins de utilização nos respectivos programas de desenvolvimento rural. Nesse caso, os Estados-Membros em causa notificam a Comissão dessa transferência até 30 de Junho de 2008 e a Comissão modifica em conformidade o n.o 2, bem como os anexos II e III.
TÍTULO III
MEDIDAS REGULADORAS
CAPÍTULO I
Regras gerais
Artigo 24.o
Classificação das castas de uva de vinho
1. Sob reserva do n.o 2, os Estados-Membros classificam as castas de uva de vinho que podem ser plantadas, replantadas ou enxertadas no seu território para a produção de vinho.
Só podem ser classificadas as castas de uva de vinho que reúnam as seguintes condições:
a)
A casta em questão pertence à espécie Vitis vinifera ou provém de um cruzamento entre esta e outra espécie do género Vitis;
b)
A casta não é nenhuma das seguintes: Noah, Othello, Isabelle, Jacquez, Clinton e Herbemont.
Sempre que uma casta de uva de vinho seja suprimida da classificação a que se refere o primeiro parágrafo, o seu arranque deve ser realizado no prazo de 15 anos a seguir à supressão.
2. Os Estados-Membros cuja produção de vinho não exceda os 50 000 hectolitros por ano, calculada com base na produção média das cinco campanhas vitivinícolas anteriores, ficam dispensados da obrigação de classificação a que se refere o n.o 1.
Todavia, nos Estados-Membros a que se refere o primeiro parágrafo, também só podem ser plantadas, replantadas ou enxertadas para efeitos de produção de vinho as castas de uva de vinho que estejam em conformidade com as alíneas a) e b) do n.o 1.
3. Em derrogação dos primeiro e segundo parágrafos do n.o 1 e do segundo parágrafo do n.o 2, a plantação, replantação ou enxertia das castas de uva de vinho a seguir indicadas só são permitidas para investigação científica e fins experimentais:
a)
Castas de uva de vinho não classificadas no que respeita aos Estados-Membros a que se refere o n.o 1;
b)
Castas de uva de vinho não conformes com as alíneas a) e b) do n.o 1 no que respeita aos Estados-Membros a que se refere o n.o 2.
4. As superfícies que tenham sido plantadas com castas de uva de vinho para produção de vinho em violação dos n.os 1 a 3 são objecto de arranque.
Todavia, o arranque dessas superfícies não é obrigatório se a sua produção se destinar exclusivamente ao consumo familiar do viticultor.
5. Os Estados-Membros adoptam as medidas necessárias para verificar o cumprimento dos n.os 1 a 4 pelos produtores.
Artigo 25.o
Produção e comercialização
1. Os produtos constantes do anexo IV e produzidos na Comunidade devem ser elaborados a partir de castas de uva de vinho classificáveis de acordo com o n.o 1 do artigo 24.o.
2. As denominações das categorias de produtos vitivinícolas definidas no anexo IV só podem ser utilizadas na Comunidade para a comercialização de produtos que satisfaçam as condições correspondentes estabelecidas nesse anexo.
Todavia, e não obstante a alínea a) do n.o 1 do artigo 59.o, os Estados-Membros podem autorizar a utilização do termo «vinho» desde que:
a)
Seja acompanhado de um nome de fruto, sob a forma de denominação composta, para comercializar produtos obtidos por fermentação de frutos que não sejam as uvas ou
b)
Faça parte de uma denominação composta.
Devem ser evitadas confusões com os produtos que correspondem às categorias de vinhos constantes do anexo IV.
3. As categorias de produtos vitivinícolas constantes do anexo IV podem ser alteradas nos termos do n.o 2 do artigo 113.o.
4. Exceptuados os vinhos engarrafados em relação aos quais existam provas de que o engarrafamento é anterior a 1 de Setembro de 1971, os vinhos provenientes de castas de uva de vinho incluídas nas classificações estabelecidas pelos Estados-Membros em conformidade com o primeiro parágrafo do n.o 1 do artigo 24.o mas que não correspondam a nenhuma das categorias definidas no anexo IV só podem ser utilizados para consumo familiar do produtor, para produção de vinagre de vinho ou para destilação.
CAPÍTULO II
Práticas enológicas e restrições
Artigo 26.o
Âmbito de aplicação
O presente capítulo diz respeito às práticas enológicas autorizadas e às restrições aplicáveis à produção e à comercialização de produtos abrangidos pelo presente regulamento, bem como ao procedimento a adoptar para decidir dessas práticas e restrições.
Artigo 27.o
Práticas enológicas e restrições
1. Só as práticas enológicas autorizadas ao abrigo da legislação comunitária, tal como previsto no anexo V, ou que tenham sido objecto de uma decisão ao abrigos dos artigos 28.o e 29.o devem ser usadas na produção e conservação na Comunidade dos produtos abrangidos pelo presente regulamento.
O primeiro parágrafo não se aplica a:
a)
Sumo de uva e sumo de uva concentrado;
b)
Mosto de uvas e mosto de uvas concentrado destinados à preparação de sumo de uva.
2. As práticas enológicas autorizadas só podem ser utilizadas para permitir uma boa vinificação, uma boa conservação ou um bom apuramento dos produtos.
3. Os produtos abrangidos pelo presente regulamento são produzidos na Comunidade em conformidade com as restrições aplicáveis, enunciadas no anexo VI.
4. Não são comercializados na Comunidade produtos abrangidos pelo presente regulamento que tenham sido objecto de práticas enológicas não autorizadas ao nível comunitário ou, quando aplicável, ao nível nacional, ou que infrinjam as restrições enunciadas no anexo VI.
Artigo 28.o
Regras mais estritas decididas pelos Estados-Membros
Os Estados-Membros podem limitar ou excluir a utilização de certas práticas enológicas e prever restrições mais estritas relativamente aos vinhos autorizados ao abrigo da legislação comunitária produzidos no seu território, com vista a reforçar a preservação das características essenciais dos vinhos com denominação de origem protegida ou indicação geográfica protegida, bem como dos vinhos espumantes e dos vinhos licorosos.
Os Estados-Membros comunicam essas limitações, exclusões e restrições à Comissão, que as transmite aos outros Estados-Membros.
Artigo 29.o
Autorização de práticas enológicas e restrições
1. Com excepção das práticas enológicas relativas ao enriquecimento, acidificação e desacidificação estabelecidas no anexo V para os produtos específicos nele abrangidos, bem como das restrições constantes do anexo VI, a autorização de práticas enológicas e de restrições em matéria de elaboração e conservação de produtos abrangidos pelo presente regulamento é decidida nos termos do n.o 2 do artigo 113.o.
2. Os Estados-Membros podem permitir a utilização experimental de práticas enológicas não autorizadas em condições a determinar nos termos do n.o 2 do artigo 113.o.
Artigo 30.o
Critérios de autorização
Ao autorizar práticas enológicas nos termos do n.o 2 do artigo 113.o, a Comissão:
a)
Baseia-se nas práticas enológicas recomendadas e publicadas pelo Instituto Internacional da Vinha e do Vinho (OIV), bem como nos resultados da utilização experimental de práticas enológicas ainda não autorizadas;
b)
Tem em conta a protecção da saúde humana;
c)
Tem em conta possíveis riscos de os consumidores serem induzidos em erro devido às expectativas e percepções que tenham desenvolvido, atendendo à disponibilidade e viabilidade de meios de informação para excluir tais riscos;
d)
Assegura que sejam preservadas as características naturais e essenciais do vinho e que não haja alterações substanciais na composição do produto em causa;
e)
Garante um nível mínimo aceitável de protecção ambiental;
f)
Respeita as regras gerais relativas às práticas enológicas e às restrições enunciadas, respectivamente, nos anexos V e VI.
Artigo 31.o
Métodos de análise
Os métodos de análise a utilizar para determinar a composição dos produtos abrangidos pelo presente regulamento e as regras a seguir para averiguar se esses produtos foram objecto de tratamentos contrários às práticas enológicas autorizadas são os recomendados e publicados pela OIV.
Quando não existam métodos ou regras recomendados e publicados pela OIV, os métodos e regras a aplicar são aprovados nos termos do n.o 2 do artigo 113.o.
Na pendência da aprovação de tais disposições, os métodos e regras a utilizar são os autorizados pelo Estado-Membro em questão.
Artigo 32.o
Regras de execução
As regras de execução do presente capítulo e dos anexos V e VI, salvo disposição em contrário nesses anexos, são aprovadas nos termos do n.o 2 do artigo 113.o.
Essas regras podem contemplar, em especial:
a)
Disposições para o efeito de considerar que as práticas enológicas enumeradas no anexo IV do Regulamento (CE) n.o 1493/1999 constituem práticas enológicas autorizadas;
b)
Práticas enológicas autorizadas e restrições, inclusive em matéria de enriquecimento, acidificação e desacidificação, relativas a vinhos espumantes, vinhos espumantes de qualidade e vinhos espumantes de qualidade aromáticos;
c)
Práticas enológicas autorizadas e restrições relativas a vinhos licorosos;
d)
Sob reserva da parte C do anexo VI, disposições que regulem a mistura e a lotação dos mostos e dos vinhos;
e)
Quando não existam regras comunitárias na matéria, as características de pureza e identidade das substâncias utilizadas no âmbito das práticas enológicas;
f)
Regras administrativas de execução das práticas enológicas autorizadas;
g)
Condições de detenção, circulação e utilização de produtos não conformes com o artigo 27.o e possíveis isenções das exigências desse artigo, e determinação de critérios que permitam evitar um rigor excessivo em casos individuais;
h)
Condições em que os Estados-Membros podem permitir a detenção, a circulação e a utilização de produtos não conformes com as disposições do presente capítulo, que não as do artigo 27.o, ou com as disposições de execução do presente capítulo.
CAPÍTULO III
Denominações de origem, indicações geográficas e menções tradicionais
Artigo 33.o
Âmbito de aplicação
1. As regras relativas às denominações de origem, indicações geográficas e menções tradicionais previstas nos capítulos IV e V aplicam-se aos produtos a que se referem os pontos 1, 3 a 6, 8, 9, 11, 15 e 16 do anexo IV.
2. As regras a que se refere o n.o 1 baseiam-se nos seguintes objectivos:
a)
Proteger os interesses legítimos:
i)
dos consumidores, e
ii)
dos produtores;
b)
Garantir o bom funcionamento do mercado comum dos produtos em causa;
c)
Promover a produção de produtos de qualidade, permitindo simultaneamente a tomada de medidas nacionais em matéria de política de qualidade.
CAPÍTULO IV
Denominações de origem e indicações geográficas
Secção 1
Definições
Artigo 34.o
Definições
1. Para efeitos do presente regulamento, entende-se por:
a)
«Denominação de origem»: o nome de uma região, de um local determinado ou, em casos excepcionais, de um país que serve para designar um produto referido no n.o 1 do artigo 33.o que cumpre as seguintes exigências:
i)
As suas qualidade e características devem-se essencial ou exclusivamente a um meio geográfico específico, incluindo os factores naturais e humanos,
ii)
As uvas a partir das quais é produzido provêm exclusivamente dessa área geográfica,
iii)
A sua produção ocorre nessa área geográfica,
iv)
É obtido a partir de castas pertencentes à espécie Vitis vinifera;
b)
«Indicação geográfica»: uma indicação relativa a uma região, um local determinado ou, em casos excepcionais, um país, que serve para designar um produto referido no n.o 1 do artigo 33.o que cumpre as seguintes exigências:
i)
Possui determinada qualidade, reputação ou outras características que podem ser atribuídas a essa origem geográfica,
ii)
Pelo menos 85 % das uvas utilizadas para a sua produção provêm exclusivamente dessa área geográfica,
iii)
A sua produção ocorre nessa área geográfica,
iv)
É obtido a partir de castas pertencentes à espécie Vitis vinifera ou provenientes de um cruzamento entre esta e outra espécie do género Vitis.
2. Determinadas designações utilizadas tradicionalmente constituem uma denominação de origem, quando:
a)
Designem um vinho;
b)
Se refiram a um nome geográfico;
c)
Satisfaçam as exigências referidas nas subalíneas i) a iv) da alínea a) do n.o 1;
d)
Sejam sujeitas ao procedimento de concessão de protecção a denominações de origem e indicações geográficas estabelecido no presente capítulo.
3. As denominações de origem e indicações geográficas, incluindo as relativas a áreas geográficas em países terceiros, são elegíveis para protecção na Comunidade em conformidade com as regras estabelecidas no presente capítulo.
Secção 2
Pedido de protecção
Artigo 35.o
Conteúdo dos pedidos de protecção
1. Os pedidos de protecção de nomes como denominações de origem ou indicações geográficas devem conter um processo técnico de que constem:
a)
O nome a proteger;
b)
O nome e o endereço do requerente;
c)
O caderno de especificações previsto no n.o 2;
d)
Um documento único de síntese do caderno de especificações previsto no n.o 2.
2. O caderno de especificações deve permitir às partes interessadas comprovar as condições de produção associadas à denominação de origem ou indicação geográfica.
Do mesmo devem constar, pelo menos:
a)
O nome a proteger;
b)
Uma descrição do(s) vinho(s):
i)
Para vinhos com denominação de origem, as suas principais características analíticas e organolépticas,
ii)
Para vinhos com indicação geográfica, as suas principais características analíticas, bem como uma avaliação ou indicação das suas características organolépticas;
c)
Se for caso disso, as práticas enológicas específicas utilizadas para a elaboração do(s) vinho(s), bem como as restrições aplicáveis à sua elaboração;
d)
A demarcação da área geográfica em causa;
e)
Os rendimentos máximos por hectare;
f)
Uma indicação da ou das castas de uva de vinho a partir das quais o vinho é obtido;
g)
Os elementos que justificam a relação referida no artigo 34.o, n.o 1, alínea a), subalínea i) ou, consoante o caso, no artigo 34.o, n.o 1, alínea b), subalínea i);
h)
As exigências aplicáveis, estabelecidas nas disposições comunitárias ou nacionais ou, se for caso disso, previstas pelos Estados-Membros, por uma organização de gestão da denominação de origem protegida ou indicação geográfica, atendendo a que devem ser objectivas e não discriminatórias e compatíveis com a legislação comunitária;
i)
O nome e o endereço das autoridades ou organismos que verificam a observância das disposições do caderno de especificações, bem como as suas missões específicas.
Artigo 36.o
Pedido de protecção relativo a uma área geográfica num país terceiro
1. Sempre que se refira a uma área geográfica num país terceiro, o pedido de protecção, para além dos elementos previstos no artigo 35.o, deve apresentar a prova de que o nome em questão é protegido no seu país de origem.
2. O pedido é dirigido à Comissão, quer directamente pelo candidato, quer através das autoridades do país terceiro em causa.
3. O pedido de protecção é redigido numa das línguas oficiais da Comunidade ou acompanhado de uma tradução autenticada numa dessas línguas.
Artigo 37.o
Requerentes
1. Qualquer agrupamento de produtores interessado, ou, em casos excepcionais, um produtor individual, pode solicitar a protecção de uma denominação de origem ou de uma indicação geográfica. Podem participar no pedido outras partes interessadas.
2. Os produtores apenas podem apresentar pedidos de protecção relativos aos vinhos por eles produzidos.
3. No caso de uma denominação que designe uma área geográfica transfronteiriça ou de uma denominação tradicional relacionada com uma área geográfica transfronteiriça, pode ser apresentado um pedido conjunto.
Secção 3
Procedimento de concessão de protecção
Artigo 38.o
Procedimento nacional preliminar
1. Os pedidos de protecção de uma denominação de origem ou de uma indicação geográfica, nos termos do artigo 34.o, de vinhos originários da Comunidade são sujeitos ao procedimento nacional preliminar definido no presente artigo.
2. O pedido de protecção é apresentado no Estado-Membro de cujo território deriva a denominação de origem ou indicação geográfica.
3. O Estado-Membro examina o pedido de protecção a fim de verificar se preenche as condições estabelecidas no presente capítulo.
O Estado-Membro lança um procedimento nacional, garantindo uma publicação adequada do pedido e prevendo um período de pelo menos dois meses a contar da data de publicação durante o qual qualquer pessoa singular ou colectiva, com um interesse legítimo e estabelecida ou residente no seu território, pode opor-se à protecção proposta, mediante apresentação de uma declaração devidamente fundamentada ao Estado-Membro.
4. Se considerar que a denominação de origem ou a indicação geográfica não cumpre as exigências aplicáveis, inclusive, eventualmente, por ser incompatível com a legislação comunitária em geral, o Estado-Membro recusa o pedido.
5. Se considerar que as exigências aplicáveis estão satisfeitas, o Estado-Membro:
a)
publica o documento único e o caderno de especificações, pelo menos, na Internet, e
b)
transmite à Comissão um pedido de protecção que contenha, no mínimo, as seguintes informações:
i)
o nome e o endereço do requerente,
ii)
o documento único a que se refere a alínea d) do n.o 1 do artigo 35.o,
iii)
uma declaração do Estado-Membro em que este considera que o pedido apresentado pelo requerente preenche as condições previstas no presente regulamento,
iv)
a referência da publicação prevista na alínea a).
Estas informações são transmitidas numa das línguas oficiais da Comunidade ou acompanhados de uma tradução autenticada numa dessas línguas.
6. Os Estados-Membros introduzem as disposições legislativas, regulamentares e administrativas necessárias para dar cumprimento ao presente artigo até 1 de Agosto de 2009.
7. Se um Estado-Membro não dispuser de legislação nacional em matéria de protecção de denominações de origem e de indicações geográficas, pode, a título transitório apenas, conferir, a nível nacional, protecção ao nome, de acordo com as condições do presente capítulo, com efeitos a partir do dia em que o pedido é apresentado à Comissão. Essa protecção nacional transitória cessa na data em que for decidido aceitar ou recusar o registo nos termos do presente capítulo.
Artigo 39.o
Exame pela Comissão
1. A Comissão torna pública a data de apresentação do pedido de protecção de uma denominação de origem ou de uma indicação geográfica.
2. A Comissão examina se os pedidos de protecção referidos no n.o 5 do artigo 38.o cumprem as condições estabelecidas no presente capítulo.
3. Sempre que considere que as condições estabelecidas no presente capítulo estão reunidas, a Comissão publica no Jornal Oficial da União Europeia o documento único a que se refere a alínea d) do n.o 1 do artigo 35.o e a referência da publicação do caderno de especificações prevista no n.o 5 do artigo 38.o.
Caso contrário, é decidido, nos termos do n.o 2 do artigo 113.o, recusar o pedido.
Artigo 40.o
Procedimento de oposição
No prazo de dois meses a contar da data de publicação prevista no primeiro parágrafo do n.o 3 do artigo 39.o, qualquer Estado-Membro ou país terceiro, ou qualquer pessoa singular ou colectiva com um interesse legítimo, estabelecida ou residente num Estado-Membro diferente do que pediu a protecção ou num país terceiro, pode opor-se à protecção proposta, mediante apresentação à Comissão de uma declaração devidamente fundamentada relativa às condições de elegibilidade estabelecidas no presente capítulo.
No caso das pessoas singulares ou colectivas estabelecidas ou residentes num país terceiro, a declaração é apresentada, quer directamente, quer através das autoridades do país terceiro em causa, no prazo de dois meses referido no primeiro parágrafo.
Artigo 41.o
Decisão sobre a protecção
Com base na informação ao dispor da Comissão, é decidido, nos termos do n.o 2 do artigo 113.o, quer conferir protecção à denominação de origem ou indicação geográfica que cumpre as condições estabelecidas no presente capítulo e é compatível com a legislação comunitária, quer recusar o pedido sempre que essas condições não sejam satisfeitas.
Secção 4
Casos específicos
Artigo 42.o
Homonímia
1. O registo de uma denominação, para a qual tenha sido apresentado um pedido, homónima ou parcialmente homónima de uma denominação já registada em conformidade com o presente regulamento deve ter na devida conta as práticas locais e tradicionais e o risco de confusão.
Não são registadas denominações homónimas que induzam o consumidor em erro, levando-o a crer que os produtos são originários de outro território, ainda que sejam exactas no que se refere ao território, à região ou ao local de origem dos produtos em questão.
A utilização de uma denominação homónima registada só é autorizada se, na prática, a denominação homónima registada posteriormente for suficientemente diferenciada da denominação já registada, tendo em conta a necessidade de garantir um tratamento equitativo aos produtores em causa e de não induzir o consumidor em erro.
2. O n.o 1 aplica-se, mutatis mutandis, quando a denominação para a qual tenha sido apresentado um pedido seja homónima ou parcialmente homónima de uma indicação geográfica protegida como tal ao abrigo da legislação dos Estados-Membros.
Os Estados-Membros não registam indicações geográficas que não sejam idênticas para fins de protecção ao abrigo da sua legislação em matéria de indicações geográficas se uma denominação de origem ou indicação geográfica estiver protegida na Comunidade em virtude da lei comunitária aplicável às denominações de origem e indicações geográficas.
3. Salvo disposição em contrário prevista nas regras de execução da Comissão, quando uma casta de uva de vinho contenha ou constitua uma denominação de origem protegida ou uma indicação geográfica protegida, esse nome não é utilizado na rotulagem dos produtos abrangidos pelo presente regulamento.
4. A protecção de denominações de origem e indicações geográficas de produtos abrangidos pelo artigo 34.o não prejudica as indicações geográficas protegidas aplicáveis às bebidas espirituosas na acepção do Regulamento (CE) n.o 110/2008 do Parlamento Europeu e do Conselho, de 15 de Janeiro de 2008, relativo à definição, designação, apresentação, rotulagem e protecção das indicações geográficas das bebidas espirituosas (18) e vice-versa.
Artigo 43.o
Motivos de recusa da protecção
1. Não são protegidos como denominação de origem ou indicação geográfica nomes que se tornaram genéricos.
Para efeitos do presente capítulo, entende-se por «nome que se tornou genérico» o nome de um vinho que, embora corresponda ao local ou à região onde esse produto foi inicialmente produzido ou comercializado, passou a ser o nome comum de um vinho na Comunidade.
Para determinar se um nome se tornou genérico devem ser tidos em conta todos os factores pertinentes, nomeadamente:
a)
A situação existente na Comunidade, nomeadamente em zonas de consumo;
b)
As disposições legislativas nacionais ou comunitárias aplicáveis.
2. Não são protegidos como denominações de origem ou indicações geográficas os nomes cuja protecção, atendendo à reputação e à notoriedade de uma marca, forem susceptíveis de induzir o consumidor em erro quanto à verdadeira identidade do vinho.
Artigo 44.o
Relação com marcas registadas
1. Sempre que uma denominação de origem ou uma indicação geográfica seja protegida ao abrigo do presente regulamento, é recusado o registo de uma marca que corresponda a uma das situações referidas no n.o 2 do artigo 45.o e diga respeito a um produto de uma das categorias constantes do anexo IV, caso o pedido de registo da marca seja apresentado após a data de apresentação à Comissão do pedido de protecção da denominação de origem ou da indicação geográfica e a denominação de origem ou a indicação geográfica seja subsequentemente protegida.
As marcas registadas em violação do disposto no primeiro parágrafo são consideradas inválidas.
2. Sem prejuízo do n.o 2 do artigo 43.o, uma marca cuja utilização corresponda a uma das situações referidas no n.o 2 do artigo 45.o, e que tenha sido objecto de pedido ou de registo ou, nos casos em que tal esteja previsto pela legislação em causa, que tenha sido estabelecida pelo uso, no território comunitário antes da data de apresentação à Comissão do pedido de protecção da denominação de origem ou da indicação geográfica, pode continuar a ser utilizada e renovada, não obstante a protecção de uma denominação de origem ou de uma indicação geográfica, sempre que não incorra nas causas de invalidade ou de caducidade previstas na Primeira Directiva 89/104/CEE do Conselho, de 21 de Dezembro de 1988, que harmoniza as legislações dos Estados-Membros em matéria de marcas (19) ou no Regulamento (CE) n.o 40/94 do Conselho, de 20 de Dezembro de 1993, sobre a marca comunitária (20).
Em tais casos, a utilização da denominação de origem ou da indicação geográfica é permitida juntamente com a das marcas em causa.
Secção 5
Protecção e controlo
Artigo 45.o
Protecção
1. As denominações de origem protegidas e as indicações geográficas protegidas podem ser utilizadas por qualquer operador que comercialize um vinho produzido em conformidade com o caderno de especificações correspondente.
2. As denominações de origem protegidas e as indicações geográficas protegidas e os vinhos que utilizam esses nomes protegidos em conformidade com o caderno de especificações são protegidos contra:
a)
Qualquer utilização comercial directa ou indirecta de um nome protegido:
i)
por produtos comparáveis não conformes com o caderno de especificações do nome protegido, ou
ii)
na medida em que tal utilização explore a reputação de uma denominação de origem ou de uma indicação geográfica;
b)
Qualquer usurpação, imitação ou evocação, ainda que a verdadeira origem do produto ou serviço seja indicada ou que o nome protegido seja traduzido ou acompanhado por termos como «género», «tipo», «método», «estilo», «imitação», «sabor», «como», ou similares;
c)
Qualquer outra indicação falsa ou falaciosa quanto às proveniência, origem, natureza ou qualidades essenciais do produto, que conste do acondicionamento ou da embalagem, da publicidade ou dos documentos relativos ao produto vitivinícola em causa, bem como o acondicionamento em recipientes susceptíveis de criar uma opinião errada sobre a origem do produto;
d)
Qualquer outra prática susceptível de induzir o consumidor em erro quanto à verdadeira origem do produto.
3. As denominações de origem protegidas ou indicações geográficas protegidas não devem tornar-se genéricas na Comunidade, na acepção do n.o 1 do artigo 43.o.
4. Os Estados-Membros tomam as medidas necessárias para impedir a utilização ilegal das denominações de origem protegidas e das indicações geográficas protegidas a que se refere o n.o 2.
Artigo 46.o
Registo
A Comissão estabelece e mantém um registo electrónico, acessível ao público, das denominações de origem protegidas e das indicações geográficas protegidas de vinhos.
Artigo 47.o
Designação da autoridade de controlo competente
1. Os Estados-Membros designam a autoridade ou autoridades competentes responsáveis pelos controlos no que se refere às obrigações impostas pelo presente capítulo, em conformidade com os critérios estabelecidos no artigo 4.o do Regulamento (CE) n.o 882/2004.
2. Os Estados-Membros garantem que qualquer operador que satisfaça o disposto no presente capítulo tenha direito a ser abrangido por um sistema de controlos.
3. Os Estados-Membros notificam à Comissão a autoridade ou autoridades competentes referidas no n.o 1. A Comissão torna públicos os respectivos nomes e endereços e actualiza-os periodicamente.
Artigo 48.o
Verificação da observância do caderno de especificações
1. No que respeita a denominações de origem protegidas e indicações geográficas protegidas relativas a áreas geográficas da Comunidade, a verificação anual da observância do caderno de especificações, durante a produção e durante ou após o acondicionamento do vinho, é garantida:
a)
Pela autoridade ou autoridades competentes referidas no n.o 1 do artigo 47.o, ou
b)
Por um ou mais organismos de controlo, na acepção do ponto 5 do segundo parágrafo do artigo 2.o do Regulamento (CE) n.o 882/2004, que funcionem como organismos de certificação de produtos em conformidade com os critérios estabelecidos no artigo 5.o desse regulamento.
Os custos de tal verificação são suportados pelos operadores a ela sujeitos.
2. No que respeita a denominações de origem protegidas e indicações geográficas protegidas relativas a áreas geográficas de países terceiros, a verificação anual da observância do caderno de especificações, durante a produção e durante ou após o acondicionamento do vinho, é garantida por:
a)
Uma ou mais autoridades públicas designadas pelo país terceiro, ou
b)
Um ou mais organismos de certificação.
3. Os organismos de certificação referidos na alínea b) do n.o 1 e na alínea b) do n.o 2 devem respeitar e, a partir de 1 de Maio de 2010, ser acreditados, de acordo com a norma europeia EN 45011 ou com o ISO/IEC Guide 65 (Requisitos gerais para organismos de certificação de produtos).
4. Quando a autoridade ou autoridades referidas na alínea a) do n.o 1 e na alínea a) do n.o 2 do presente artigo verifiquem a observância do caderno de especificações, devem oferecer garantias adequadas de objectividade e de imparcialidade e ter ao seu dispor o pessoal qualificado e os recursos necessários para o desempenho das suas tarefas.
Artigo 49.o
Alterações ao caderno de especificações
1. Qualquer requerente que satisfaça as condições previstas no artigo 37.o pode solicitar a aprovação de uma alteração ao caderno de especificações de uma denominação de origem protegida ou de uma indicação geográfica protegida, nomeadamente para ter em conta a evolução dos conhecimentos científicos e técnicos ou para rever a delimitação da área geográfica a que se refere o artigo 35.o, n.o 2, segundo parágrafo, alínea d). O pedido deve descrever as alterações propostas e apresentar a respectiva justificação.
2. Sempre que a alteração proposta dê origem a uma ou várias alterações do documento único referido na alínea d) do n.o 1 do artigo 35.o, os artigos 38.o a 41.o aplicam-se, mutatis mutandis, ao pedido de alteração. Todavia, se a alteração proposta for apenas menor, é tomada uma decisão, nos termos do n.o 2 do artigo 113.o, sobre a aprovação da alteração sem seguir o procedimento previsto no n.o 2 do artigo 39.o e no artigo 40.o e, em caso de aprovação, a Comissão procede à publicação dos elementos referidos no n.o 3 do artigo 39.o.
3. Sempre que a alteração proposta não dê origem a qualquer alteração do documento único, aplicam-se as seguintes regras:
a)
Se a área geográfica se situar num Estado-Membro, este pronuncia-se sobre a alteração e, em caso de parecer favorável, publica o caderno de especificações alterado e informa a Comissão das alterações aprovadas e da respectiva justificação;
b)
Se a área geográfica se situar num país terceiro, cabe à Comissão determinar se a alteração proposta deve ser aprovada.
Artigo 50.o
Cancelamento
Pode ser decidido, nos termos do n.o 2 do artigo 113.o, por iniciativa da Comissão ou a pedido devidamente fundamentado de um Estado-Membro, de um país terceiro ou de uma pessoa singular ou colectiva que tenha um interesse legítimo, cancelar a protecção de uma denominação de origem ou de uma indicação geográfica se já não estiver assegurada a observância do caderno de especificações correspondente.
Os artigos 38.o a 41.o aplicam-se mutatis mutandis.
Artigo 51.o
Nomes de vinhos actualmente protegidos
1. Os nomes de vinhos protegidos em conformidade com os artigos 51.o e 54.o do Regulamento (CE) n.o 1493/1999 e o artigo 28.o do Regulamento (CE) n.o 753/2002 ficam automaticamente protegidos ao abrigo do presente regulamento. A Comissão inscreve-os no registo previsto no artigo 46.o do presente regulamento.
2. No que respeita aos nomes de vinhos protegidos já existentes a que se refere o n.o 1, os Estados-Membros transmitem à Comissão:
a)
Os processos técnicos previstos no n.o 1 do artigo 35.o;
b)
As decisões nacionais de aprovação.
3. Os nomes de vinhos a que se refere o n.o 1 relativamente aos quais não sejam apresentadas até 31 de Dezembro de 2011 as informações referidas no n.o 2 perdem a protecção ao abrigo do presente regulamento. A Comissão toma a correspondente medida formal de remoção de tais nomes do registo previsto no artigo 46.o.
4. O artigo 50.o não se aplica aos nomes de vinhos protegidos já existentes a que se refere o n.o 1.
Pode ser decidido, até 31 de Dezembro de 2014, por iniciativa da Comissão e nos termos do n.o 2 do artigo 113.o, cancelar a protecção dos nomes de vinhos protegidos já existentes a que se refere o n.o 1 do presente artigo que não satisfaçam as condições estabelecidas no artigo 34.o.
Secção 6
Disposições gerais
Artigo 52.o
Regras de execução
As regras de execução do presente capítulo são aprovadas nos termos do n.o 1 do artigo 113.o.
Essas regras podem, em especial, compreender derrogações à aplicabilidade das regras e requisitos estabelecidos no presente capítulo, na medida em que digam respeito:
a)
A pedidos pendentes de protecção de denominações de origem ou indicações geográficas;
b)
À produção de certos vinhos com uma denominação de origem protegida ou uma indicação geográfica protegida numa área geográfica nas imediações da área geográfica de origem das uvas;
c)
A práticas tradicionais de produção de certos vinhos com denominação de origem protegida.
Artigo 53.o
Taxas
Os Estados-Membros podem exigir o pagamento de uma taxa destinada a cobrir as despesas por eles efectuadas, incluindo as despesas decorrentes do exame dos pedidos de protecção, das declarações de oposição, dos pedidos de alteração e dos pedidos de cancelamento ao abrigo do presente regulamento.
CAPÍTULO V
Menções tradicionais
Artigo 54.o
Definição
1. Por «menção tradicional», entende-se uma menção tradicionalmente utilizada nos Estados-Membros relativamente a produtos referidos no n.o 1 do artigo 33.o para:
a)
Indicar que o produto tem uma denominação de origem protegida ou uma indicação geográfica protegida ao abrigo da legislação comunitária ou do Estado-Membro;
b)
Designar o método de produção ou de envelhecimento ou a qualidade, a cor, o tipo de lugar ou um acontecimento ligado à história do produto com uma denominação de origem protegida ou uma indicação geográfica protegida.
2. As menções tradicionais são reconhecidas, definidas e protegidas nos termos do n.o 1 do artigo 113.o.
Artigo 55.o
Protecção
1. Só podem ser utilizadas menções tradicionais protegidas para produtos que tenham sido produzidos em conformidade com a definição referida no n.o 2 do artigo 54.o.
As menções tradicionais são protegidas contra a utilização ilegal.
Os Estados-Membros tomam as medidas necessárias para impedir a utilização ilegal das menções tradicionais.
2. As menções tradicionais não devem tornar-se genéricas na Comunidade.
Artigo 56.o
Regras de execução
As regras de execução do presente capítulo são aprovadas nos termos do n.o 1 do artigo 113.o, em especial no que respeita:
a)
Ao procedimento de concessão de protecção;
b)
Ao nível específico de protecção.
CAPÍTULO VI
Rotulagem e apresentação
Artigo 57.o
Definições
Para efeitos da aplicação do presente regulamento, entende-se por:
a)
«Rotulagem», as menções, indicações, marcas de fabrico ou de comércio, imagens ou símbolos que figurem em qualquer embalagem, documento, aviso, rótulo, anel ou gargantilha que acompanhe ou seja referente a um dado produto.
b)
«Apresentação», qualquer informação transmitida aos consumidores através da embalagem do produto em causa, inclusive através da forma e do tipo das garrafas.
Artigo 58.o
Aplicabilidade das regras horizontais
Salvo disposição em contrário do presente regulamento, a Directiva 89/104/CEE, a Directiva 89/396/CEE do Conselho, de 14 de Junho de 1989, relativa às menções ou marcas que permitem identificar o lote ao qual pertence um género alimentício (21), a Directiva 2000/13/CE e a Directiva 2007/45/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 5 de Setembro de 2007, que estabelece as regras relativas às quantidades nominais dos produtos pré-embalados (22), aplicam-se à rotulagem e apresentação dos produtos abrangidos pelos respectivos âmbitos de aplicação.
Artigo 59.o
Indicações obrigatórias
1. A rotulagem e a apresentação dos produtos referidos nos pontos 1 a 11, 13, 15 e 16 do anexo IV, comercializados na Comunidade ou destinados a exportação, ostentam as seguintes indicações obrigatórias:
a)
Denominação da categoria do produto vitivinícola em conformidade com o anexo IV;
b)
Para vinhos com denominação de origem protegida ou indicação geográfica protegida:
i)
termos «denominação de origem protegida» ou «indicação geográfica protegida», e
ii)
nome da denominação de origem protegida ou da indicação geográfica protegida;
c)
título alcoométrico volúmico adquirido;
d)
Indicação da proveniência;
e)
Indicação do engarrafador ou, em caso de vinho espumante natural, vinho espumante gaseificado, vinho espumante de qualidade ou vinho espumante de qualidade aromático, o nome do produtor ou do vendedor;
f)
Indicação do importador, em caso de vinhos importados;
g)
Indicação do teor de açúcar em caso de vinho espumante natural, vinho espumante gaseificado, vinho espumante de qualidade ou vinho espumante de qualidade aromático.
2. Em derrogação da alínea a) do n.o 1, a referência à categoria do produto vitivinícola pode ser omitida no caso de vinhos cujo rótulo inclua o nome protegido de uma denominação de origem ou indicação geográfica.
3. Em derrogação da alínea b) do n.o 1, a referência aos termos «denominação de origem protegida» ou «indicação geográfica protegida» pode ser omitida nos seguintes casos:
a)
Quando o rótulo ostente uma menção tradicional referida na alínea a) do n.o 1 do artigo 54.o;
b)
Quando, em circunstâncias excepcionais a determinar nos termos do n.o 1 do artigo 113.o, o rótulo ostente o nome da denominação de origem protegida ou da indicação geográfica protegida.
Artigo 60.o
Indicações facultativas
1. A rotulagem e a apresentação dos produtos referidos no n.o 1 do artigo 59.o podem, nomeadamente, ostentar as seguintes indicações facultativas:
a)
Ano de colheita;
b)
Nome de uma ou mais castas de uva de vinho;
c)
No caso de vinhos que não sejam os referidos na alínea g) do n.o 1 do artigo 59.o, menções que indiquem o teor de açúcar;
d)
No caso de vinhos com denominação de origem protegida ou indicação geográfica protegida, menções tradicionais referidas na alínea b) do n.o 1 do artigo 54.o;
e)
Símbolo comunitário que represente a denominação de origem protegida ou a indicação geográfica protegida;
f)
Menções que se refiram a certos métodos de produção;
g)
No caso dos vinhos que têm uma denominação de origem protegida ou uma indicação geográfica protegida, nome de outra unidade geográfica que seja mais pequena ou maior do que a área subjacente à denominação de origem ou indicação geográfica.
2. Sem prejuízo do n.o 3 do artigo 42.o, no que respeita à utilização das indicações referidas nas alíneas a) e b) do n.o 1 para vinhos sem denominação de origem protegida ou indicação geográfica protegida:
a)
Os Estados-Membros introduzem disposições legislativas, regulamentares ou administrativas para assegurar os procedimentos de certificação, aprovação e controlo a fim de garantir a veracidade das informações em causa;
b)
Os Estados-Membros podem, com base em critérios objectivos e não discriminatórios e considerando devidamente a concorrência leal, para vinhos produzidos a partir de castas de uva de vinho no seu território, estabelecer listas de castas de uva de vinho excluídas, em especial se:
i)
Houver risco de confusão dos consumidores quanto à verdadeira origem do vinho devido ao facto de a casta de uva de vinho em causa ser parte integrante de uma denominação de origem protegida ou indicação geográfica protegida já existente;
ii)
Os controlos em causa não forem eficazes em termos de custos devido ao facto de a casta em causa representar uma parte muito pequena da vinha do Estado-Membro;
c)
Nas misturas de vinhos provenientes de diferentes Estados-Membros, não é permitida a referência da casta ou castas de uva de vinho na rotulagem, a não ser que os Estados-Membros em causa tomem uma decisão em contrário e garantam a viabilidade dos procedimentos de certificação, aprovação e controlo pertinentes.
Artigo 61.o
Línguas
1. As indicações obrigatórias e facultativas a que se referem os artigos 59.o e 60.o, quando expressas por palavras, devem figurar numa ou mais línguas oficiais da Comunidade.
2. Não obstante o disposto no n.o 1, o nome de uma denominação de origem protegida ou de uma indicação geográfica protegida ou de uma menção tradicional referida na alínea a) do n.o 1 do artigo 54.o é expresso no rótulo na língua ou línguas para as quais se aplica a protecção.
No caso das denominações de origem protegidas, das indicações geográficas protegidas ou das denominações específicas nacionais que utilizem um alfabeto não latino, o nome pode ser também expresso numa ou mais línguas oficiais da Comunidade.
Artigo 62.o
Execução
As autoridades competentes dos Estados-Membros tomam medidas para assegurar que os produtos a que se refere o n.o 1 do artigo 59.o cuja rotulagem não esteja em conformidade com o presente capítulo não sejam colocados no mercado ou sejam dele retirado.
Artigo 63.o
Regras de execução
As regras de execução do presente capítulo são aprovadas nos termos do n.o 1 do artigo 113.o.
Essas regras podem contemplar, em especial:
a)
Especificações sobre a indicação da proveniência do produto em causa;
b)
As condições de utilização das indicações facultativas constantes do artigo 60.o;
c)
Requisitos específicos no que respeita às indicações relativas ao ano de colheita e à casta de uva de vinho ostentadas nos rótulos, tal como referido no n.o 2 do artigo 60.o;
d)
Outras derrogações, para além das referidas no n.o 2 do artigo 59.o, que prevejam que a referência à categoria do produto vitivinícola pode ser omitida;
e)
As regras relativas à protecção a conferir no que respeita à apresentação de determinado produto.
CAPÍTULO VII
Organizações de produtores e organizações interprofissionais
Artigo 64.o
Organizações de produtores
1. Os Estados-Membros podem reconhecer as organizações de produtores que:
a)
Sejam compostas por produtores de produtos abrangidos pelo presente regulamento;
b)
Sejam constituídas por iniciativa de produtores;
c)
Persigam um objectivo específico, que pode, designadamente, dizer respeito a um ou mais dos seguintes elementos:
i)
adaptação conjunta da produção aos requisitos do mercado e melhoramento dos produtos,
ii)
promoção da concentração da oferta e da colocação no mercado da produção dos membros,
iii)
promoção da racionalização e melhoramento da produção e da transformação,
iv)
redução dos custos de produção e dos custos de gestão do mercado e estabilização dos preços na produção,
v)
promoção e prestação de assistência técnica à utilização de práticas de cultivo e técnicas de produção que respeitem o ambiente,
vi)
promoção de iniciativas para a gestão dos subprodutos da vinificação e a gestão dos resíduos, nomeadamente para proteger a qualidade das águas, do solo e da paisagem e para preservar ou fomentar a biodiversidade,
vii)
promoção da investigação nas áreas dos métodos de produção sustentáveis e da evolução do mercado,
viii)
contribuição para a consecução dos programas de apoio referidos no capítulo I do título II;
d)
Apliquem estatutos que obriguem os seus membros, nomeadamente, a:
i)
aplicar as regras adoptadas pela organização de produtores no que respeita ao conhecimento da produção, à produção, à comercialização e à protecção do ambiente,
ii)
fornecer as informações solicitadas pela organização de produtores para fins estatísticos, nomeadamente sobre as superfícies cultivadas e a evolução do mercado,
ii)
pagar sanções em caso de violação das obrigações estatutárias;
e)
Tenham apresentado ao Estado-Membro em causa um pedido de reconhecimento como organização de produtores de que constem os seguintes elementos:
i)
prova de que a pessoa colectiva satisfaz as exigências das alíneas a) a d),
ii)
prova de que reúne um número mínimo de membros, a fixar pelo Estado-Membro em causa,
iii)
prova de que abrange um volume mínimo da produção comercializável na zona em que a organização opera, a fixar pelo Estado-Membro em causa,
iv)
prova de que é capaz de desenvolver as suas actividades adequadamente, tanto em termos de duração como em termos de eficácia e de concentração da oferta,
v)
prova de que permite efectivamente que os seus membros recebam assistência técnica na aplicação de práticas de cultivo que respeitem o ambiente.
2. As organizações de produtores reconhecidas em conformidade com o Regulamento (CE) n.o 1493/1999 são consideradas organizações de produtores reconhecidas nos termos do presente artigo.
Artigo 65.o
Organizações interprofissionais
1. Os Estados-Membros podem reconhecer as organizações interprofissionais que:
a)
Congreguem representantes das actividades económicas no domínio da produção, do comércio ou da transformação de produtos abrangidos pelo presente regulamento;
b)
Sejam constituídas por iniciativa de todos ou alguns dos representantes referidos na alínea a);
c)
Realizem, numa ou mais regiões da Comunidade, uma ou mais das acções seguintes, tendo em conta a saúde pública e os interesses dos consumidores:
i)
melhoramento do conhecimento e da transparência da produção e do mercado,
ii)
contribuição para uma melhor coordenação da colocação dos produtos no mercado, designadamente através de pesquisas e estudos de mercado,
iii)
elaboração de contratos-tipo compatíveis com as regras comunitárias,
iv)
maior valorização do potencial de produção,
v)
prestação de informações e realização das pesquisas necessárias à orientação da produção para produtos mais adaptados às exigências do mercado e ao gosto e expectativas dos consumidores, nomeadamente no tocante à qualidade dos produtos e à protecção do ambiente,
vi)
prestação de informações sobre características específicas de vinhos com denominação de origem protegida ou indicação geográfica protegida;
vii)
procura de métodos que permitam limitar a utilização de produtos fitossanitários e de outros factores de produção e garantir a qualidade dos produtos e a preservação dos solos e das águas;
viii)
promoção da produção integrada ou de outros métodos de produção que respeitem o ambiente,
ix)
promoção do consumo moderado e responsável de vinho e informação sobre os danos associados a modelos de consumo perigosos,
x)
realização de acções de promoção do vinho, nomeadamente em países terceiros,
xi)
desenvolvimento de métodos e instrumentos que permitam melhorar a qualidade dos produtos em todos os estádios da produção, da vinificação e da comercialização,
xii)
valorização, protecção e promoção do potencial da agricultura biológica,
xiii)
valorização, protecção e promoção dos selos de qualidade e das denominações de origem protegidas e indicações geográficas protegidas;
d)
Tenham apresentado ao Estado-Membro em causa um pedido de reconhecimento de que constem os seguintes elementos:
i)
prova de que a pessoa colectiva satisfaz as exigências das alíneas a) a c),
ii)
prova de que exerce as suas actividades numa ou mais regiões do território em causa,
iii)
prova de que representa uma parte significativa da produção ou do comércio de produtos abrangidos pelo presente regulamento,
iv)
prova de que não participa na produção, transformação ou comercialização de produtos abrangidos pelo presente regulamento.
2. As organizações que satisfaçam os critérios enunciados no n.o 1 que tenham sido reconhecidas pelos Estados-Membros são consideradas organizações interprofissionais reconhecidas nos termos do presente artigo.
Artigo 66.o
Procedimento de reconhecimento
1. Os pedidos de reconhecimento como organização de produtores ou organização interprofissional são apresentados ao Estado-Membro em cujo território a organização tem a sua sede e por ele examinados.
2. Os Estados-Membros tomam uma decisão sobre a concessão ou a recusa do reconhecimento no prazo de quatro meses a contar da apresentação do pedido.
Artigo 67.o
Regras de comercialização
1. A fim de melhorar e estabilizar o funcionamento do mercado comum dos vinhos, incluindo as uvas, mostos e vinhos de que derivam, os Estados-Membros produtores podem, nomeadamente mediante execução de decisões adoptadas por organizações interprofissionais, definir regras de comercialização para regularizar a oferta.
Tais regras devem ser proporcionadas ao objectivo perseguido e não devem:
a)
Incidir em transacções após a primeira comercialização do produto em causa;
b)
Permitir a fixação de preços, mesmo que seja a título indicativo ou de recomendação;
c)
Bloquear uma percentagem excessiva da colheita anual normalmente disponível;
d)
Favorecer a recusa de emitir os certificados nacionais e comunitários exigidos para a circulação e a comercialização dos vinhos, sempre que esta última respeite essas mesmas regras.
2. As regras previstas no n.o 1 devem ser comunicadas integralmente aos operadores através de uma publicação oficial do Estado-Membro em causa.
Artigo 68.o
Controlo
Os Estados-Membros:
a)
Verificam periodicamente se as organizações de produtores e as organizações interprofissionais respeitam as condições de reconhecimento definidas nos artigos 64.o e 65.o;
b)
Retiram o reconhecimento se uma organização de produtores ou uma organização interprofissional já não respeitam as exigências aplicáveis e impõem sanções a tais organizações em caso de incumprimento ou de irregularidades.
Artigo 69.o
Comunicação
Até 1 de Março de cada ano, e pela primeira vez até 1 de Março de 2009, os Estados-Membros comunicam à Comissão as decisões ou acções que tiverem tomado no ano civil anterior em conformidade com os artigos 66.o, 67.o e 68.o.
TÍTULO IV
COMÉRCIO COM PAÍSES TERCEIROS
CAPÍTULO I
Disposições comuns
Artigo 70.o
Princípios gerais
1. Salvo disposição em contrário do presente regulamento, as taxas dos direitos da pauta aduaneira comum são aplicáveis aos produtos abrangidos pelo presente regulamento.
2. Salvo disposição em contrário do presente regulamento ou aprovada em conformidade com o mesmo, é proibido, no comércio com países terceiros:
a)
Impor qualquer encargo de efeito equivalente ao de um direito aduaneiro;
b)
Aplicar qualquer restrição quantitativa ou medida de efeito equivalente.
Artigo 71.o
Nomenclatura combinada
As regras gerais de interpretação da nomenclatura combinada e as disposições especiais de aplicação da mesma são aplicáveis à classificação dos produtos abrangidos pelo presente regulamento. A nomenclatura pautal resultante da aplicação do presente regulamento, incluindo, se for caso disso, as definições e categorias constantes dos anexos I e IV, é integrada na pauta aduaneira comum.
CAPÍTULO II
Certificados de importação e de exportação
Artigo 72.o
Certificados de importação e de exportação
1. Pode ser decidido, nos termos do n.o 1 do artigo 113.o, que as importações para a Comunidade ou as exportações da Comunidade de um ou mais produtos dos códigos NC 2009 61, 2009 69 e 2204 fiquem sujeitas à apresentação de um certificado de importação ou de exportação.
2. Na aplicação do n.o 1, é tida em conta a necessidade de certificados para a gestão dos mercados em causa e, em especial, no caso dos certificados de importação, para controlar as importações dos produtos em questão.
Artigo 73.o
Emissão de certificados
Os Estados-Membros emitem os certificados de importação e exportação a pedido dos interessados, independentemente do local da Comunidade em que estes se encontrem estabelecidos, salvo disposição em contrário de um regulamento do Conselho ou de qualquer outro acto do Conselho, e sem prejuízo das medidas tomadas em aplicação do capítulo IV.
Artigo 74.o
Validade dos certificados
Os certificados de importação e de exportação são válidos em toda a Comunidade.
Artigo 75.o
Garantia
1. Salvo disposição em contrário aprovada nos termos do n.o 1 do artigo 113.o, a emissão de certificados de importação e de exportação fica subordinada à constituição de uma garantia que assegure que os produtos são importados ou exportados durante o prazo de validade do certificado.
2. Salvo em casos de força maior, a garantia é executada, no todo ou em parte, se a importação ou a exportação não for realizada dentro do prazo de validade do certificado, ou se apenas o for parcialmente.
Artigo 76.o
Garantia especial
1. Em relação aos sumos e mostos dos códigos NC 2009 61, 2009 69 e 2204 30 para os quais a aplicação dos direitos da pauta aduaneira comum dependa do preço de importação do produto, a autenticidade deste preço é verificada quer com base no controlo de cada remessa, quer recorrendo a um valor forfetário de importação, calculado pela Comissão com base nas cotações desses mesmos produtos nos países de origem.
Se o preço de entrada declarado da remessa em questão for superior ao valor forfetário de importação, acrescido se for caso disso de uma margem, aprovada nos termos do n.o 1 do artigo 113.o, que não pode exceder o valor forfetário em mais de 10 %, é exigida a constituição de uma garantia, de montante igual aos direitos de importação determinados com base no valor forfetário de importação.
Se o preço de entrada da remessa em questão não for declarado, a aplicação dos direitos da pauta aduaneira comum depende do valor forfetário de importação ou da aplicação, em condições a determinar nos termos do n.o 1 do artigo 113.o, das disposições aplicáveis da legislação aduaneira.
2. Caso sejam aplicadas as derrogações a que se referem o ponto 5 da parte B ou a parte C do anexo VI a produtos importados, por decisão do Conselho, os importadores constituem uma garantia para esses produtos perante as autoridades aduaneiras designadas no momento da introdução em livre prática. Essa garantia é restituída mediante apresentação pelo importador de prova, aceite pelas autoridades aduaneiras do Estado-Membro em que o produto é colocado em livre prática, de que os mostos foram transformados em sumo de uva, utilizados noutros produtos fora do sector dos vinhos ou, em caso de vinificação, devidamente rotulados.
Artigo 77.o
Regras de execução
As regras de execução do presente capítulo são aprovadas nos termos do n.o 1 do artigo 113.o.
Essas regras podem contemplar, em especial:
a)
A fixação dos critérios de determinação do regime de controlo a aplicar;
b)
Os elementos a ter em conta no cálculo dos valores forfetários de importação;
c)
O nível das garantias previstas nos artigos 75.o e 76.o e as regras relativas à sua liberação;
d)
Se for caso disso, a lista dos produtos em relação aos quais são exigidos certificados de importação ou exportação;
e)
Se for caso disso, as condições de emissão e o prazo de validade dos certificados de importação e de exportação.
CAPÍTULO III
Salvaguarda e aperfeiçoamento activo e passivo
Artigo 78.o
Medidas de salvaguarda
1. A Comissão aprova medidas de salvaguarda contra importações para a Comunidade, sob reserva do n.o 3 do presente artigo, nos termos do Regulamento (CE) n.o 519/94 do Conselho, de 7 de Março de 1994, relativo ao regime comum aplicável às importações de certos países terceiros (23) e do Regulamento (CE) n.o 3285/94 do Conselho, de 22 de Dezembro de 1994, relativo ao regime comum aplicável às importações (24).
2. Salvo disposição em contrário de qualquer outro acto do Conselho, as medidas de salvaguarda contra importações para a Comunidade previstas em acordos internacionais celebrados nos termos do artigo 300.o do Tratado são aprovadas pela Comissão nos termos do n.o 3 do presente artigo.
3. As medidas referidas nos n.os 1 e 2 podem ser aprovadas pela Comissão a pedido de um Estado-Membro ou por sua própria iniciativa. Se a Comissão receber um pedido de um Estado-Membro, toma uma decisão sobre o assunto no prazo de cinco dias úteis a contar da recepção do pedido.
Os Estados-Membros são notificados dessas medidas, que são imediatamente aplicáveis.
Os Estados-Membros podem submeter à apreciação do Conselho as decisões tomadas pela Comissão nos termos dos n.os 1 e 2, no prazo de cinco dias úteis a contar da data de notificação das mesmas. O Conselho reúne-se sem demora. O Conselho pode, deliberando por maioria qualificada, alterar ou revogar as decisões em causa no prazo de um mês a contar da data em que as mesmas tenham sido submetidas à sua apreciação.
4. Sempre que a Comissão considere que uma medida de salvaguarda aprovada nos termos dos n.os 1 ou 2 deve ser revogada ou alterada, procede do seguinte modo:
a)
Se a medida tiver sido promulgada pelo Conselho, a Comissão propõe ao Conselho que revogue ou altere essa medida. O Conselho delibera por maioria qualificada;
b)
Em todos os outros casos, as medidas comunitárias de salvaguarda são revogadas ou alteradas pela Comissão.
Artigo 79.o
Direitos de importação adicionais
1. As importações, à taxa de direito prevista no n.o 1 do artigo 70.o, de sumo de uva e de mosto de uvas identificadas por uma indicação de cláusula de salvaguarda especial («SSG») no Acordo sobre a Agricultura concluído no âmbito das negociações comerciais multilaterais do «Uruguay Round» ficam sujeitas ao pagamento de um direito de importação adicional, a fim de evitar ou neutralizar os efeitos nocivos para o mercado comunitário que possam advir dessas importações, se:
a)
As importações forem efectuadas a um preço inferior ao nível notificado pela OMC; ou
b)
O volume das importações exceder em qualquer ano um determinado nível.
O volume a que se refere a alínea b) baseia-se nas oportunidades de acesso ao mercado, definidas, se aplicável, como a percentagem das importações no consumo interno correspondente durante os três anos anteriores.
2. Não são impostos direitos de importação adicionais se for improvável que as importações perturbem o mercado comunitário ou se os efeitos forem desproporcionados em relação ao objectivo pretendido.
3. Para efeitos da alínea a) do n.o 1, os preços de importação são determinados com base nos preços de importação CIF da remessa em causa.
Os preços de importação CIF são confrontados com os preços representativos do produto em causa no mercado mundial ou no mercado comunitário de importação do produto.
Artigo 80.o
Suspensão do regime de aperfeiçoamento activo e passivo
1. Se o mercado comunitário for perturbado ou correr o risco de ser perturbado pelo regime de aperfeiçoamento activo ou passivo, pode ser decidido, a pedido de um Estado-Membro ou por iniciativa da Comissão e nos termos do n.o 1 do artigo 113.o, suspender total ou parcialmente o recurso ao regime de aperfeiçoamento activo ou passivo para os produtos abrangidos pelo presente regulamento. Se a Comissão receber um pedido de um Estado-Membro, é tomada uma decisão sobre o assunto no prazo de cinco dias úteis a contar da recepção do pedido.
Os Estados-Membros são notificados dessas medidas, que são imediatamente aplicáveis.
Os Estados-Membros podem submeter à apreciação do Conselho as medidas decididas nos termos do primeiro parágrafo, no prazo de cinco dias úteis a contar da data de notificação das mesmas. O Conselho reúne-se sem demora. O Conselho pode, deliberando por maioria qualificada, alterar ou revogar as medidas em causa no prazo de um mês a contar da data em que as mesmas tenham sido submetidas à sua apreciação.
2. Na medida do necessário ao bom funcionamento da organização comum do mercado vitivinícola, o recurso ao regime de aperfeiçoamento activo ou passivo relativamente aos produtos abrangidos pelo presente regulamento pode ser total ou parcialmente proibido pelo Conselho, deliberando nos termos do n.o 2 do artigo 37.o do Tratado.
Artigo 81.o
Regras de execução
As regras de execução do presente capítulo são aprovadas nos termos do n.o 1 do artigo 113.o.
CAPÍTULO IV
Regras aplicáveis às importações
Artigo 82.o
Exigências relativas às importações
1. Salvo disposição em contrário, nomeadamente em acordos celebrados nos termos do artigo 300.o do Tratado, as disposições relativas às denominações de origem, às indicações geográficas e à rotulagem previstas nos capítulos III e IV do título III do presente regulamento, se for caso disso, bem como no n.o 2 do artigo 25.o do presente regulamento, aplicam-se aos produtos dos códigos NC 2009 61, 2009 69 e 2204 importados para a Comunidade.
2. Salvo disposição em contrário em acordos celebrados nos termos do artigo 300.o do Tratado, os produtos a que se refere o n.o 1 do presente artigo são produzidos em conformidade com práticas enológicas recomendadas e publicadas pela OIV ou autorizadas pela Comunidade nos termos do presente regulamento e das suas regras de execução.
3. As importações dos produtos a que se refere o n.o 1 ficam sujeitas à apresentação de:
a)
Um certificado que prove o cumprimento das disposições referidas nos n.os 1 e 2, emitido por um organismo competente, que figure numa lista a tornar pública pela Comissão, do país de que o produto é originário;
b)
Um boletim de análise emitido por um organismo ou serviço designado pelo país de que o produto é originário, se este se destinar ao consumo humano directo.
Artigo 83.o
Contingentes pautais
1. Os contingentes pautais a aplicar às importações de produtos abrangidos pelo presente regulamento, que decorram de acordos celebrados nos termos do artigo 300.o do Tratado ou de qualquer outro acto do Conselho, são abertos e geridos nos termos do n.o 1 do artigo 113.o do presente regulamento.
2. Os contingentes pautais são geridos de modo a evitar qualquer discriminação entre os operadores em causa, aplicando um dos métodos a seguir indicados, uma combinação dos mesmos ou outro método adequado:
a)
Método baseado na ordem cronológica de apresentação dos pedidos (segundo o princípio do «primeiro a chegar, primeiro a ser servido»);
b)
Método baseado numa repartição proporcional às quantidades solicitadas aquando da apresentação dos pedidos (método da «análise simultânea»);
c)
Método baseado na tomada em consideração das correntes comerciais tradicionais (método dos «operadores tradicionais/novos operadores»).
3. O método adoptado para a gestão dos contingentes pautais tem na devida conta, se for caso disso, as necessidades de abastecimento do mercado comunitário e a necessidade de salvaguardar o equilíbrio desse mesmo mercado.
Artigo 84.o
Regras de execução
As regras de execução do presente capítulo são aprovadas nos termos do n.o 1 do artigo 113.o.
Essas regras podem contemplar, em especial:
a)
Especificações referentes às exigências relativas às importações;
b)
As garantias relativas às natureza, proveniência e origem do produto;
c)
O reconhecimento do documento utilizado para verificar as garantias a que se refere a alínea b).
TÍTULO V
POTENCIAL DE PRODUÇÃO
CAPÍTULO I
Plantações ilegais
Artigo 85.o
Plantações ilegais posteriores a 31 de Agosto de 1998
1. Os produtores devem arrancar, a expensas suas, as vinhas plantadas, se for caso disso, após 31 de Agosto de 1998 sem um direito de plantação correspondente.
2. Na pendência do arranque por força do n.o 1, as uvas e os produtos elaborados a partir de uvas das superfícies referidas nesse número só podem ser postos em circulação para efeitos de destilação, a expensas exclusivas do produtor. Os produtos resultantes de destilação não podem ser utilizados na obtenção de álcool de título alcoométrico volúmico adquirido igual ou inferior a 80 % vol.
3. Sem prejuízo de eventuais sanções anteriormente impostas pelos Estados-Membros, os Estados-Membros impõem, a partir de 31 de Dezembro de 2008, sanções, graduadas em função da gravidade, extensão e duração do incumprimento, aos produtores que não tenham respeitado esta obrigação de arranque.
4. Anualmente, até 1 de Março, os Estados-Membros comunicam à Comissão as superfícies plantadas com vinha após 31 de Agosto de 1998 sem um direito de plantação correspondente, bem como as superfícies objecto de arranque em conformidade com o n.o 1.
5. O termo da proibição transitória de novas plantações em 31 de Dezembro de 2015, previsto no n.o 1 do artigo 90.o, não afecta as obrigações previstas no presente artigo.
Artigo 86.o
Regularização obrigatória de plantações ilegais anteriores a 1 de Setembro de 1998
1. Até 31 de Dezembro de 2009, e contra pagamento de uma taxa, os produtores devem regularizar as superfícies plantadas com vinha, se for caso disso, antes de 1 de Setembro de 1998 sem um direito de plantação correspondente.
Sem prejuízo dos procedimentos aplicáveis em matéria de apuramento de contas, o primeiro parágrafo não se aplica às superfícies regularizadas com base no n.o 3 do artigo 2.o do Regulamento (CE) n.o 1493/1999.
2. A taxa a que se refere o n.o 1 é determinada pelos Estados-Membros. A taxa deve ser equivalente a, pelo menos, o dobro do valor médio do direito de plantação correspondente na região em causa.
3. Na pendência da regularização por força do n.o 1, as uvas e os produtos elaborados a partir de uvas das superfícies referidas nesse número só podem ser introduzidos em circulação para efeitos de destilação, a expensas exclusivas do produtor. Os produtos em causa não podem ser utilizados na obtenção de álcool de título alcoométrico volúmico adquirido igual ou inferior a 80 % vol.
4. As superfícies ilegais a que se refere o n.o 1 que não estejam regularizadas em conformidade com esse número até 31 de Dezembro de 2009 são objecto de arranque pelos produtores em causa, a expensas suas.
Os Estados-Membros impõem sanções, graduadas em função da gravidade, extensão e duração do incumprimento, aos produtores que não respeitem esta obrigação de arranque.
Na pendência do arranque referido no primeiro parágrafo, o n.o 3 aplica-se mutatis mutandis.
5. Até 1 de Março de cada um dos anos em causa, os Estados-Membros comunicam à Comissão:
a)
As superfícies plantadas com vinha antes de 1 de Setembro de 1998 sem um direito de plantação correspondente;
b)
As superfícies regularizadas em conformidade com o n.o 1, as taxas previstas no mesmo número e o valor médio dos direitos de plantação regionais previsto no n.o 2.
Os Estados-Membros comunicam à Comissão, pela primeira vez até 1 de Março de 2010, as superfícies objecto de arranque em conformidade com o primeiro parágrafo do n.o 4.
6. O termo da proibição transitória de novas plantações em 31 de Dezembro de 2015, previsto no n.o 1 do artigo 90.o, não afecta as obrigações previstas nos n.os 3, 4 e 5.
Artigo 87.o
Controlo da não circulação ou da destilação
1. Relativamente ao n.o 2 do artigo 85.o e aos n.os 3 e 4 do artigo 86.o, os Estados-Membros devem exigir a apresentação de provas da não circulação dos produtos em causa ou, no caso de estes serem destilados, dos contratos de destilação.
2. Os Estados-Membros verificam a não circulação e a destilação a que se refere o n.o 1. Em caso de incumprimento, os Estados-Membros impõem sanções.
3. Os Estados-Membros notificam à Comissão as superfícies sujeitas a destilação e os volumes correspondentes de álcool.
Artigo 88.o
Medidas de acompanhamento
As superfícies referidas no primeiro parágrafo do n.o 1 do artigo 86.o, enquanto não se encontrarem regularizadas, e as superfícies referidas no primeiro parágrafo do n.o 1 do artigo 85.o não beneficiam de quaisquer medidas de apoio nacionais ou comunitárias.
Artigo 89.o
Regras de execução
As regras de execução do presente capítulo são aprovadas nos termos do n.o 1 do artigo 113.o.
Essas regras podem contemplar, em especial:
a)
Especificações relativas às exigências de comunicação pelos Estados-Membros, incluindo possíveis reduções das dotações orçamentais constantes do anexo II em caso de incumprimento;
b)
Especificações das sanções a impor pelos Estados-Membros em caso de incumprimento das obrigações estabelecidas nos artigos 85.o, 86.o e 87.o.
CAPÍTULO II
Regime transitório de direitos de plantação
Artigo 90.o
Proibição transitória de plantação de vinha
1. Sem prejuízo do artigo 24.o, nomeadamente do n.o 3, é proibida até 31 de Dezembro de 2015 a plantação de vinhas das castas de uva de vinho classificáveis de acordo com o n.o 1 do artigo 24.o.
2. É igualmente proibida até 31 de Dezembro de 2015 a sobreenxertia de castas de uva de vinho classificáveis de acordo com o n.o 1 do artigo 24.o em castas que não sejam de uva de vinho referidas nesse artigo.
3. Não obstante o disposto nos n.os 1 e 2, as plantações e sobreenxertias referidas nesses números são autorizadas desde que se encontrem cobertas por:
a)
Um novo direito de plantação, previsto no artigo 91.o;
b)
Um direito de replantação, previsto no artigo 92.o;
c)
Um direito de plantação concedido a partir de uma reserva, previsto nos artigos 93.o e 94.o.
4. Os direitos de plantação referidos no n.o 3 são concedidos em hectares.
5. Os artigos 91.o a 96.o são aplicáveis até 31 de Dezembro de 2015.
6. Os Estados-Membros podem decidir manter a proibição a que se refere o n.o 1 no seu território, ou em partes do mesmo, até 31 de Dezembro de 2018, o mais tardar. Nesse caso, as regras relativas ao regime transitório de direitos de plantação previsto no presente capítulo, incluindo o presente artigo, são aplicáveis em conformidade no Estado-Membro em causa.
Artigo 91.o
Novos direitos de plantação
1. Os Estados-Membros podem conceder aos produtores novos direitos de plantação relativamente a superfícies:
a)
Destinadas a novas plantações no âmbito de medidas de emparcelamento ou de expropriação por utilidade pública, adoptadas nos termos do direito nacional;
b)
Destinadas a fins experimentais;
c)
Destinadas à cultura de vinhas-mães de garfo; ou
d)
Cuja produção vitivinícola se destine unicamente ao consumo familiar do viticultor.
2. Os novos direitos de plantação concedidos devem:
a)
Ser exercidos pelos produtores a quem tenham sido concedidos;
b)
Ser exercidos antes do final da segunda campanha seguinte àquela em que tenham sido concedidos;
c)
Ser exercidos para os objectivos para que tenham sido concedidos.
Artigo 92.o
Direitos de replantação
1. Os Estados-Membros concedem direitos de replantação aos produtores que tenham procedido ao arranque numa superfície plantada com vinha.
Todavia, as superfícies objecto de arranque às quais seja concedido um prémio ao arranque em conformidade com o capítulo III não dão lugar a direitos de replantação.
2. Os Estados-Membros podem conceder direitos de replantação aos produtores que se comprometam a proceder ao arranque numa superfície plantada com vinha. Em tais casos, o arranque da superfície objecto do compromisso é efectuado até ao final da terceira campanha seguinte àquela em que tenham sido plantadas novas vinhas ao abrigo dos direitos de replantação concedidos.
3. Os direitos de replantação concedidos devem corresponder ao equivalente da superfície objecto de arranque, em cultura estreme.
4. Os direitos de replantação são exercidos na exploração para que tenham sido concedidos. Os Estados-Membros podem, além disso, prever que os direitos de replantação só possam ser exercidos na superfície em que tenha sido efectuado o arranque.
5. Em derrogação do n.o 4, os Estados-Membros podem decidir que os direitos de replantação possam ser total ou parcialmente transferidos de uma exploração para outra, situada no mesmo Estado-Membro, nos seguintes casos:
a)
Transferência de uma parte da primeira exploração para a segunda;
b)
Existência na segunda exploração de superfícies destinadas:
i)
à produção de vinhos com denominação de origem protegida ou indicação geográfica protegida, ou
ii)
à cultura de vinhas-mães de garfo.
Os Estados-Membros asseguram que a aplicação das derrogações previstas no primeiro parágrafo não conduza a um aumento global do potencial de produção no respectivo território, nomeadamente quando as transferências forem efectuadas de superfícies de sequeiro para superfícies de regadio.
6. Os n.os 1 a 5 aplicam-se, mutatis mutandis, a direitos similares aos direitos de replantação adquiridos ao abrigo de legislação comunitária ou nacional anterior.
7. Os direitos de replantação concedidos ao abrigo do n.o 5 do artigo 4.o do Regulamento (CE) n.o 1493/1999 devem ser exercidos nos períodos aí previstos.
Artigo 93.o
Reserva nacional e regional de direitos de plantação
1. A fim de melhorar a gestão do potencial de produção, os Estados-Membros criam uma reserva nacional ou reservas regionais de direitos de plantação.
2. Os Estados-Membros que tenham estabelecido reservas nacionais ou regionais de direitos de plantação nos termos do Regulamento (CE) n.o 1493/1999 podem mantê-las enquanto aplicarem o regime transitório de direitos de plantação de acordo com o disposto no presente capítulo.
3. São integrados nas reservas nacionais ou regionais os seguintes direitos de plantação, quando não tenham sido utilizados no prazo fixado:
a)
Novos direitos de plantação;
b)
Direitos de replantação;
c)
Direitos de plantação concedidos a partir da reserva.
4. Os produtores podem transferir direitos de replantação para as reservas nacionais ou regionais. As condições de tal transferência, eventualmente contra pagamento a partir de fundos nacionais, são determinadas pelos Estados-Membros, tendo em conta os legítimos interesses das partes.
5. Em derrogação do n.o 1, os Estados-Membros podem decidir não aplicar um sistema de reserva, desde que possam provar que dispõem de um sistema alternativo eficaz de gestão dos direitos de plantação em todo o seu território. Esse sistema alternativo pode, se necessário, constituir uma derrogação do disposto no presente capítulo.
O primeiro parágrafo aplica-se igualmente aos Estados-Membros que ponham termo ao funcionamento das reservas nacionais ou regionais nos termos do Regulamento (CE) n.o 1493/1999.
Artigo 94.o
Concessão de direitos de plantação a partir da reserva
1. Os Estados-Membros podem conceder direitos a partir de uma reserva:
a)
Sem qualquer pagamento, a produtores com menos de 40 anos de idade que possuam as qualificações e a competência profissionais adequadas e se estabeleçam pela primeira vez como responsáveis da exploração;
b)
Contra pagamento, para os fundos nacionais ou, se for caso disso, regionais, a produtores que pretendam exercer os direitos para plantar vinhas cuja produção tenha um escoamento garantido.
Os Estados-Membros definem os critérios de fixação dos montantes do pagamento a que se refere a alínea b), que podem variar em função do produto final a obter das vinhas em causa e do período transitório residual de aplicação da proibição de novas plantações, previsto nos n.os 1 e 2 do artigo 90.o.
2. Sempre que sejam exercidos direitos de plantação concedidos a partir de uma reserva, os Estados-Membros devem assegurar que:
a)
O local, as castas e as técnicas de cultura utilizadas garantam a boa adaptação da produção subsequente à procura do mercado;
b)
Os rendimentos correspondentes sejam representativos da média da região, especialmente quando os direitos de plantação concedidos para superfícies de sequeiro sejam utilizados em superfícies de regadio.
3. Os direitos de plantação concedidos a partir de uma reserva que não tenham sido exercidos antes do final da segunda campanha vitivinícola seguinte àquela em que tenham sido concedidos caducam e revertem para a reserva.
4. Os direitos de plantação atribuídos a uma reserva que não tenham sido concedidos antes do final da quinta campanha vitivinícola seguinte à sua atribuição à reserva são suprimidos.
5. Se existirem reservas regionais num Estado-Membro, este pode estabelecer regras que permitam a transferência de direitos de plantação entre essas reservas. Se coexistirem reservas regionais e nacionais num Estado-Membro, este pode igualmente permitir transferências entre essas reservas.
Essas transferências podem ser sujeitas a um coeficiente de redução.
Artigo 95.o
De minimis
O presente capítulo não se aplica nos Estados-Membros em que o regime comunitário de direitos de plantação não era aplicável até 31 de Dezembro de 2007.
Artigo 96.o
Regras nacionais mais estritas
Os Estados-Membros podem adoptar regras nacionais mais estritas em matéria de concessão de novos direitos de plantação ou de direitos de replantação. Os Estados-Membros podem determinar que os respectivos pedidos e as informações pertinentes a fornecer nos mesmos sejam completados por indicações suplementares, necessárias ao acompanhamento da evolução do potencial de produção.
Artigo 97.o
Regras de execução
As regras de execução do presente capítulo são aprovadas nos termos do n.o 1 do artigo 113.o.
Essas regras podem contemplar, em especial:
a)
Disposições que permitam evitar encargos administrativos excessivos com a aplicação do presente capítulo;
b)
A coexistência de vinhas nos termos do n.o 2 do artigo 92.o;
c)
A aplicação do coeficiente de redução a que se refere o n.o 5 do artigo 94.o.
CAPÍTULO III
Regime de arranque
Artigo 98.o
Âmbito de aplicação e definição
O presente capítulo estabelece as condições em que os viticultores recebem um prémio em contrapartida do arranque de vinhas (adiante designado por «prémio ao arranque»).
Artigo 99.o
Duração do regime
O regime de arranque aplica-se até ao final da campanha vitivinícola de 2010/2011.
Artigo 100.o
Condições de elegibilidade
O prémio ao arranque só pode ser concedido se a superfície em causa observar as seguintes condições:
a)
Não ter recebido apoio comunitário ou nacional para medidas relativas à reestruturação e reconversão nas dez campanhas vitivinícolas anteriores ao pedido de arranque;
b)
Não ter recebido apoio comunitário ao abrigo de qualquer outra organização comum de mercado nas cinco campanhas vitivinícolas anteriores ao pedido de arranque;
c)
Ser cultivada;
d)
Não ser inferior a 0,1 hectare. Todavia, se o Estado-Membro assim o decidir, essa dimensão mínima pode ser de 0,3 hectare, nas suas regiões administrativas em que a superfície média plantada com vinha numa exploração vitícola exceda um hectare;
e)
Não ter sido plantada em violação de quaisquer disposições comunitárias ou nacionais aplicáveis;
f)
Estar plantada com uma casta de uva de vinho classificável de acordo com o n.o 1 do artigo 24.o.
Não obstante o disposto na alínea e), as superfícies regularizadas nos termos do n.o 3 do artigo 2.o do Regulamento (CE) n.o 1493/1999 e do n.o 1 do artigo 86.o do presente regulamento são elegíveis para o prémio ao arranque.
Artigo 101.o
Montante do prémio ao arranque
1. As tabelas dos prémios ao arranque são fixadas nos termos do n.o 1 do artigo 113.o.
2. O montante específico do prémio ao arranque é estabelecido pelos Estados-Membros dentro das tabelas referidas no n.o 1 e com base nos rendimentos históricos da exploração em causa.
Artigo 102.o
Procedimento e orçamento
1. Anualmente, até 15 de Setembro, os produtores interessados apresentam pedidos de prémio ao arranque às respectivas autoridades nos Estados-Membros. Os Estados-Membros podem fixar uma data anterior a 15 de Setembro desde que seja posterior a 30 de Junho e que tenham na devida conta, se for caso disso, a sua aplicação das isenções previstas no artigo 104.o.
2. Anualmente, até 15 de Outubro, os Estados-Membros procedem a controlos administrativos no que respeita aos pedidos recebidos, processam os pedidos elegíveis e notificam à Comissão a superfície total e os montantes cobertos por esses pedidos, discriminados por regiões e por escalões de rendimento.
3. O orçamento anual máximo para o regime de arranque é estabelecido no anexo VII.
4. Anualmente, até 15 de Novembro, se o montante total notificado à Comissão pelos Estados-Membros exceder os recursos orçamentais disponíveis, é fixada, nos termos do n.o 1 do artigo 113.o, uma percentagem única de aceitação dos montantes notificados, tendo em conta, se for caso disso, a aplicação dos n.os 2 e 3 do artigo 104.o.
5. Anualmente, até 1 de Fevereiro, os Estados-Membros aceitam os pedidos:
a)
Para as superfícies candidatas na sua totalidade, se a Comissão não tiver fixado a percentagem a que se refere o n.o 4; ou
b)
Para as superfícies resultantes da aplicação da percentagem a que se refere o n.o 4, com base em critérios objectivos e não discriminatórios e de acordo com as seguintes prioridades:
i)
os Estados-Membros dão prioridade aos requerentes cujo pedido de prémio ao arranque abranja toda a vinha;
ii)
os Estados-Membros dão prioridade, em segundo lugar, aos requerentes de idade igual ou superior a 55 anos, ou idade superior quando o Estado-Membro assim o preveja.
Anualmente, até 1 de Março, os Estados-Membros notificam à Comissão os pedidos aceites, discriminados por regiões e por escalões de rendimento, e o montante total dos prémios ao arranque pagos por região.
6. Anualmente, até 1 de Dezembro, os Estados-Membros notificam à Comissão, em relação à campanha vitivinícola anterior:
a)
As superfícies objecto de arranque, discriminadas por regiões e por escalões de rendimento;
b)
O montante total dos prémios ao arranque pagos por região.
Artigo 103.o
Condicionalidade
Sempre que seja estabelecido que um agricultor não respeitou na sua exploração, em algum momento durante três anos após o pagamento do prémio ao arranque, os requisitos legais de gestão e as boas condições agrícolas e ambientais a que se referem os artigos 3.o a 7.o do Regulamento (CE) n.o 1782/2003 e que esse incumprimento resulta de um acto ou omissão directamente imputável ao agricultor, o montante do pagamento é reduzido ou cancelado, parcial ou totalmente, em função das gravidade, extensão, permanência e reiteração do incumprimento, e, se for caso disso, o agricultor é obrigado a reembolsá-lo de acordo com as condições fixadas nas referidas disposições.
Artigo 104.o
Isenções
1. Um Estado-Membro pode decidir recusar novos pedidos apresentados ao abrigo do n.o 1 do artigo 102.o quando a superfície acumulada objecto de arranque no seu território atinja 8 % da sua superfície plantada com vinha, referida no anexo VIII.
Um Estado-Membro pode decidir recusar novos pedidos apresentados ao abrigo do n.o 1 do artigo 102.o para determinada região quando a superfície acumulada objecto de arranque nessa região atinja 10 % da superfície plantada com vinha da região em causa.
2. Pode ser decidido, nos termos do n.o 1 do artigo 113.o, pôr termo à aplicação do regime de arranque num Estado-Membro quando, tendo em conta os pedidos pendentes, a prossecução do arranque conduza a uma superfície acumulada objecto de arranque superior a 15 % da superfície total plantada com vinha do Estado-Membro referida no anexo VIII.
3. Pode ser decidido, nos termos do n.o 1 do artigo 113.o, pôr termo à aplicação do regime de arranque num Estado-Membro em determinado ano quando, tendo em conta os pedidos pendentes, a prossecução do arranque conduza a uma superfície acumulada objecto de arranque superior a 6 % da superfície total plantada com vinha do Estado-Membro referida no anexo VIII nesse ano de funcionamento do regime.
4. Os Estados-Membros podem declarar as vinhas situadas em montanhas ou em terrenos muito declivosos inelegíveis para o regime de arranque, em conformidade com condições a determinar nos termos do n.o 1 do artigo 113.o.
5. Os Estados-Membros podem declarar inelegíveis para o regime de arranque as superfícies onde a aplicação do regime seja incompatível com preocupações ambientais. As superfícies assim declaradas inelegíveis não devem exceder 3 % da sua superfície total plantada com vinha, referida no anexo VIII.
6. A Grécia pode declarar as superfícies plantadas com vinha nas ilhas do mar Egeu e nas ilhas jónicas gregas, com excepção de Creta e Eubeia, inelegíveis ao abrigo do regime de arranque.
7. O regime de arranque estabelecido no presente capítulo não se aplica nos Açores, na Madeira e nas Canárias.
8. Anualmente, até 1 de Agosto, e pela primeira vez em 1 de Agosto de 2008, os Estados-Membros que decidam utilizar a possibilidade prevista nos n.os 4 a 6 comunicam à Comissão, relativamente à medida de arranque a aplicar:
a)
As superfícies declaradas inelegíveis;
b)
A justificação da inelegibilidade, em conformidade com os n.os 4 e 5.
9. Os Estados-Membros concedem aos produtores das superfícies inelegíveis ou declaradas inelegíveis nos termos dos n.os 4 a 7 prioridade para outras medidas de apoio estabelecidas no presente regulamento, designadamente, se for caso disso, para a medida de reestruturação e reconversão ao abrigo dos programas de apoio e as medidas de desenvolvimento rural.
Artigo 105.o
De minimis
O presente capítulo não se aplica nos Estados-Membros cuja produção de vinho não exceda 50 000 hectolitros por campanha vitivinícola. Esta produção é calculada com base na produção média das cinco campanhas vitivinícolas anteriores.
Artigo 106.o
Ajuda nacional complementar
Os Estados-Membros podem conceder, para além do prémio ao arranque concedido, uma ajuda nacional complementar não superior a 75 % do prémio ao arranque aplicável.
Artigo 107.o
Regras de execução
As regras de execução do presente capítulo são aprovadas nos termos do n.o 1 do artigo 113.o.
Essas regras podem contemplar, em especial:
a)
Especificações relativas às condições de elegibilidade a que se refere o artigo 100.o, em especial no que respeita à prova de que as superfícies foram adequadamente cultivadas em 2006 e 2007;
b)
As tabelas e os níveis do prémio referidos no artigo 101.o;
c)
Os critérios de isenção a que se refere o artigo 104.o;
d)
As exigências de notificação impostas aos Estados-Membros relativamente à aplicação do regime de arranque, incluindo sanções por atrasos na notificação, e as informações prestadas pelos Estados-Membros aos produtores sobre a disponibilidade do regime;
e)
As exigências de notificação no que respeita à ajuda nacional complementar;
f)
Os prazos de pagamento.
TÍTULO VI
DISPOSIÇÕES GERAIS
Artigo 108.o
Cadastro vitícola
1. Os Estados-Membros mantêm um cadastro vitícola, que contém informações actualizadas sobre o potencial de produção.
2. Os Estados-Membros em que a superfície total plantada com castas de uva de vinho classificáveis de acordo com o n.o 1 do artigo 24.o seja inferior a 500 hectares não ficam sujeitos à obrigação prevista no n.o 1.
Artigo 109.o
Inventário
Anualmente, até 1 de Março, e pela primeira vez até 1 de Março de 2009, e com base no cadastro vitícola a que se refere o artigo 108.o, os Estados-Membros que prevejam medidas relativas à reestruturação e reconversão de vinhas nos seus programas de apoio em conformidade com o artigo 11.o transmitem à Comissão um inventário actualizado do seu potencial de produção.
Artigo 110.o
Duração do cadastro vitícola e do inventário
Pode ser decidido, nos termos do n.o 1 do artigo 113.o, que os artigos 108.o e 109.o deixem de ser aplicáveis em qualquer momento a partir de 1 de Janeiro de 2016.
Artigo 111.o
Declarações obrigatórias
1. Os produtores de uvas para vinificação e os produtores de mosto e de vinho devem declarar, anualmente, às autoridades nacionais competentes as quantidades de produtos da última colheita.
2. Os Estados-Membros podem exigir aos comerciantes de uvas para vinificação que declarem anualmente as quantidades comercializadas provenientes da última colheita.
3. Os produtores de mosto e de vinho e os comerciantes não retalhistas devem declarar, anualmente, às autoridades nacionais competentes as quantidades de mosto e de vinho na sua posse, quer estas provenham da colheita do ano, quer de colheitas anteriores. Os mostos e os vinhos importados de países terceiros são mencionados à parte.
Artigo 112.o
Documentos de acompanhamento e registo
1. Os produtos abrangidos pelo presente regulamento só podem ser postos em circulação no interior da Comunidade se forem acompanhados de um documento oficialmente aprovado.
2. As pessoas singulares ou colectivas ou os agrupamentos de pessoas que, no exercício da sua profissão, estejam na posse de produtos abrangidos pelo presente regulamento, nomeadamente os produtores, engarrafadores e transformadores, bem como os negociantes a determinar nos termos do n.o 1 do artigo 113.o, devem manter registos das entradas e saídas desses produtos.
Artigo 113.o
Procedimento de comité
1. Sempre que se faça referência ao presente número, é aplicável o procedimento previsto no n.o 2 do artigo 195.o do Regulamento (CE) n.o 1234/2007.
2. Sempre que se faça referência ao presente número:
a)
A Comissão é assistida por um Comité de Regulamentação;
b)
São aplicáveis os artigos 5.o e 7.o da Decisão 1999/468/CE;
c)
O prazo previsto no n.o 6 do artigo 5.o da Decisão 1999/468/CE é de três meses.
Artigo 114.o
Recursos financeiros
As medidas previstas no capítulo I do título II, com excepção da medida referida na alínea a) do n.o 1 do artigo 7.o, e no capítulo III do título V constituem intervenções destinadas à regularização dos mercados agrícolas, previstas na alínea b) do n.o 1 do artigo 3.o do Regulamento (CE) n.o 1290/2005.
Artigo 115.o
Intercâmbio de informações entre os Estados-Membros e a Comissão
1. Os Estados-Membros e a Comissão facultam-se mutuamente as informações necessárias para a aplicação do presente regulamento, nomeadamente para a vigilância e análise do mercado e para dar cumprimento às obrigações internacionais relativas aos produtos abrangidos pelo presente regulamento.
2. São aprovadas, nos termos do n.o 1 do artigo 113.o, regras para a determinação das informações necessárias para a aplicação do n.o 1 do presente artigo, bem como relativas à forma, teor, periodicidade e datas-limite das mesmas e ao regime de transmissão ou disponibilização das informações e dos documentos.
Artigo 116.o
Controlo
Para efeitos da aplicação do presente regulamento, os Estados-Membros asseguram que os procedimentos de gestão e de controlo relacionados com as superfícies sejam compatíveis com o sistema integrado de gestão e de controlo (SIGC) no que respeita aos seguintes elementos:
a)
Base de dados informatizada;
b)
Sistema de identificação das parcelas agrícolas referido no n.o 1 do artigo 20.o do Regulamento (CE) n.o 1782/2003;
c)
Controlos administrativos.
Esses procedimentos devem permitir, sem quaisquer problemas ou conflitos, um funcionamento comum ou o intercâmbio de dados com o SIGC.
Artigo 117.o
Controlos e sanções administrativas e respectiva comunicação
Com excepção dos casos abrangidos pela alínea n-A) do artigo 145.o do Regulamento (CE) n.o 1782/2003 são aprovadas nos termos do n.o 1 do artigo 113.o do presente regulamento:
a)
As regras destinadas a garantir uma aplicação uniforme das disposições comunitárias do sector vitivinícola, designadamente em matéria de controlos, e as regras relativas aos procedimentos financeiros específicos destinados a melhorar os controlos;
b)
As regras relativas aos controlos administrativos e físicos a conduzir pelos Estados-Membros sobre o cumprimento de obrigações decorrentes da aplicação do presente regulamento;
c)
Um sistema para a aplicação de sanções administrativas em caso de incumprimento de qualquer obrigação decorrente da aplicação do presente regulamento, tendo em conta a gravidade, extensão, permanência e recorrência do incumprimento constatado;
d)
As regras relativas à recuperação de pagamentos indevidos resultantes da aplicação do presente regulamento;
e)
As regras relativas à comunicação das operações de controlo realizadas, bem como dos seus resultados.
Artigo 118.o
Designação das autoridades nacionais responsáveis
1. Sem prejuízo do artigo 47.o, os Estados-Membros designam uma ou várias autoridades responsáveis pela observância da regulamentação comunitária do sector vitivinícola. Nomeadamente, os Estados-Membros designam os laboratórios autorizados a efectuar análises oficiais no sector vitivinícola. Os laboratórios designados devem obedecer aos critérios gerais aplicáveis ao funcionamento dos laboratórios de ensaio estabelecidos na norma ISO/IEC 17025.
2. Os Estados-Membros comunicam à Comissão os nomes e os endereços das autoridades e dos laboratórios referidos no n.o 1. A Comissão põe estas informações à disposição do público.
Artigo 119.o
Ajuda nacional à destilação em caso de crise
1. A partir de 1 de Agosto de 2012, os Estados-Membros podem conceder uma ajuda nacional aos produtores de vinho para a destilação voluntária ou obrigatória de vinho, em casos justificados de crise.
2. A ajuda a que se refere o n.o 1 deve ser proporcionada e permitir dar resposta à crise.
3. O montante global disponível num Estado-Membro em determinado ano para esta ajuda não deve exceder 15 % dos fundos globalmente disponíveis para cada Estado-Membro previstos no anexo II para esse ano.
4. Os Estados-Membros que desejem recorrer à ajuda a que se refere o n.o 1 apresentam uma notificação devidamente fundamentada à Comissão. A decisão quanto à aprovação da medida e à autorização de concessão da ajuda é aprovada nos termos do n.o 1 do artigo 113.o.
5. O álcool resultante da destilação a que se refere o n.o 1 é utilizado exclusivamente para fins industriais ou energéticos, de modo a evitar distorções de concorrência.
Artigo 120.o
Relatório da Comissão
Até ao final de 2012, a Comissão apresenta um relatório que tenha em conta, em especial, a experiência adquirida com a implementação da reforma.
Artigo 121.o
Regras de execução
As regras de execução do presente título são aprovadas nos termos do n.o 1 do artigo 113.o.
Essas regras podem contemplar, em especial:
a)
Especificações do cadastro vitícola previsto no artigo 108.o, designadamente quanto à sua utilização para fins de acompanhamento e controlo do potencial de produção;
b)
Especificações do inventário previsto no artigo 109.o, designadamente quanto à sua utilização para fins de acompanhamento e controlo do potencial de produção;
c)
Especificações relativas à medição de superfícies;
d)
Sanções em caso de inobservância das exigências de comunicação;
e)
As declarações obrigatórias previstas no artigo 111.o;
f)
Os documentos de acompanhamento e registo previstos no artigo 112.o;
g)
Especificações relativas à ajuda nacional a que se refere o artigo 119.o.
TÍTULO VII
ALTERAÇÕES E DISPOSIÇÕES TRANSITÓRIAS E FINAIS
CAPÍTULO I
Alterações
Artigo 122.o
Alterações ao Regulamento (CE) n.o 1493/1999
No primeiro parágrafo do n.o 3 do artigo 2.o do Regulamento (CE) n.o 1493/1999, a expressão «31 de Julho de 2002» é substituída pela seguinte:
«31 de Julho de 2008».
Artigo 123.o
Alterações ao Regulamento (CE) n.o 1782/2003
O Regulamento (CE) n.o 1782/2003 é alterado do seguinte modo:
1.
No artigo 33.o, n.o 1, a alínea a) passa a ter a seguinte redacção:
«a)
Lhes tiver sido concedido um pagamento no período de referência definido no artigo 38.o, a título de, pelo menos, um dos regimes de apoio referidos no anexo VI ou, no caso do azeite, nas campanhas de comercialização referidas no segundo parágrafo do n.o 1 do artigo 37.o ou, no caso da beterraba açucareira, cana-de-açúcar e chicória, se tiverem beneficiado de apoio ao mercado no período representativo referido no ponto K do anexo VII ou, no caso das bananas, se tiverem beneficiado de compensação por perda de receitas no período representativo referido no ponto L do anexo VII ou, no caso das frutas e produtos hortícolas, das batatas de conservação e dos viveiros, se tiverem sido produtores de frutas e produtos hortícolas, de batatas de conservação e viveiros, no período representativo aplicado pelos Estados-Membros a esses produtos, nos termos do ponto M do anexo VII, ou, no caso do vinho, se tiverem recebido um direito ao pagamento referido nos pontos N e O do anexo VII;».
2.
No artigo 37.o, n.o 1, é aditado o seguinte parágrafo:
«Para o vinho, o montante de referência é calculado e ajustado nos termos dos pontos N e O do anexo VII.».
3.
No artigo 41.o é inserido o seguinte número:
«1-B. No caso do vinho, e tendo em conta os dados mais recentes que lhe tiverem sido disponibilizados pelos Estados-Membros nos termos do artigo 9.o e o n.o 6 do artigo 102.o do Regulamento (CE) n.o 479 do Conselho, de 29 de Abril de 2008, que estabelece a organização comum do mercado vitivinícola (25), a Comissão adapta, nos termos do n.o 2 do artigo 144.o do presente regulamento, os limites máximos nacionais constantes do anexo VIII do presente regulamento. Até 1 de Dezembro do ano anterior à adaptação dos limites máximos nacionais, os Estados-Membros comunicam à Comissão a média regional do valor dos direitos a pagamento referido no ponto N do anexo VII do presente regulamento.
4.
No artigo 43.o, n.o 2, é inserida a seguinte alínea:
«a-D)
No caso do vinho, o número de hectares calculado nos termos dos pontos N e O do anexo VII;».
5.
No artigo 44.o, o n.o 2 passa a ter a seguinte redacção:
«2. Por “hectare elegível” entende-se a superfície agrícola da exploração, com excepção das superfícies ocupadas por florestas ou afectas a actividades não agrícolas.».
6.
O artigo 51.o passa a ter a seguinte redacção:
«Artigo 51.o
Utilização agrícola das terras
Os agricultores podem utilizar as parcelas declaradas nos termos do n.o 3 do artigo 44.o para qualquer actividade agrícola..
Em derrogação do primeiro parágrafo, os Estados-Membros podem decidir, até 1 de Novembro de 2007, que, até uma data a fixar pelo Estado-Membro em causa mas não posterior a 31 de Dezembro de 2010, as parcelas situadas numa ou mais regiões desse Estado-Membro podem continuar a não ser utilizadas para:
a)
A produção de um ou mais dos produtos referidos no n.o 2 do artigo 1.o do Regulamento (CE) n.o 2200/96 e no n.o 2 do artigo 1.o do Regulamento (CE) n.o 2201/96. No entanto, nesse caso, os Estados-Membros podem decidir autorizar o cultivo de culturas intercalares nos hectares elegíveis durante um período máximo de três meses por ano, com início a 15 de Agosto; todavia, a pedido de um Estado-Membro, esta data deve ser alterada nos termos do n.o 2 do artigo 144.o para as regiões em que a colheita dos cereais é geralmente efectuada mais cedo por razões climáticas; e/ou
b)
A produção de batatas de conservação; e/ou
c)
Viveiros.»;
7.
No artigo 63.o, ao n.o 3 é aditado o seguinte parágrafo:
«Relativamente à inclusão da componente do vinho no regime de pagamento único, os Estados-Membros podem decidir, até 1 de Abril de 2009, aplicar a derrogação prevista no primeiro parágrafo.».
8.
Ao artigo 71.o-C é aditado o seguinte parágrafo:
«No caso do vinho, e tendo em conta os dados mais recentes que lhe tiverem sido disponibilizados pelos Estados-Membros nos termos do artigo 9.o e o n.o 6 do artigo 102.o do Regulamento (CE) n.o 479, a Comissão adapta, nos termos do n.o 2 do artigo 144.o do presente regulamento, os limites máximos nacionais constantes do anexo VIII-A do presente regulamento. Até 1 de Dezembro do ano anterior à adaptação dos limites máximos nacionais, os Estados-Membros comunicam à Comissão a média regional do valor dos direitos referido no ponto N do anexo VII do presente regulamento.».
9.
No artigo 145.o:
-
é inserida a seguinte alínea:
«d-E) Regras relativas à inclusão do apoio ao vinho no regime de pagamento único, em conformidade com o Regulamento (CE) n.o 479».
-
é inserida a seguinte alínea:
«n-A) No que respeita ao vinho, regras relativas à condicionalidade, tal como prevista nos artigos 20.o e 103.o do Regulamento (CE) n.o 479».
10.
No anexo IV, segunda coluna, o último travessão passa a ter a seguinte redacção:
«-
Manutenção dos olivais e das vinhas em bom estado vegetativo.».
11.
No anexo VII, são aditados os seguintes pontos:
«N. Vinho (arranque)
Aos agricultores que participem no regime de arranque previsto no capítulo III do título V do Regulamento (CE) n.o 479 são atribuídos, no ano seguinte ao arranque, direitos a pagamentos equivalentes ao número de hectares para os quais receberam um prémio ao arranque.
O valor unitário desses direitos a pagamento é igual à média regional do valor dos direitos a pagamento da região correspondente. Contudo, o valor unitário não pode em caso algum ser superior a 350 EUR/ha.
O. Vinho (transferência dos programas de apoio)
Sempre que os Estados-Membros optem por conceder apoio de acordo com o artigo 9.o do Regulamento (CE) n.o 479, estabelecem o montante de referência para cada agricultor, bem como o número de hectares aplicável a que se refere o n.o 2 do artigo 43.o do presente regulamento:
-
com base em critérios objectivos e não discriminatórios;
-
relativamente a um período de referência representativo de uma ou mais campanhas vitivinícolas, a partir da campanha de 2005/2006. Todavia, os critérios de referência utilizados para estabelecer o montante de referência e o número de hectares aplicável não devem basear-se num período de referência que inclua campanhas vitivinícolas posteriores à campanha de 2007/2008 quando a transferência dos programas de apoio diga respeito à compensação a agricultores que tenham recebido até à data apoio à destilação em álcool de boca ou que tenham beneficiado do apoio à utilização de mosto de uvas concentrado para enriquecimento ao abrigo do Regulamento (CE) n.o 479;
-
de modo a não exceder o montante disponível global para esta medida a que se refere a alínea e) do artigo 6.o do Regulamento (CE) n.o 479».
12.
No anexo VIII,
-
é inserido um asterisco após o termo «Itália», na primeira coluna do quadro;
-
Em baixo do quadro é aditado o seguinte:
"* Os montantes relativos à Itália correspondentes aos anos de 2008, 2009 e 2010 são reduzidos em 20 milhões de EUR (ver nota de rodapé ao Anexo II do Regulamento (CE) n.o (CE) n.o 479).
Artigo 124.o
Alterações ao Regulamento (CE) n.o 1290/2005
No artigo 12.o do Regulamento (CE) n.o 1290/2005, o n.o 2 passa a ter a seguinte redacção:
«2. A Comissão fixa os montantes que, em aplicação do n.o 2 do artigo 10.o, do artigo 143.o-D e do artigo 143.o-E do Regulamento (CE) n.o 1782/2003, do n.o 1 do artigo 4.o do Regulamento (CE) n.o 378/2007 do Conselho, de 27 de Março de 2007, que estabelece regras de modulação voluntária dos pagamentos directos instituídas pelo Regulamento (CE) n.o 1782/2003 (26) e do n.o 2 do artigo 23.o do Regulamento (CE) n.o 479 do Conselho, de 29 de Abril de 2008, que estabelece a organização comum do mercado vitivinícola (27), são colocados à disposição do FEADER.
Artigo 125.o
Alterações ao Regulamento (CE) n.o 3/2008
O Regulamento (CE) n.o 3/2008 é alterado do seguinte modo:
1.
No artigo 2.o:
-
No n.o 1, a alínea c) passa a ter a seguinte redacção:
«c)
Acções de informação sobre o regime comunitário dos vinhos com denominação de origem protegida ou indicação geográfica protegida, dos vinhos com indicação da casta de uva de vinho e das bebidas espirituosas com indicação geográfica protegida;»,
-
O n.o 2 passa a ter a seguinte redacção:
«2. No mercado interno, as acções referidas no n.o 1 do artigo 1.o podem incluir acções de informação sobre padrões de consumo responsável e danos associados ao consumo perigoso de álcool.
No mercado interno, as acções elegíveis podem também assumir a forma de uma participação em eventos, feiras e exposições de importância nacional e europeia, através de stands destinados a valorizar a imagem dos produtos comunitários.».
2.
No artigo 3.o, n.o 1, a alínea e) passa a ter a seguinte redacção:
«e)
Oportunidade de informar acerca do regime comunitário dos vinhos com denominação de origem protegida ou indicação geográfica protegida, dos vinhos com indicação da casta de uva de vinho e das bebidas espirituosas com indicação geográfica protegida, bem como necessidade de informar sobre padrões de consumo responsável e danos associados ao consumo perigoso de álcool;».
3.
No artigo 13.o, n.o 2, é aditado o seguinte parágrafo:
«A percentagem prevista no primeiro parágrafo é de 60 % para as acções realizadas na Comunidade relativas a informação sobre padrões de consumo responsável e danos associados ao consumo perigoso de álcool.».
CAPÍTULO II
Disposições transitórias e finais
Artigo 126.o
Disposições destinadas a facilitar a transição
Podem ser aprovadas, nos termos do n.o 1 do artigo 113.o, medidas destinadas a:
a)
Facilitar a transição das disposições do Regulamento (CE) n.o 1493/1999 para as do presente regulamento;
b)
Sempre que necessário, solucionar problemas específicos de ordem prática. Essas medidas podem, se tal se justificar, prever derrogações a determinadas disposições do presente regulamento.
Artigo 127.o
Aplicabilidade das regras relativas às ajudas estatais
1. Sob reserva do disposto no n.o 2, os artigos 87.o, 88.o e 89.o do Tratado são aplicáveis à produção e ao comércio dos produtos abrangidos pelo presente regulamento.
2. Os artigos 87.o, 88.o e 89.o do Tratado não são aplicáveis:
a)
Ao apoio referido no artigo 3.o do presente regulamento, incluindo o apoio financiado de acordo com o n.o 5 do artigo 18.o;
b)
Às ajudas nacionais complementares referidas no artigo 106.o.
c)
À ajuda nacional referida no artigo 119.o.
Artigo 128.o
Revogações, continuação da aplicabilidade a título transitório e referências
1. Sob reserva do disposto nos n.os 2 e 3, são revogados o Regulamento (CEE) n.o 2392/86 e o Regulamento (CE) n.o 1493/1999.
2. O Regulamento (CE) n.o 2392/86 e os capítulos I e II do título V, o título VI, os artigos 24.o e 80.o e as disposições correspondentes, constantes em especial dos anexos aplicáveis, do Regulamento (CE) n.o 1493/1999, continuam a aplicar-se até ao início da aplicação dos capítulos correspondentes do presente regulamento de acordo com a alínea e) do n.o 2 do artigo 129.o.
3. As medidas previstas no Regulamento (CE) n.o 1493/1999 a seguir indicadas continuam a aplicar-se relativamente às medidas elegíveis ao abrigo desse regulamento que tenham sido iniciadas ou empreendidas antes de 1 de Agosto de 2008:
a)
Medidas previstas nos capítulos II e III do título II (prémios de abandono e reestruturação e reconversão). Todavia, não será pago qualquer apoio ao abrigo do capítulo III do título II após 15 de Outubro de 2008;
b)
Medidas previstas no título III (mecanismos de mercado);
c)
Medidas previstas no artigo 63.o do título VII (restituições à exportação).
4. As remissões para o Regulamento (CE) No 1493/1999, revogado, devem, se for caso disso, entender-se como sendo feitas para o presente regulamento.
Artigo 129.o
Entrada em vigor e aplicabilidade
1. O presente regulamento entra em vigor sete dias após a sua publicação no Jornal Oficial da União Europeia.
2. O presente regulamento é aplicável a partir de 1 de Agosto de 2008, excepto nos seguintes casos:
a)
Os artigos 5.o a 8.o são aplicáveis a partir de 30 de Junho de 2008;
b)
O artigo 122.o é aplicável com efeitos desde 1 de Janeiro de 2008;
c)
O artigo 123.o é aplicável a partir de 1 de Janeiro de 2009;
d)
O capítulo III do título V é aplicável a partir de 30 de Junho de 2008;
e)
Os capítulos II, III, IV, V e VI do título III, os artigos 108.o, 111.o e 112.o e as disposições correspondentes, constantes em especial dos anexos relevantes, são aplicáveis a partir de 1 de Agosto de 2009, salvo disposição em contrário prevista em regulamentação a aprovar nos termos do n.o 1 do artigo 113.o.
3. O capítulo II do título V é aplicável até 31 de Dezembro de 2015.
O presente regulamento é obrigatório em todos os seus elementos e directamente aplicável em todos os Estados-Membros.
Feito no Luxemburgo, em 29 de Abril de 2008.