РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 13 юли 2009 година
относно реформата на начина на финансиране на пенсионната схема на RATP (държавна помощ C 42/07 (ex N 428/06)) която Франция възнамерява да приведе в действие в полза на RATP (Парижката компания за градски транспорт)
(нотифицирано под номер C(2009) 5505)
(само текстът на френски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2009/945/ЕО)
КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 88, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква a) от него,
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените по-горе разпоредби (1) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
С писмо от 29 юни 2006 г. Франция уведоми Комисията за реформа на начина на финансиране на пенсионната схема на RATP (Парижката компания за градски транспорт). На Комисията е предоставена допълнителна информация с писма от 29 септември 2006 г., 15 декември 2006 г. и 4 април 2007 г.
(2)
С писмо от 10 октомври 2007 г. Комисията уведоми Франция за решението си да открие процедурата, предвидена в член 88, параграф 2 от Договора за създаване на ЕО по отношение на мярката, за която е била уведомена (наричана по-нататък „решението за откриване на процедура“).
(3)
Решението за откриване на процедура беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз на 15 януари 2008 г. (2)
(4)
Френските власти представиха мнението си на 22 януари 2008 г.
(5)
На 19 февруари 2008 г. в Комисията постъпи мнение от една заинтересована страна. Комисията предаде това мнение на Франция, с което ѝ даде възможност да го коментира и получи съответния коментар с писмо от 3 април 2008 г.
(6)
На 23 април 2008 г. френските власти уведомиха Комисията, че през есента на 2007 г. френското правителство е предприело реформа на специалните пенсионни схеми в държавните предприятия, и по-специално на пенсионната схема на RATP.
(7)
На 6 януари 2009 г. Комисията изпрати до френските власти искане за допълнителна информация, на което получи отговор с писмо от 3 март 2009 г.
2. ОПИСАНИЕ НА БЕНЕФИЦИЕРА
(8)
Парижката компания за градски транспорт (наричана по-нататък „RATP“) е френско държавно предприятие със 100 % държавно участие. RATP е създадена със Закон № 48-506 от 21 март 1948 г. за реорганизацията и координацията на транспорта на пътници в района на Париж (3), с предмет на дейност „експлоатация на предоставените ѝ мрежи и линии за обществен пътнически транспорт“ (4).
(9)
Законът ограничава дейността на RATP в рамките на обществения транспорт в района на Париж. По силата на член 7 от Закон № 48-506 от 21 март 1948 г. RATP отговаря за „експлоатацията на мрежите за обществен транспорт на град Париж и департамент Seine, както и на линиите Seine-et-Oise и Seine-et-Marne, които преди това са били отдадени на концесия или под аренда на железопътната компания, обслужваща парижкото метро, или на Дружеството за обществен транспорт в района на Париж“. Това положение е потвърдено с горепосочената Наредба № 59-151 от 7 януари 1959 г.
(10)
Въпреки това, посредством свои филиали RATP има възможност да предоставя услуги извън Ил-дьо-Франс (Ile-de-France) (5). Филиалите на RATP, създадени под формата на акционерни дружества, понастоящем са обединени в три главни сегмента на дейност, в които са заети около 2 050 души, 170 от които са преместени от предприятието майка:
-
сегмент Транспорт, който се ръководи от RATP Développement SA, чийто консолидиран оборот за финансовата 2005 г. възлиза на 57 милиона EUR, от които 4,7 милиона EUR от дейност в чужбина и 3,1 милиона EUR от дейност във френските региони (без Ile-de-France);
-
сегмент Инженерингова дейност, който се ръководи от RATP International SA, чийто консолидиран оборот за финансовата 2005 година възлиза на 86 милиона EUR, като 80 % от дейността се осъществява в чужбина, а останалата част, осъществявана във Франция, е основно извън Ile-de-France;
-
сегмент Стопанисване на обекти, в който са обединени основно филиали с дейност по управление на недвижимо имущество (на терените, предоставени на RATP), по стопанисване на търговските обекти в станциите на метрото, както и в областта на съобщенията, чийто консолидиран оборот за финансовата 2005 г. възлиза на 33 милиона EUR, произтичащ изключително от Ile-de-France.
(11)
В групата RATP работят общо около 46 050 души, 44 000 от които са назначени от дружеството като „щатни служители“, а останалите около 2 050 души работят във филиалите на групата.
(12)
Условията на труд за „щатните служители“ са регламентирани в правилника за служителите на RATP (6). За останалите 2 050 души, работещи във филиалите на RATP, условията на труд са определени с колективни трудови договори и поради това не се ползват със статута на щатни служители на RATP.
3. ОПИСАНИЕ НА ПАЗАРА НА ОБЩЕСТВЕН ТРАНСПОРТ В ILE-DE-FRANCE
(13)
Понастоящем пазарът на обществен транспорт в Ile-de-France не се развива в условията на конкуренция. Лицензите за експлоатация на линиите на обществения транспорт са предоставени в съответствие с процедурата, предвидена в Декрет № 59-157 от 7 януари 1959 г. за организацията на пътническия транспорт в Ile-de-France (7), с която пазарът на обществения транспорт в департамента е бил разпределен между RATP и многобройните традиционни дребни частни оператори, упражняващи дейност в него по онова време.
(14)
Освен RATP още около сто предприятия предоставят обществено-транспортни услуги в Ile-de-France. Това са френската национална железопътна компания (SNCF), както и частни оператори, обединени в сдружението OPTILE (около 95 предприятия, 3 от които са основните оператори на автобусен транспорт: Veolia Transport, Keolis и Transdev).
(15)
В Регламент (ЕО) № 1370/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2007 г. относно обществените услуги за пътнически превоз с железопътен и автомобилен транспорт и за отмяна на регламенти (ЕИО) № 1191/69 и (ЕИО) № 1107/70 на Съвета (8) (наричан по-нататък „Регламент (ЕО) № 1370/2007“) се предвижда постепенното отваряне за конкуренцията на пазара на обществен транспорт. Съгласно член 12 от него той ще влезе в сила на 3 декември 2009 г.
4. ОБЕЗЩЕТЕНИЯ СЪГЛАСНО СПЕЦИАЛНАТА ПЕНСИОННА СХЕМА ЗА СЛУЖИТЕЛИТЕ НА RATP ПРЕДИ И СЛЕД РЕФОРМАТА, ПРЕДМЕТ НА УВЕДОМЛЕНИЕ
(16)
Пенсионната схема на RATP е предвидена в член 31 от горепосочения Закон № 48-506 от 21 март 1948 г., допълнен с Декрет № 59-1091 от 23 септември 1959 г. относно статута на RATP (9).
(17)
Пенсионната схема за служителите на RATP е специална схема по смисъла на членове L. 711-1 и R. 711-1 от Кодекса за социално осигуряване, като включва специфични предимства за разлика от общоприложимите схеми. Става въпрос за регламентирана схема, т.е. определена от държавата по административен път. По-специално подчинено на нормативни разпоредби е оценяването на параметрите, вноските и обезщетенията.
(18)
До 15 януари 2008 г. основните особености на специалната пенсионна схема за служителите на RATP в сравнение с общоприложимите схеми са се отнасяли до условията за изчисляване на правото на пенсия и за отпускане на пенсиите.
(19)
В това отношение общоприложимите пенсионни схеми предвиждат размерът на пенсията да се изчислява въз основа на средната заплата за целия трудов стаж или част от него. Размерът на пенсията зависи също така от осигурителния стаж или възрастта, като се прилага намаление или увеличение, в случай че определените стойности по отношение на тези два критерия не са достигнати или са надвишени. Така например при общоприложимата пенсионна схема пенсията се изчислява въз основа на средната заплата (включително премиите) за 25 най-добри години от трудовия стаж (в рамките на таван на годишната заплата) и процентът, който се прилага спрямо тази заплата, е 50 % (пълен процент), ако осигуреното лице има поне 40 години осигурителен стаж.
(20)
От своя страна пенсионната схема на RATP е предвиждала щатните служители да имат право за всяка година осигурителен стаж на 2 % от основната заплата без премиите, получавана през последните шест месеца на трудовия стаж, за не повече от 37,5 години от него. По този начин един служител на RATP е получавал след 37,5 години трудов стаж пенсия в размер на 75 % от последната си заплата без премиите, т.е. близо 64,5 % от последната си заплата заедно с премиите.
(21)
Основните принципи на осъществената със закона от 21 август 2003 г. (10) реформа на почти всички основни пенсионни схеми във Франция са приложени към специалната пенсионна схема на RATP с декрети 2008-48 от 15 януари 2008 г. (11), 2008-637 от 30 юни 2008 г. (12) и 2008-1514 от 30 декември 2008 г. (13) Една от целите на реформата е привеждането на специалните пенсионни схеми към общоприложимите такива, отнасящи се до заетите в частния сектор и до държавните служители. Що се отнася до специалната схема на RATP, осигурителният стаж, необходим по-специално за получаване на пълния размер на пенсията, се увеличава постепенно до достигане на 40 години стаж към 2012 г., след което се променя с едно тримесечие от 1 юли всяка година до достигане на осигурителния стаж съгласно общата схема и схемата за държавните служители (по този начин осигурителният стаж от 41 години, приложим към 2012 г. по общата схема и схемата за държавните служители, при специалната схема би трябвало да бъде достигнат през 2016 г.).
5. ФИНАНСИРАНЕ НА ПЕНСИОННАТА СХЕМА ЗА СЛУЖИТЕЛИТЕ НА RATP ПРЕДИ И СЛЕД РЕФОРМАТА, ПРЕДМЕТ НА УВЕДОМЛЕНИЕ
(22)
Пенсионната схема за служителите на RATP е пенсионна схема на принципа на преразпределяне, при която внасяните от работещите осигуровки за пенсия за старост се използват незабавно за изплащане на пенсиите на пенсионираните служители (14).
(23)
До 31 декември 2005 г. RATP е била правно обвързана с поетите пенсионни задължения по специалната схема. По силата на член 20 от горепосочения закон от 1948 г. самото дружество е било длъжно да гарантира финансовото равновесие на своята специална пенсионна схема.
(24)
Управлението на тази специална пенсионна схема се извършва от пенсионната служба на RATP, която е част от юридическото звено на дружеството. Службата събира вноските на работещите служители на RATP и на самото дружество като работодател и изплаща пенсиите на правоимащите съгласно схемата. Размерът на пенсионните вноски (разпределени в съотношение 7,85 % за сметка на работещия и 15,34 % за сметка на работодателя) са били по-ниски от вноските съгласно общоприложимата пенсионна схема (съответно 12 % и 18 %).
(25)
Дълги години пенсионната схема на RATP е регистрирала структурен дефицит поради демографското несъответствие между работещи и пенсионирани лица, по отношение на специалните предимства, различни от общоприложимата схема, а до 31 декември 2005 г. - по отношение на нормираното определяне на размера на пенсионните вноски. Тези последователни дефицити на пенсионната схема на RATP са били покривани от държавата в съответствие с член 2 от наредбата от 7 януари 1959 г. и декрета от 7 януари 1959 г., посочени по-горе.
(26)
На 29 юни 2006 г. Франция уведоми за реформата на начина на финансиране на пенсионната схема на RATP. Според френските власти, тази реформа се вписва в контекста на институционалното развитие в сферата на градския транспорт в района на Ile-de-France през последните десет години и в контекста на подготовката за отваряне на пазара на градския транспорт за конкуренцията.
(27)
Реформата, предмет на уведомление, се осъществява на два етапа.
5.1. СЪЗДАВАНЕ НА ПЕНСИОННООСИГУРИТЕЛНА КАСА ЗА СЛУЖИТЕЛИТЕ НА RATP КЪМ 1 ЯНУАРИ 2006 Г.
(28)
Съгласно член първи от Декрет № 2005-1635 от 26 декември 2005 г. (15) от 1 януари 2006 г. се създава пенсионноосигурителна каса за служителите на RATP (наричана по-нататък „ПОК-RATP“).
(29)
ПОК-RATP е със статут на частноправен орган за социално осигуряване със статут на юридическо лице с правна и финансова самостоятелност по отношение на RATP. По силата на член L. 711-1 от Кодекса за социално осигуряване, ПОК-RATP притежава всички правомощия съгласно член L. 111-1 от същия кодекс, съгласно който организацията за социално осигуряване по-специално се основава на принципа на национална солидарност. Правилата на Кодекса за социално осигуряване, приложими по отношение на всички самостоятелни пенсионноосигурителни каси, обхващат и ПОК-RATP. Тя подлежи на контрол от страна на компетентните институции на държавата, представлявани от служители на правителството.
(30)
От датата на създаването си ПОК-RATP заема мястото на RATP като единствен правоприемник на разходите за пенсии за старост на щатните служители.
(31)
В това си качество от 1 януари 2006 г. ПОК-RATP събира от RATP погасителна сума, съответстваща на вноските на работещите съгласно специалната пенсионна схема, както и на вноската на самата RATP в качеството ѝ на работодател. От същата дата размерът на вноските е увеличен до нивата на общоприложимата схема (16). Освен пенсионните вноски, ПОК-RATP получава плащания от държавата за поддържане на финансово равновесие. С тази помощ се финансира както демографският дефицит в рамките на специалната схема, така и специфичните за тази схема пенсионни права. През 2006 г. и 2007 г. държавата е изплатила помощи в размер съответно на 390,11 и 414 милиона EUR.
5.2. ФИНАНСОВО ПРЕХВЪРЛЯНЕ НА ОСНОВНИТЕ ПРАВА ПО СПЕЦИАЛНАТА СХЕМА НА RATP КЪМ ОБЩОПРИЛОЖИМИТЕ СХЕМИ
(32)
Член 18 от горепосочения Декрет № 2005-1635 от 26 декември 2005 г. предвижда възможността ПОК-RATP да прехвърли финансово част от пенсионните права по специалната пенсионна схема за служителите на RATP към общоприложимите схеми (CNAV (17) и ARGIC (18)/ARRCO (19)) (20), т.е. технически да осъществи прехвърляне на пенсионните операции на ПОК-RATP към общоприложимите схеми (наричани по-нататък „приемни схеми“).
(33)
Прехвърлянето на част от пенсионните права по специалната пенсионна схема за служителите на RATP към общоприложимите схеми има за цел да задейства механизма на солидарност между поколенията и между различните професии върху значително по-широка демографска основа и в по-общ план да осигури устойчиво финансиране на схемите за задължително пенсионно осигуряване, финансирани съгласно принципа на преразпределянето.
(34)
По силата на член L. 222-6 от Кодекса за социално осигуряване, прехвърлянето на специална пенсионна схема или на друга пенсионна схема към общоприложимите схеми може да се осъществи за частта от обезщетенията по специалните схеми, еквивалентна на обезщетенията за старост, изплащани на осигурените по общата схема.
(35)
При пенсионните схеми с преразпределяне на поемането от приемна схема на права, придобити в миналото по друга схема (и следователно по други критерии) се осъществява чрез изчисляване на тези права, придобити въз основа на правилата на приемната схема, с презумпцията, че правоимащите (пенсионери, работещи и заличени) са осъществили целия си трудов стаж в условията на приемната схема.
(36)
В случая френските власти са изчислили основните права, т.е. тези, които съответстват на пенсионните обезщетения, пресметнати по някое от правилата на приемните схеми и които ще бъдат поети от тези схеми (21). Само определените по този начин основни права могат да бъдат поети от приемните схеми.
(37)
В член L. 222-6 от Кодекса за социално осигуряване е предвидено също така, че при прехвърляне на специална схема трябва да бъде съблюдаван принципът за стриктна финансова неутралност на операцията по отношение на осигурените съгласно приемната схема лица. С други думи финансовото прехвърляне на специална пенсионна схема към общоприложимите схеми не трябва в никакъв случай да влошава финансовото състояние на приемните схеми.
(38)
Тук се налага едно претегляне за определянето на частта от тези придобити в миналото пенсионни права, която да бъде призната при прехвърлянето, така че да бъде спазен стриктно горепосоченият принцип на финансова неутралност. За тази цел се сравняват пенсионните разходи на прехвърляната група с тези при приемната схема (22). Приемната схема определя каква част от придобитите в миналото права могат да бъдат запазени, така че да се осигури равенство между тези разходи: при едно такова утвърдено равнище пенсионните права се поемат „безплатно“ от приемната схема.
(39)
Ако утвърденото от приемната схема равнище на възстановените придобити права е по-малък от 100 %, тя може да предложи на прехвърляната схема да осигури признаване до 100 % на тези права посредством изплащане на вноска за запазване на правата (или „компенсация“).
(40)
Методът за изчисляване на компенсациите има за цел да запази предварително заложеното състояние на приемната схема. Ако претеглянето е с прогнозен характер, размерът на компенсацията е равен на нетната актуализирана стойност на годишните входящи права. Годишно входящо право е това, което по отношение на допълнителните права (т.е. тези, които надвишават безплатно поетите права), поети от приемната схема, изравнява годишно пенсионните разходи на интегрираната и приемната схема.
(41)
Ако финансовото състояние на приемната схема е в структурен дефицит, методът за изчисляване изисква да се избягва утежняване на съществуващата тенденция към неравновесие, а не неравновесието да се намалява като прехвърляната група се изисква прогнозно техническо равновесие.
(42)
В конкретния случай поради факта, че демографската структура на RATP е по-лоша от тази на средното френско предприятие, причислено към общоприложимата пенсионна схема, пълното прехвърляне на основните права по специалната пенсионна схема за служителите на RATP към общоприложимите схеми изисква изплащането на компенсации на приемните схеми, т.е. на извънредни фиксирани погасителни вноски.
(43)
Френските власти представиха подробно методите за изчисление на тези компенсации. Изчисленията ще бъдат направени въз основа на стойностите на параметрите в момента на прилагането им. Тези параметри са следните:
-
размерът на вноските и основите за изчисляване на очакваните от допълнителните схеми отчисления за резерви;
-
процентът на актуализация и евентуално таблицата за смъртност, които варират в зависимост от икономическите условия.
(44)
На този етап френските власти счетоха, че размерът на компенсациите, които трябва да бъдат платени, е следният:
-
компенсацията за Националната пенсионноосигурителна каса (CNAV), която управлява общата схема за социално осигуряване, би следвало да са около [между 400 и 800 милиона EUR] (23);
-
компенсациите за допълнителните общоприложими схеми, управлявани от AGIRC-ARRCO, под формата на участие в техническите резерви на тези схеми, би трябвало да е около [между 80 и 300 милиона EUR].
(45)
Френското правителство предвижда да поеме вместо ПОК-RATP плащането на тези компенсации на общоприложимите схеми, за да се гарантира финансовата неутралност на прехвърлянето на специалната схема на RATP към тези приемни схеми.
(46)
Що се отнася до основните права, придобити след осъществяването на операцията по прехвърлянето, предвижда се RATP и нейните служители да плащат пенсионноосигурителни вноски съгласно общоприложимата схема вследствие на включването на общата и на допълнителните схеми.
6. ПРИЧИНИ, ДОВЕЛИ ДО ПРИЕМАНЕ НА РЕШЕНИЕТО ЗА ОТКРИВАНЕ НА ПРОЦЕДУРА
(47)
В решението си за откриване на процедура Комисията изрази съмнения относно съвместимостта на реформата, предмет на уведомление, с общия пазар. Комисията изтъква, че предметът на процедурата е да определи дали реформата, предмет на уведомление, представлява помощ в полза на RATP.
(48)
Най-напред на Комисията направи впечатление тясната връзка между създаването на ПОК-RATP и операцията по прехвърлянето към общоприложимите схеми, като счете за необходимо да провери дали прехвърлянето на основните права не представлява държавна помощ в полза на RATP.
(49)
След това Комисията изрази съмнения относно твърдението, че финансирането от страна на държавата на специфичните за пенсионната схема на RATP права не представлява държавна помощ и ако е така - че тази помощ е съвместима с общия пазар.
(50)
Накрая Комисията изрази съмнения относно необходимостта от реформата, предмет на уведомление, и относно съответстващия с общия интерес характер на реформата. Във връзка с необходимостта от реформата, предмет на уведомление, Комисията потърси отговор на въпроса доколко отварянето за конкуренцията на пазара на обществен транспорт в района на Париж е действително, както и доколко елементите, характеризиращи правното и фактическото състояние на RATP, които биха възпрепятствали ефективната конкуренция, са отстранени. Комисията изрази съмнения и относно пропорционалността на реформата, предмет на уведомление, основно с мотива, че тя ще засегне и специалните пенсионни задължения към работещите, които ще бъдат наети след нейното прилагане.
(51)
От друга страна, в решението си от 10 октомври 2007 г. Комисията направи заключението, че финансирането от страна на държавата на дефицита в пенсионната схема на RATP за периода 1995-2005 г. е представлявало държавна помощ по силата на член 1, буква б), подточка iii) от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (24) (вж. съображение 15 от настоящото решение).
(52)
Комисията също така прецени, че член 87 от Договора за ЕО не може да бъде приложен спрямо ПОК-RATP, тъй като тя не е предприятие (съображение 67 от настоящото решение).
(53)
Накрая Комисията счете, че гаранцията, предоставена от френската държава на правоимащите по специалната схема, е облагодетелствала пряко служителите на RATP, а не самото дружество, и поради това тази гаранция не може да бъде квалифицирана като икономическо предимство за дадено предприятие (съображение 70 от настоящото решение).
7. АРГУМЕНТИ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ СЛЕД ОТКРИВАНЕТО НА ПРОЦЕДУРАТА
(54)
С писмо от 22 януари 2008 г. френските власти припомниха, че от тяхна гледна точка реформата, предмет на уведомление, институционализира помощ за определени лица, а не за предприятието RATP и по тази причина тя не може да бъде разглеждана като държавна помощ в полза на RATP. Освен това, макар че истинският бенефициер на реформата, предмет на уведомление, е RATP, френските власти считат, че тази реформа не може да засегне търговията между държавите-членки, нито дори да наруши конкуренцията, тъй като RATP оперира само в рамките на един пазар - този на градския обществен транспорт в Ile-de-France, който все още не е отворен за конкуренцията и при който реформата не оказва никакво влияние върху дейността на филиалите на RATP или върху пазарите, на които те осъществяват своите дейности.
(55)
Френските власти счетоха, че прехвърлянето на ПОК-RATP към общоприложимата схема не съдържа елементи на държавна помощ в полза на RATP, тъй като липсва предимство за RATP.
(56)
На първо място френските власти счетоха, че както самата Комисия е отбелязала в точка 69 от решението за откриване на процедура, „вторият етап на реформата, а именно плащането на компенсации и прехвърлянето на финансирането на основните права от ПОК-RATP към CNAV и AGIRC-ARRCO не засягат икономическото състояние на RATP“.
(57)
Освен това френските власти счетоха, че съответстващите на основните права разходи на RATP не представляват разходи, които по смисъла на съдебната практика на Общността обичайно биха утежнили нейния бюджет. Според френските власти, финансовите ресурси на френските предприятия при обичайни условия действително са утежнени от погасителни вноски, изплащани на пенсионноосигурителните каси по общоприложимата схема, но не по задължение за плащане на пенсионноосигурителните вноски за работещите и пенсиите за пенсионираните служители, какъвто е бил случаят в RATP, която сама е обслужвала пенсиите преди осъществяването на реформата, предмет на уведомление. Поради това, щом като бъдат придружени с плащане на погасителна вноска в размер съгласно общоприложимата схема, прехвърлянето на ПОК-RATP към общоприложимата схема и плащането на компенсации на общата схема от страна на държавата не водят до освобождаване на RATP от разходите, които обичайно биха утежнили състоянието на финансовите ресурси на предприятието.
(58)
Накрая френските власти счетоха, че тъй като държавата е наложила специалната схема при създаването на RATP през 1948 г., би било неестествено предприятието да поеме разходите за изплащане на компенсациите вследствие на прехвърлянето на ПОК-RATP към общата схема.
(59)
На първо място френските власти счетоха, че правното основание, съгласно което разходите вследствие на колективен трудов договор представляват по своята същност разход, обичайно утежняващ бюджета на дадено предприятие, независимо дали предприятието е приело този договор доброволно или той му е бил наложен по нормативен или законодателен ред (25), не е приложимо в конкретния случай, тъй като пенсионната схема за служителите на RATP не произтича от колективния трудов договор.
(60)
На второ място френските власти счетоха, че съществуването на специфични права по никакъв начин не предоставя предимство на RATP. Фактът, че RATP продължава да наема щатни служители, ползващи се от специфични права, не доказва, че наличието на специфичните права е икономическо предимство за RATP.
(61)
На трето място френските власти посочиха, че държавното финансиране на специфичните права е само компенсация на извънредните разходи, поемани от RATP. Френските власти считат, че заключението, че финансирането на специфичните пенсионни права не представлява държавна помощ, е следствие от принципите, залегнали в съдебната практика на Общността от самото ѝ създаване, най-скорошно свидетелство за което са решенията на Съда по делата Combus (26) и Enirisorse (27).
(62)
Дори Комисията да реши, че реформата, предмет на уведомление, съдържа елементи на държавна помощ, френските власти смятат, че при всички случаи реформата е съвместима с общия пазар.
(63)
Френските власти поддържат становището, че реформата, предмет на уведомление, съответства на теорията за невъзвръщаемите разходи и е в полза на конкуренцията.
(64)
Освен това френските власти счетоха, че новото финансиране на пенсионните права от 2006 г. е необходимо и пропорционално с оглед постигане на конкурентно функциониране на пазара.
(65)
Френските власти счетоха, че реформата, предмет на уведомление, е необходима, тъй като тя предшества отварянето за конкуренцията на сектора на градския транспорт в Ile-de-France, предвидено в Регламент (ЕО) № 1370/2007. Реформата ще позволи да се избегне, от една страна, нелоялната конкуренция между държавните и частните оператори, а от друга - да се премахне окончателно пречката за достъп до пазара, каквато представлява начинът на финансиране на пенсиите в RATP.
(66)
Относно съответстващия характер на реформата, предмет на уведомление, френските власти уведомиха Комисията с писмо от 23 април 2008 г. за реформа на специалната пенсионна схема на RATP, предприета от френското правителство, която привежда специалната пенсионна схема на RATP към правилата в общоприложимата схема.
8. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИ СТРАНИ СЛЕД ОТКРИВАНЕ НА ПРОЦЕДУРАТА
(67)
С писмо от 13 февруари 2008 г. синдикатът SUD на RATP изрази несъгласие с оповестения от френските власти проект с аргумента, че единствената цел на проекта е RATP да се превърне в голяма международна група, чийто стремеж е максимизиране на печалбата. В това писмо синдикатът SUD на RATP привлече вниманието на Комисията върху факта, че според него служителите на RATP нямат статут на работещи в частния сектор по Кодекса на труда.
(68)
Синдикатът SUD на RATP допълни, че реформата на пенсионната схема на RATP би трябвало да бъде изготвена от смесена многостранна комисия, тъй като за целта е необходимо колективно договаряне между социалните партньори.
9. КОМЕНТАР НА ФРАНЦИЯ ПО МНЕНИЯТА НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
(69)
Що се отнася до правния режим, приложим по отношение на служителите на RATP, френските власти уточниха в писмо от 3 април 2008 г., че разпоредбите на Кодекса на труда са приложими за щатните служители на RATP, освен ако кодексът или съдебната практика изрично са изключили прилагането на разпоредбите по отношение на тези служители. Според Франция, съществуването на подобни изключения не е достатъчно, за да се приеме, че служителите на RATP се намират в трудови правоотношения по публичното право.
(70)
Франция посочи също, че Декрет № 60-1362 от 19 декември 1960 г., с който се предоставят правомощия на смесената многостранна комисия на RATP по въпросите на статута на персонала, не засяга пенсионната схема. Според френските власти, пенсионната схема на RATP не е резултат от колективно договаряне, а е била наложена на RATP от държавата по административен път.
10. ОБХВАТ НА НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ
(71)
В настоящото решение се разглежда въпросът за съвместимостта на новата система за финансиране на пенсиите с правилата на Общността относно държавните помощи.
(72)
Откриването на процедура на 10 октомври 2007 г., и по-специално коментарът на френските власти позволи на Комисията да разбере по-ясно условията за прилагане на реформата, предмет на уведомление, и въз основа на това да установи три мерки, които е възможно да съдържат елементи на държавна помощ.
(73)
Първо, на 1 януари 2006 г. ПОК-RATP, а не RATP става единствен правоприемник на задълженията за пенсиите за прослужено време на щатните служители в RATP.
(74)
Второ, считано от 1 януари 2006 г. държавата изплаща на ПОК-RATP субсидия, предназначена да се постигне равновесие в сметките на последната. Тази държавна субсидия покрива демографския дефицит и допълнителните разходи по специалната схема на RATP.
(75)
Трето, реформата, предмет на уведомление, предвижда възможността специалната схема на ПОК-RATP да бъде прехвърлена към основните общоприложими пенсионни схеми. Държавата, вместо ПОК-RATP, поема плащането на компенсациите, предназначени да осигурят спазването на стриктна финансова неутралност на прехвърлянето.
11. ОЦЕНКА НА ПЪРВАТА МЯРКА: СЪЗДАВАНЕТО НА ПОК-RATP
(76)
Комисията отбеляза, че към 1 януари 2006 г. ПОК-RATP, а не RATP, става единствен правоприемник на задълженията за пенсиите за прослужени години на щатните служители. Комисията установи, че едновременно с това пенсионноосигурителната вноска, плащана от RATP на ПОК-RATP, става погасителна.
(77)
Комисията отбеляза, че в рамките на съществувалата преди 1 януари 2006 г. система, RATP е била правно обвързана с поетите пенсионни задължения по специалната схема. В този смисъл системата за финансиране на специалната схема за служителите на RATP е била дерогационна по отношение на общото право: RATP е била гарант на финансовото равновесие на въпросната схема, тъй като вноската „от работодател“, плащана по специалната схема от RATP, не е била погасителна.
(78)
Вследствие на горното Комисията заключи, че основният резултат от разпоредбите, предвидени в реформата, предмет на уведомление, е бил да се придаде погасителен характер на вноската „от работодател“, плащана от RATP за пенсии на своите служители, като по този начин я освободи от традиционното ѝ задължение да осигурява равновесието на специалната схема. С други думи, реформата, предмет на уведомление, е прехвърлила отговорността за финансовото равновесие на въпросната специална схема от RATP към ПОК-RATP и in fine към държавата.
(79)
Комисията също така установи, че, без прилагането на реформата, предмет на уведомление, задължението на RATP за осигуряване на финансовото равновесие на специалната схема, би довело до възникване на задължение към държавата, подлежащо на отразяване в сметките при преминаването към Международните стандарти за финансово отчитане (МСФО), приложими за RATP от 30 юни 2007 г. (28)
(80)
На този етап Комисията държи да подчертае, че въпросът, поставен със създаването на ПОК-RATP, е идентичен с проблематиката, възникнала в рамките на реформата на финансирането на пенсиите на държавните пощенски служители (29). В тази връзка Комисията ще провери дали в конкретния случай разглежданата мярка съдържа елементи на държавна помощ, като възприеме същия подход като в горепосоченото решение.
11.1. НАЛИЧИЕ НА ДЪРЖАВНА ПОМОЩ
(81)
В член 87, параграф 1, от Договора за ЕО се предвижда, че „освен когато е предвидено друго в настоящия договор, всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или застрашава да наруши конкуренцията, чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с общия пазар“.
(82)
Окачествяването на дадена национална мярка като държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО предполага едновременното наличие на следните условия, а именно: 1. въпросната мярка да предоставя избирателно икономическо предимство; 2. това предимство да е финансирано с държавни ресурси; 3. това предимство да нарушава или да застрашава да наруши конкуренцията; както и 4. това предимство да засяга търговията между държавите-членки.
(83)
Уместно е да се изложат причините, които позволяват да се счита, че въпросната мярка изпълнява тези кумулативни условия и поради това представлява държавна помощ в полза на RATP по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
11.1.1. НАЛИЧИЕ НА ИЗБИРАТЕЛНО ИКОНОМИЧЕСКО ПРЕДИМСТВО В ПОЛЗА НА RATP
(84)
За да се оцени дали въпросната мярка съдържа елементи на държавна помощ, е необходимо да се определи дали тази мярка предоставя икономическо предимство на RATP, освобождавайки я от разходи, които при обичайни условия биха утежнили собствените ѝ финансови ресурси и по този начин са попречили на пазарните принципи да проявят обичайното си въздействие (30).
(85)
В този смисъл, съгласно установената съдебна практика, обичаен разход е разходът, необходим за текущото управление или за текущата дейност на дадено предприятие (31). Съдът е преценил също, че помощта представлява облекчаване на разходите, които при обичайни условия утежняват бюджета на предприятията предвид естеството или икономическия характер на въпросната разходна схема, докато специалният разход е допълнително задължение по отношение на обичайните разходи (32).
(86)
В контекста на установената практика на Съда и в съответствие с неговите решения (33), Комисията счита, че определянето на разходите като обичайни или специални изисква да бъде определена базова рамка или рамка за сравнение, с оглед установяване на предприятия, които са в подобно правно и фактическо положение по отношение на целта, която се преследва с разглежданата мярка.
(87)
В тази връзка следва да се припомни, че за да бъде приложен член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, е необходимо само да бъде решено дали в рамките на даден правен режим мярка от страна на държавата може да облагодетелства „определени предприятия или производството на някои стоки“ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО в сравнение с други предприятия, които се намират в подобно правно и фактическо положение по отношение на целта, която се преследва с разглежданата мярка.
(88)
По-специално Съдът посочва, че изборът на базовата система се осъществява на два етапа: първо, определяне на системата от задължения, обхваната от въпросната мярка, и второ, определяне на общата схема, която се прилага по отношение на въпросната система от задължения.
(89)
В случай че се намери подходящ външен обект за сравнение, при съпоставка с който може да се каже, че съществуват „необичайни“ задължения, съответната мярка не представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО. В противен случай въпросната мярка представлява държавна помощ по смисъла на същата разпоредба.
11.1.1.1. Липса на външен обект за сравнение в конкретния случай
(90)
Прилагайки тази методология в конкретния случай, Комисията счита, че системата от задължения, засегната от въпросната мярка, се състои от социалноосигурителни вноски, плащани от работодател в рамките на задължителното осигуряване за пенсия за старост на неговите служители.
(91)
В теоретичен план Комисията разграничава две възможни референтни рамки:
-
разпоредбите в областта на задължителното осигуряване за пенсия за старост, приложими за общоприложимите пенсионни схеми, т.е. за социалноосигурителната схема на CNAV и за схемите за допълнително пенсионно осигуряване на AGIRC и ARRCO;
-
разпоредбите в областта на задължителното осигуряване за пенсия за старост, приложими за други публични институции.
(92)
Що се отнася до първата рамка за сравнение, а именно общоприложимите пенсионни схеми, Комисията отбелязва, че считано от 1 януари 2006 г., RATP плаща социалноосигурителна вноска в размер, равен на размера на вноската, плащана от предприятията на пенсионноосигурителните каси, управляващи общоприложимите схеми. Комисията отбелязва обаче, че към 1 януари 2006 г. обезщетенията, изплащани на притежателите на пенсионни права в RATP в рамките на специалната схема, управлявана от ПОК-RATP, са по-високи от обезщетенията, изплащани на работещите, прикрепени към общоприложимите схеми.
(93)
Освен това, Комисията установи, че осигурените по общоприложимите схеми работят по трудови договори от частноправен характер, докато работещите в RATP са щатни служители. В тази връзка трябва да се подчертае, че статутът на персонала на RATP е в много отношения дерогационен по отношение на общото право (вж. бележка под линия 6).
(94)
В контекста на горните съображения и на досегашните си решения (34), Комисията счете, че приложимите разпоредби по отношение на общоприложимите схеми в областта на задължителното осигуряване за пенсия за старост не могат да служат за сравнение при анализа, извършван от Комисията с цел определяне на наличието на икономическо предимство по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
(95)
Що се отнася до втората възможна рамка за сравнение, а именно публичните институции, Комисията не успя да намери съвкупност от икономически субекти, формиращи хомогенна група, която да служи за сравнение. Действително, във Франция RATP в много отношения се намира в твърде специфично правно и фактическо положение (35).
(96)
В заключение Комисията счита, че не съществува външен обект за сравнение, който да даде възможност да се определи обичайна вноска, плащана от предприятия в правно и фактическо положение, подобно на това на RATP по отношение на целта, преследвана с разглежданата мярка.
(97)
Цитираното от Франция решение Enirisorse (36) не променя заключенията на Комисията по отношение наличието на предимство в полза на RATP. Действително, в това решение Съдът обосновава заключението си чрез сравнение на оспорваната мярка с „обичайно положение“, което Съдът е успял да установи, но което не се проявява по подобен начин в настоящия случай.
(98)
При липса на подходящ външен обект за сравнение Комисията счита, че за да се определи наличието на предимство по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, базовата рамка за оценка на наличието на предимство е състоянието на самата RATP преди прилагането на мярката.
11.1.1.2. Наличие на икономическо предимство
(99)
Както беше посочено по-горе, в рамките на съществувалата преди 1 януари 2006 г. система RATP е била правно обвързана с поетите пенсионни задължения по специалната схема. В този смисъл RATP е гарантирала финансовото равновесие на въпросната схема, тъй като вноската „от работодател“, плащана от RATP по специалната схема, не е била погасителна.
(100)
Комисията установи, че основният ефект от разпоредбите на реформата, предмет на уведомление, е било придаването на погасителен характер на вноската „от работодател“, плащана от RATP за пенсии на своите служители.
(101)
Поради това Комисията заключава, че въпросните мерки освобождават RATP от задължения, които би трябвало да поеме съгласно горепосочения закон от 1948 г.
(102)
В контекста на един анализ на това дали разходите за пенсии имат или не обичаен характер за самата RATP, Комисията счита, че задълженията, които дадено предприятие поема по силата на трудовото законодателство или на колективни трудови договори, сключени със синдикатите във връзка с обезщетения при уволнение и/или предсрочно пенсиониране, са част от обичайните разходи, които предприятието е длъжно да отдели от собствените си финансови ресурси (37).
(103)
По аналогия, Комисията счита, че разходите, поемани от RATP по силата на закона от 1948 г., са обичайни разходи. Поради това, тъй като въпросната мярка спомага да се избегне поемането на разходи, които обичайно биха засегнали собствените финансови ресурси на RATP, Комисията счита, че мярката предоставя на оператора икономическо предимство по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО. Това предимство е избирателно, тъй като се отнася само за един бенефициер.
(104)
Комисията установи също, че задължението за финансово равновесие на специалната схема, наложено на RATP, без осъществяване на реформата, предмет на уведомление, би довело до включване в баланса на RATP на задължение към държавата, подлежащо на отразяване в сметките при преминаване към стандарта IFRS (International Financial Reporting Standard - Международни стандарти за финансова отчетност), приложими за RATP от 30 юни 2007 г.
(105)
Този елемент потвърждава, че създаването на ПОК-RATP освобождава RATP от разходи, които обичайно би трябвало да направи.
11.1.1.3. Неприложимост на съдебната практика по делото Combus в настоящия случай
(106)
Френските власти подробно се позовават на делото Combus (38), по което Съдът е приел за „необичайни“ задълженията, произтичащи от дерогационния статут на служителите на предприятие, което в резултат на проведена реформа се оказва подвластно на общото право, следователно с положение като на своите конкуренти по отношение на управлението на персонала си. Съдът обявява следното: „въпросната мярка е имала за пцел да замени привилегирования и скъпоструващ статут на щатен служител на наетите от Combus със статут на договорно наети лица, подобен на статута на наетите в други предприятия в сферата на автобусния транспорт, конкурентни на Combus. Следователно целта е била да бъде освободен Combus от неблагоприятно в структурен план положение по отношение на неговите частни конкуренти. Единствената цел на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО е да забранява предимства, които облагодетелстват определени предприятия, като понятието помощ покрива само намеси, облекчаващи задължения, които обичайно засягат бюджета на дадено предприятие и които трябва да се разглеждат като икономическо предимство, което предприятието бенефициер не би получило при обичайни пазарни условия. […]. От друга страна, датската държава би могла, вместо да изплаща сумата от 100 милиона DKK директно на служителите на Combus, да постигне същия резултат като пренасочи тези служители в рамките на публичната администрация, без да им изплаща специален бонус, което би дало възможност на Combus да наеме незабавно служители по договор с частноправен статут“.
(107)
Като цяло, трябва първо да се припомни, че съдебното решение Combus не е било потвърдено от Съда. Някои елементи от практиката на Съда противоречат на хипотезата, според която компенсирането на едно структурно неблагоприятно положение би изключило едно окачествяване като помощ. Съдът често посочва, че наличието на помощ трябва да се преценява от гледна точка на постигнатия ефект, а не само от гледна точка на причините или целите на държавната намеса (39). В тази връзка Съдът поддържа твърдението, че понятието „помощ“ включва предимства, предоставени от публичните власти, които под една или друга форма облекчават задълженията, които обичайно засягат бюджета на дадено предприятие (40). Съдът също така ясно е посочил, че разходите, свързани с възнагражденията на служителите, по самата си същност утежняват бюджета на предприятията, независимо дали тези разходи произтичат или не от законови задължения или от колективни трудови договори (41). В тази връзка Съдът е приел, че ако определени държавни мерки целят да компенсират допълнителни разходи, това не е причина те да не бъдат квалифицирани като помощ (42). В този контекст френските власти изтъкват прилагането на принципа, приложен от съда по делото Combus, твърдейки, че реформата, предмет на уведомление, единствено спестява на RATP разход, който не е „обичаен“.
(108)
В тази връзка Комисията подчертава, че има съществени материални елементи, по които делото Combus се различава от настоящия случай:
-
компенсациите се изплащат директно на щатните служители на Combus, докато мярката, предмет на настоящото решение, засяга вноските „от работодател“ на RATP;
-
държавната мярка, приложена в случая Combus, е имала за цел да замени привилегирования и скъпоструващ статут на щатен служител на наетите от Combus, със статут на договорно наети лица като този на наетите в други предприятия в сферата на автобусния транспорт, конкурентни на Combus. За сметка на това, статутът и правата на служителите на RATP остават непроменени вследствие на приложената мярка. Този статут и тези права са различни от тези на служителите, наети по договор с частноправен характер, в предприятията, прилагащи общоприложима пенсионна схема;
-
конкурентният контекст на дейностите на Combus е различен от този при RATP. Акционерното дружество Combus A/S е трябвало да управлява транспортната дейност на търговска основа и да оперира на пазара в условия на конкуренция, сравними с тези при частните автобусни дружества. В този контекст, публичните дружества за управление на транспорта преотстъпват, след търг, на частни и публични предприятия дейностите по автобусен превоз. Според правилата за търговете договорите се сключват с този, който направи „икономически най-изгодната оферта“, без да се налага да се взема под внимание дали съответният участник е частноправен или публичноправен субект. RATP от своя страна разполага с голям нелиберализиран сектор, който по силата на Регламент (ЕО) № 1370/2007 предстои да бъде отварян за конкуренцията съвсем постепенно и в който икономическите принуди се упражняват по различен начин.
(109)
Комисията счита, че фактическите разлики между делото Combus и настоящия случай са достатъчни, за да оправдаят различната мотивировка в двата случая.
11.1.2. НАЛИЧИЕ НА ДЪРЖАВНИ РЕСУРСИ
(110)
Комисията счита, че разглежданата мярка включва държавни ресурси в полза на RATP, доколкото стриктното изискване за балансираност на специалната пенсионна схема за служителите на RATP престава да бъде задължение на RATP, а вече е на държавата. Действително, след прилагането на реформата държавата осигурява финансовото равновесие на ПОК-RATP посредством плащането на компенсационна субсидия на органа за социално осигуряване, което при липсата на реформа би трябвало да бъде поето от RATP.
(111)
Поради това Комисията заключава, че въпросната мярка включва държавни ресурси по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
11.1.3. НАРУШАВАНЕ НА КОНКУРЕНЦИЯТА И ЗАСЯГАНЕ НА ТЪРГОВИЯТА
(112)
Както беше посочено по-горе, бенефициерът на въпросната мярка дружеството RATP е предприятие майка на група предприятия - групата RATP, чиято сфера на дейност е транспортният сектор и свързаните с него услуги. Всички тези оператори упражняват своите дейности на общностните пазари в посочения сектор.
(113)
В този контекст следва да се напомни, че помощите, имащи за цел да освободят дадено предприятие от разходи, които то обичайно би направило в рамките на текущото си управление или на обичайната си дейност, по принцип нарушават условията на конкуренция (43). Било е преценено, че всяко отпускане на помощи на дадено предприятие, упражняващо дейност на общностен пазар, може да доведе до нарушаване на конкуренцията и да засегне търговията между държавите-членки (44). Освен това, Съдът е посочил, че не е изключено държавна помощ, предоставена на предприятие, което извършва транспортни услуги само на местно или регионално ниво, а не извън територията на своята държава, въпреки това да окаже влияние върху търговията между държавите-членки по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО. Действително, когато държава-членка отпусне държавна субсидия на дадено предприятие, предоставените от това предприятие транспортни услуги могат да бъдат подпомогнати или увеличени, което ще намали шансовете на други предприятия, установени в други държави-членки, да предоставят своите услуги на пазара на тази държава-членка (45).
(114)
В случая групата RATP се намира в привилегировано положение както по отношение на своите конкуренти на национално ниво (46), така и по отношение на конкурентите си от други държави-членки, които не могат да се възползват от въпросната мярка.
(115)
В тази връзка следва да се посочи, че в Регламент (ЕО) № 1370/2007 е предвидено постепенно отваряне за конкуренция на съответните пазари и че при отварянето за конкуренцията на съответния сектор, отпускането на държавна помощ за дадено предприятие от него може да засегне вътреобщностната търговията и ефективно да наруши конкуренцията на съответния пазар.
(116)
Поради това Комисията счита, че въпросната мярка засяга търговията между държавите-членки и нарушава конкуренцията между операторите.
11.2. НЕПРАВОМЕРНОСТ НА ПОМОЩТА
(117)
Съгласно член 88, параграф 3 от Договора за ЕО, всяка държава-членка е длъжна да уведоми за всеки проект за предоставяне или за изменение на помощ. Заинтересованата държава-членка не може да предприеме мерките преди процедурата да е приключила с окончателно решение.
(118)
В настоящия случай с писмо от 29 юни 2006 г. френските власти са уведомили за реформата на начина на финансиране на пенсионната схема на RATP. В писмото френските власти подчертават, че по тяхна преценка мярката не представлява държавна помощ и не следва да бъде предмет на предварително уведомление пред Комисията в съответствие с член 88, параграф 3 от Договора за ЕО.
(119)
Въпреки това Комисията установи, че въпросната държавна помощ е била приложена от Франция, считано от 1 януари 2006 г., т.е. преди Комисията да е приела окончателно решение по нея. Въз основа на това Комисията заключава, че Франция е действала неправомерно, като е отпуснала въпросната помощ в нарушение на член 88, параграф 3 от Договора за ЕО.
11.3. СЪВМЕСТИМОСТ НА ПОМОЩТА С ОБЩИЯ ПАЗАР
(120)
Тъй като въпросната мярка представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, следва да се разгледа евентуалната ѝ съвместимост в контекста на изключенията, предвидени в посочения договор.
(121)
В тази връзка Комисията счита, че най-подходящото правно основание е член 87, параграф 3, буква в) от Договора за ЕО, според който помощ, която има за цел да улесни развитието на някои икономически дейности, доколкото не засяга по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес, може да бъде обявена за съвместима с общия пазар.
(122)
Предвид естеството на реформата и ефектите от нея, Комисията счита, че оценката на съответствието на въпросната помощ трябва да бъде направена, като се отчете създаването на равни условия („level playing field“) в областта на вноските за задължително пенсионно осигуряване за RATP и нейните настоящи, потенциални и бъдещи конкуренти на пазара на обществения градски транспорт в Ile-de-France.
(123)
За да се анализират ефектите от помощта и да се оцени степента на нарушаване на конкуренцията, Комисията следва най-напред да направи сравнение между размера на плащаните от RATP вноски и този на нейните конкуренти в рамките на реформираната система. След това Комисията ще анализира ситуацията, която би настъпила, ако RATP не беше получила помощта. Преди да бъде изготвена обща равносметка на съвместимостта, ще бъдат анализирани положителните и отрицателни ефекти от помощта.
(124)
Комисията припомня, че преди 1 януари 2006 г. финансирането на специалната пенсионна схема на RATP се е различавало от финансирането на общоприложимите пенсионни схеми по отношение на два аспекта: непогасителният характер на вноските и размерът на вноската „от работодател“.
(125)
Комисията счита, че въпросната помощ е разрешила проблема с първия разграничителен елемент между специалната схема на RATP и общоприложимите пенсионни схеми. Действително, преди 1 януари 2006 г. RATP не е плащала погасителна вноска, но е била задължена по закон да осигурява равновесието на пенсионната схема за своите служители. Реформата, предмет на уведомление, е наложила плащането на погасителна вноска, което е характерно за вноските, плащани от работодателя при общоприложимите пенсионни схеми на съответната каса, която управлява пенсионната схема на принципа на преразпределението. Що се отнася до втория разграничителен елемент, Комисията установи, че реформата, предмет на уведомление, е изравнила размера на задължителните пенсионноосигурителни вноски на RATP и на тези в предприятията, прилагащи общоприложима пенсионноосигурителна схема.
(126)
Без провеждането на реформата, предмет на уведомление, RATP е трябвало да осигури за финансовите години след 2006 г. средства за пенсионноосигурителните вноски за щатните служители. Това задължение е пряко следствие от факта, че вноските за пенсия „от работодател“ за щатните служители на RATP не са имали погасителен характер.
(127)
Освен това необходимите вноски за пенсия за старост, дължими от RATP за осигуряване на финансовото равновесие на пенсионната схема, са щели да бъдат различни от тези на потенциалните ѝ конкуренти.
(128)
Следователно без провеждането на реформата, предмет на уведомление, RATP е трябвало да поеме допълнителен годишен разход от порядъка на няколкостотин милиона евро, какъвто не е налице при реформираната схема.
(129)
Вследствие на това RATP би била поставена в неравностойно положение поради разходите си за пенсии в условията на либерализиран пазар, което в значителна степен би засегнало нейната дейност.
(130)
От горепосоченото следва, че с прилагането на Регламент (ЕО) № 1370/2007, с който се предвижда постепенното отваряне за конкуренцията на пазара на обществен градски транспорт, пенсионната схема на RATP, приложима съгласно закона от 1948 г., поради своя специфичен характер би създавала условия за нарушаване на конкуренцията, което би било в ущърб на RATP и нейните филиали. Най-важният ефект от въпросната помощ е, че приравнява вноските на RATP с тези на нейните конкуренти и на конкурентите на групата, като по този начин се отстранява засягащото RATP и групата RATP нарушение на конкуренцията.
(131)
Освен това реформата позволява на RATP да действа постепенно като частен инвеститор в условията на обичайни търговски ограничения. Всъщност това е една от целите на реформата.
(132)
Комисията счита също, че въпросната мярка е адаптирана към целта за общностния интерес, към който е насочена. Никакъв друг инструмент не би могъл да се справи с въпроса по по-ефективен начин. Биха могли да се отпуснат компенсации за предоставянето на публични услуги, но един такъв подход не би бил нито подходящ, нито осъществим в дългосрочен план поради структурния характер на проблема.
(133)
Що се отнася до пропорционалността на мерките, Комисията счита, че отпусканата помощ е ограничена до стриктния минимум. От 1 януари 2006 г. RATP поема пенсионни разходи, идентични с тези, които плаща всяко предприятие, чиито служители са обхванати от общоприложимите схеми.
(134)
И накрая Комисията счита, че мярката позволява да се осигури устойчивост на една пенсионна система с дестабилизирано финансиране. Комисията счита също, че предприемането на реформа по отношение на обезщетенията, изплащани по специалната пенсионноосигурителна схема (47), е само по себе си допълнителен определящ елемент. В тази връзка Комисията счита, че такива мерки напълно се вписват в по-общата рамка на реформи в областта на пенсионните системи на държавите-членки, нещо, което се желае както от Съвета, така и от Комисията (48).
(135)
В рамките на един статичен анализ Комисията счита, от една страна, че нарушенията на конкуренцията, причинени от въпросната мярка на пазара на обществения градски транспорт в Ile-de-France, имат твърде ограничен непосредствен ефект поради факта, че, предвид състоянието и дейността на RATP, е ясно, че засегнатите от реформата пенсионни задължения се отнасят за дейности, които традиционно са осъществявани в условията на нелиберализиран пазар с твърде слаба конкуренция до момента. От друга страна, що се отнася до пазарите, на които групата RATP развива дейност посредством своите филиали, Комисията счита, че въпросната мярка има незначителен ефект. Действително, ефектът от мярката върху тези пазари е непряко, тъй като, освен съществуващото стриктно правно, счетоводно и финансово разделение между предприятието майка и филиалите, реформата, предмет на уведомление, не засяга заетите във филиалите.
(136)
В рамките на един динамичен анализ, който предвид Регламент (ЕО) № 1370/2007 несъмнено е по-подходящ, Комисията счита, че дори мярката теоретично да позволява на RATP да поддържа господстващо положение, рискът за това е малък. Това заключение е вследствие на факта, че мярката се ограничава до приравняване на плащаните от RATP вноски с тези на конкурентите ѝ, както и на това, че в резултат на реформата на специалната пенсионна схема, предприета през 2008 г., пенсионната схема на RATP не поражда специфични предимства за предприятието.
(137)
В контекста на посоченото по-горе Комисията заключава, че отрицателният ефект от помощта, отпусната за RATP, ще бъде умерен. Реформата, предмет на уведомление, се ограничава единствено до стриктно необходимото за създаване на еднакви условия по отношение на вноските за задължително пенсионно осигуряване за старост, прекратява нарушаването на конкуренцията, което би поставило RATP в неравностойно положение и следователно не засяга условията на търговия до степен, противоречаща на общия интерес.
(138)
От това следва, че въпросната мярка е съвместима с общия пазар, при условие че реформата на специалната пенсионна схема на RATP, предназначена да хармонизира последната с правилата на общоприложимите схеми за заетите в частния сектор и държавните служители, бъде приложена изцяло.
(139)
Комисията счита, че предходното заключение не е в противоречие със заключенията, произтичащи от нейното Решение 2005/145/ЕО по делото EDF (49).
(140)
В тази връзка следва да се напомни, че в това решение Комисията е разрешила държавни помощи, които освобождават предприятията в определен сектор от специфични пенсионни задължения, надвишаващи тези, които произтичат от общата пенсионна схема и които са определени по време на монополния период. В този случай Комисията е счела, че частичното освобождаване от задължението, произтичащо от механизма на финансиране на специални пенсионни права, придобити преди датата на реформата, е представлявало държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, която е могла да бъде обявена за съвместима с общия пазар. В своя анализ на съвместимостта Комисията е преценила, че по характера си ситуацията с EDF не се е различавала много от тази с „невъзвръщаемите разходи“ в енергийния сектор. В действителност е ставало въпрос за помощи, насочени към улесняване прехода към конкурентоспособен енергиен сектор. Комисията е преценила за целесъобразно да свърже помощите за EDF с компенсирането на невъзвръщаемите разходи (50) и е обявила, че ще следва този подход в анализа си на подобните случаи.
(141)
В контекста на посоченото по-горе Комисията счита, че в настоящия случай държавната помощ освобождава RATP от пенсионни задължения, надвишаващи тези, които произтичат от общата пенсионна схема и които са определени преди либерализирането на пазара. Същевременно Комисията добавя, че реформата на специалните пенсионни схеми, приложена от RATP в началото на 2008 г. приравнява специалната схема за служителите на RATP към правилата на общоприложимите схеми за заетите в частния сектор и за държавните служители.
11.4. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(142)
В заключение Комисията счита, че въпросната мярка представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО. Тази държавна помощ е неправомерна, но съвместима с общия пазар по смисъла на член 87, параграф 3, буква в) от Договора за ЕО.
12. ОЦЕНКА НА ВТОРАТА И ТРЕТАТА МЯРКА
(143)
Както беше посочено по-горе, реформата, предмет на уведомление, предвижда от 1 януари 2006 г. държавата да плаща на ПОК-RATP субсидия, предназначена да се уравновеси балансът ѝ.
(144)
Освен това, реформата, предмет на уведомление, предвижда възможността за ПОК-RATP да прехвърли към общоприложимите схеми основните пенсионни права по специалната схема. С оглед спазване на общия принцип на финансова неутралност, това прехвърляне предполага плащането на компенсации на приемните схеми - компенсации, които държавата поема вместо ПОК-RATP.
(145)
Въпросът е да се определи дали тези мерки представляват държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
(146)
В тази връзка следва да се напомни, че член 87 от Договора за ЕО се прилага само за предприятия по смисъла на общностното право в областта на конкуренцията. Съгласно установената съдебна практика на Съда, сферата на социалната закрила, когато тя се основава на солидарността, не представлява икономическа дейност по смисъла на Договора (вж. точка 67 от решението за откриване на процедура от 10 октомври 2007 г.) (51).
(147)
В контекста на тази съдебна практика Комисията счита, че ПОК-RATP, както и пенсионните каси, които приемат активно работещите и пенсионираните служители на RATP, т.е. CNAV и AGIRC-ARRCO, не са предприятия по смисъла на общностното право в областта на конкуренцията поради следните причини.
(148)
В настоящия случай Комисията отбелязва най-напред, че служителите на RATP подлежат на задължителна социална закрила, включваща самостоятелна схема за осигуряване за пенсия за старост със социална цел. Действително целта ѝ е да осигури покрие риска от старост за всички осигуряващи се по нея лица, независимо от тяхното имуществено и здравословно състояние в момента на включването им.
(149)
Комисията счита също, че тази схема се подчинява на принципа на солидарност доколкото осигурителните вноски от активно работещите финансират пенсиите на пенсионираните служители.
(150)
Комисията отбелязва също, че управлението на разглежданата схема е било възложено от закона на ПОК-RATP, чиято дейност е подчинена на държавата и се контролира от нея. В този смисъл касата получава прихода от вноските, дължими от работещите в RATP и от самата RATP, и осигурява утвърждаването и обслужването на пенсиите. Комисията отбелязва, че по силата на член L. 711-1 от Кодекса за социално осигуряване, на ПОК-RATP са предоставени всички правомощия съгласно член L. 111-1 от същия кодекс, според който, по-специално, организацията на социалното осигуряване се основава на принципа на национална солидарност.
(151)
Накрая Комисията установи, че при изпълнението на своята задача ПОК-RATP прилага закона и не разполага с възможност да влияе върху размера на вноските, ползването на средствата или определянето на нивото на обезщетенията. Плащаните обезщетения са законосъобразни и не зависят от събираните вноски.
(152)
Тъй като ПОК-RATP не е предприятие по смисъла на общностното право в областта на конкуренцията, Комисията счита, че плащането на субсидия за уравновесяване сметките на ПОК-RATP от страна на държавата и финансирането на компенсации от държавата вместо от ПОК-RATP не представляват държавни помощи по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Създаването на Пенсионна каса за служителите на RATP (ПОК-RATP) представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, отпусната неправомерно от Франция в нарушение на член 88, параграф 3 от Договора за ЕО.
Тази държавна помощ е съвместима с общия пазар по смисъла на член 87, параграф 3, буква в) от Договора за ЕО, при условие че реформата на специалната пенсионна схема на RATP, предназначена да хармонизира последната с правилата на общоприложимите схеми за заетите в частния сектор и за държавните служители, бъде приложена изцяло.
Следователно привеждането в действие на помощта е разрешено.
Член 2
Плащането на субсидия за уравновесяване на сметките на ПОК-RATP от страна на държавата и финансирането на компенсации от държавата вместо от ПОК-RATP при прехвърлянето на основни права по специалната схема към общоприложимите схеми не представляват държавни помощи по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
Член 3
Адресат на настоящото решение е Френската република.
Съставено в Брюксел на 13 юли 2009 година.
DECISÃO DA COMISSÃO
de 13 de Julho de 2009
relativa à reforma das modalidades de financiamento do regime de pensões da RATP [auxílio C 42/07 (ex N 428/06)] a que a França tenciona proceder em benefício da RATP
[notificada com o número C(2009) 5505]
(Apenas faz fé o texto em língua francesa)
(Texto relevante para efeitos do EEE)
(2009/945/CE)
A COMISSÃO DAS COMUNIDADES EUROPEIAS,
Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia, nomeadamente o artigo 88.o, n.o 2, primeiro parágrafo,
Tendo em conta o Acordo sobre o Espaço Económico Europeu, nomeadamente o artigo 62.o, n.o 1, alínea a),
Após ter convidado os interessados a apresentarem as suas observações, em conformidade com os referidos artigos (1), e tendo em conta essas observações,
Considerando o seguinte:
1. PROCEDIMENTO
(1)
Por carta de 29 de Junho de 2006, a França notificou à Comissão a reforma das modalidades de financiamento do regime de pensões da RATP. As autoridades francesas prestaram informações complementares à Comissão por cartas de 29 de Setembro de 2006, 15 de Dezembro de 2006 e 4 de Abril de 2007.
(2)
Por carta de 6 Outubro de 2007, a Comissão informou a França da sua decisão de iniciar o procedimento previsto no artigo 88.o, n.o 2, do Tratado CE relativamente à medida notificada.
(3)
A decisão de iniciar o procedimento foi publicada no Jornal Oficial da União Europeia em 15 de Janeiro de 2008 (2).
(4)
As autoridades francesas apresentaram as suas observações por carta de 22 de Janeiro de 2008.
(5)
Em 19 de Fevereiro de 2008, a Comissão recebeu observações de uma parte interessada e transmitiu-as às autoridades francesas, convidando-as a comentá-las. As autoridades francesas transmitiram os seus comentários por carta de 3 de Abril de 2008.
(6)
Em 23 de Abril de 2008, as autoridades francesas informaram a Comissão de que haviam iniciado, no Outono de 2007, a reforma dos regimes especiais de pensões das empresas públicas, nomeadamente o regime de pensões do pessoal da RATP.
(7)
Em 6 de Janeiro de 2009, a Comissão solicitou informações complementares às autoridades francesas, que responderam em 3 de Março de 2009.
2. DESCRIÇÃO DO BENEFICIÁRIO
(8)
A Régie Autonome des Transports Parisiens (RATP) é uma empresa pública francesa, em que o Estado francês detém 100 % do capital. Foi criada pela lei n.o 48-506, de 21 de Março de 1948, relativa à reorganização e à coordenação dos transportes de passageiros na região parisiense (3) e tem por objecto social a exploração das redes e das linhas de transporte colectivo (4).
(9)
A lei confinou as actividades da RATP aos transportes colectivos na região parisiense. Em virtude do artigo 7.o da lei n.o 48-506, de 21 de Março de 1948, a RATP é responsável pela exploração das redes de transportes colectivos da cidade de Paris e do departamento do Sena, bem como das linhas de Seine-et-Oise e Seine-et-Marne anteriormente concessionadas ou arrendadas à Compagnie du chemin de fer métropolitain e à Société des transports en commun de la région parisienne. Esta situação foi confirmada pela portaria n.o 59-151 de 7 de Janeiro de 1959.
(10)
A RATP tem, no entanto, a possibilidade de oferecer serviços fora da Ile-de-France através de filiais (5). As filiais da RATP, que são sociedades anónimas, estão actualmente agrupadas em três grandes pólos, que empregam cerca de 2 050 pessoas, 170 das quais destacadas pela empresa-mãe:
-
o pólo «transporte», liderado pela RATP Développement SA, cujo volume de negócios consolidado no exercício de 2005 se elevava a 57 milhões de EUR, dos quais 4,7 milhões respeitavam ao segmento internacional e 3,1 milhões ao segmento «regiões» (França, excluindo Ile-de-France);
-
o pólo «engenharia», liderado pela RATP Internacional SA, cujo volume de negócios consolidado ascendia em 2005 a 86 milhões de EUR e cuja actividade respeita principalmente (quase 80 %) ao segmento internacional, sendo a actividade em França exercida principalmente fora da Ile-de-France;
-
o pólo «valorização dos espaços», que agrupa essencialmente filiais incumbidas da promoção imobiliária (nos terrenos geridos pela RATP), da valorização dos espaços comerciais nas estações de metro e das telecomunicações, e cujo volume de negócios consolidado ascendia em 2005 a 33 milhões de EUR, exclusivamente na Ile-de-France.
(11)
O grupo RATP emprega cerca de 46 050 pessoas, 44 000 das quais enquanto funcionários «estatutários», trabalhando o pessoal remanescente, ou seja, 2 050 pessoas, nas filiais da RATP.
(12)
As condições de trabalho dos funcionários estatutários são fixadas por via regulamentar no estatuto dos funcionários da RATP (6). Para as 2 050 pessoas empregadas nas filiais da RATP, as condições de trabalho são fixadas por convenção colectiva, não estando, portanto, subordinadas ao estatuto dos funcionários da RATP.
3. DESCRIÇÃO DO MERCADO DOS TRANSPORTES COLECTIVOS NA ILE-DE-FRANCE
(13)
O mercado dos transportes colectivos na Ile-de-France não está ainda aberto à concorrência. As licenças de exploração dos transportes colectivos foram atribuídas pelo procedimento previsto no decreto n.o 59-157, de 7 de Janeiro de 1959, relativo à organização dos transportes de passageiros na região de Ile-de-France (7), que repartiu este mercado entre a RATP e o grande número de pequenos operadores privados históricos presentes na época naquela região.
(14)
À parte a RATP, uma centena de empresas presta serviços de transporte colectivo na Ile-de-France. Trata-se da SNCF e dos operadores privados agrupados na associação OPTILE (cerca de 95 empresas, três das quais são grandes operadores de transporte rodoviário de passageiros: Veolia Transport, Keolis e Transdev).
(15)
O Regulamento (CE) n.o 1370/2007 do Parlamento Europeu e do Conselho, de 23 de Outubro de 2007, relativo aos serviços públicos de transporte ferroviário e rodoviário de passageiros e que revoga os Regulamentos (CEE) n.o 1191/69 e (CEE) n.o 1107/70 do Conselho (8) [«o Regulamento (CE) n.o 1370/2007»] prevê a abertura gradual do mercado dos transportes colectivos. O regulamento entra em vigor em 3 de Dezembro de 2009, conforme prevê o seu artigo 12.o
4. PRESTAÇÕES DO REGIME ESPECIAL DE PENSÕES DOS FUNCIONÁRIOS DA RATP ANTES E DEPOIS DA REFORMA NOTIFICADA
(16)
O regime de pensões da RATP é estabelecido pelo artigo 31.o da lei n.o 48-506, de 21 de Março de 1948, supramencionada, complementado pelo decreto n.o 59-1091, de 23 de Setembro de 1959, que estabelece o estatuto da RATP (9).
(17)
O regime de pensões dos funcionários da RATP é um regime especial na acepção dos artigos L. 711-1 e R. 711-1 do Código da Segurança Social, com regalias próprias que o diferenciam dos regimes de direito comum. Trata-se de um regime regulamentar, ou seja, estabelecido pelo Estado por via administrativa. Além disso, a evolução dos parâmetros, contribuições e prestações depende de disposições regulamentares.
(18)
Até 15 de Janeiro de 2008, as principais características do regime especial de pensões dos funcionários da RATP que o diferenciavam dos regimes de direito comum respeitavam ao modo de cálculo do direito à pensão e de pagamento das pensões.
(19)
Nos regimes de pensões de direito comum, o montante da pensão é calculado com base no salário médio auferido na totalidade ou parte da carreira. O montante é igualmente em função do período de descontos ou da idade, aplicando-se um abatimento ou um acréscimo quando os valores fixados segundo estes dois critérios não são atingidos ou excedidos. Assim, no regime geral, a pensão é calculada com base no salário médio (prémios incluídos) dos 25 melhores anos de carreira (no limite de um salário anual máximo), sendo a taxa aplicável a este salário de 50 % (taxa plena) se o beneficiário tiver comprovadamente descontado durante pelo menos 40 anos.
(20)
Em contrapartida, o regime de pensões da RATP previa que os funcionários estatutários tinham direito, por cada ano de descontos, a 2 % do salário de base, prémios excluídos, auferido nos últimos seis meses de actividade, no limite de 37,5 anuidades. Por conseguinte, após 37,5 anos de trabalho, um funcionário da RATP recebia uma pensão correspondente a 75 % do seu último salário, prémios excluídos, ou seja, perto de 64,5 % do último salário, prémios incluídos.
(21)
Os princípios fundamentais da reforma estabelecida pela lei de 21 de Agosto de 2003 (10) para a quase totalidade dos regimes de pensões de base franceses foram alargados ao regime especial de pensões da RATP pelos decretos 2008-48, de 15 de Janeiro de 2008 (11), 2008-637, de 30 de Junho de 2008 (12), e 2008-1514, de 30 de Dezembro de 2008 (13). Um dos objectivos desta reforma é alinhar os regimes especiais pelas normas de direito comum dos regimes de base dos assalariados do sector privado e dos funcionários públicos. No caso do regime especial da RATP, o período de descontos necessário para a reforma por inteiro é progressivamente aumentado por forma a perfazer 40 anuidades em 2012, sendo em seguida acrescido, a 1 de Julho, de um trimestre por ano decorrido até atingir a duração requerida no regime geral e no regime da função pública (o período de 41 anos aplicável em 2012 ao regime geral e ao regime da função pública seria assim atingido em 2016 no regime especial).
5. FINANCIAMENTO DO REGIME DE PENSÕES DOS FUNCIONÁRIOS DA RATP ANTES E DEPOIS DA REFORMA NOTIFICADA
(22)
O regime de pensões dos funcionários da RATP é um regime de repartição no qual as contribuições pagas pelos trabalhadores no activo a título de seguro de velhice são imediatamente utilizadas para pagar as pensões dos reformados (14).
(23)
Até 31 de Dezembro de 2005, a RATP era legalmente responsável pelo pagamento das pensões a título do regime especial. Em virtude do artigo 20.o da lei de 1948 supracitada, incumbia à RATP assegurar o equilíbrio financeiro do seu regime especial de pensões.
(24)
A gestão deste regime especial era assegurada pelo serviço de pensões da RATP, que fazia parte da pessoa colectiva RATP. Este serviço cobrava as contribuições dos funcionários da RATP no activo, e da própria RATP enquanto empregador, e pagava as pensões aos beneficiários do regime. As taxas das contribuições (7,85 % para os trabalhadores e 15,34 % para o empregador) eram inferiores às taxas do regime comum (respectivamente 12 % e 18 %).
(25)
O regime de pensões da RATP registou durante muitos anos um défice estrutural, por razões ligadas ao desequilíbrio demográfico entre trabalhadores no activo e reformados, às regalias que oferecia em comparação com o regime geral e, até 31 de Dezembro de 2005, à fixação das taxas das contribuições por via regulamentar. Estes défices sucessivos do regime de pensões da RATP foram colmatados pelo Estado, com base no artigo 2.o da portaria de 7 de Janeiro de 1959 e no decreto de 7 de Janeiro de 1959 supracitados.
(26)
Em 29 de Junho de 2006, as autoridades francesas notificaram a reforma das modalidades de financiamento do regime de pensões da RATP. Segundo elas, esta reforma inscreve-se na evolução do contexto institucional dos transportes urbanos na Ile-de-France nos últimos dez anos e da preparação para a abertura do sector dos transportes urbanos à concorrência.
(27)
A reforma notificada tem duas etapas.
5.1. CRIAÇÃO DA CAIXA DE PENSÕES DO PESSOAL DA RATP A 1 DE JANEIRO DE 2006
(28)
O artigo 1.o do decreto n.o 2005-1635, de 26 de Dezembro de 2005 (15), criou em 1 de Janeiro de 2006 a caixa de pensões do pessoal da RATP (CRP-RATP).
(29)
A CRP-RATP tem o estatuto de organismo de segurança social de direito privado e possui personalidade jurídica e autonomia jurídica e financeira em relação à RATP. Em virtude do artigo L711-1 do Código da Segurança Social, a CRP-RATP tem todas as atribuições definidas no artigo L111-1, que recorda, em especial, que a organização da segurança social se funda no princípio da solidariedade nacional. Está sujeita às regras do código, que é aplicável a todas as caixas autónomas de pensões, e ao controlo das autoridades competentes do Estado, que são representadas por comissários do Governo.
(30)
À data da sua criação, a CRP-RATP substituiu a RATP enquanto única entidade legalmente responsável pelo pagamento das pensões dos funcionários que ocupam postos estatutários.
(31)
A esse título, a CRP-RATP recebe, desde 1 de Janeiro de 2006, uma contribuição liberatória da RATP, correspondente às contribuições dos beneficiários do regime especial no activo e às suas contribuições enquanto empregador. O nível destas contribuições foi, aliás, aumentado, a partir da mesma data, para o nível das do regime de direito comum (16). Além destas contribuições sociais, a CRP-RATP recebe do Estado uma subvenção destinada a equilibrar as suas contas. Esta subvenção financia tanto o défice demográfico do regime especial como os direitos de pensão próprios do regime. Em 2006 e 2007, o seu montante ascendeu a 390,11 e 414 milhões de EUR, respectivamente.
5.2. INTEGRAÇÃO FINANCEIRA DOS DIREITOS DE BASE DO REGIME ESPECIAL DA RATP NOS REGIMES DE DIREITO COMUM
(32)
O artigo 18.o do decreto n.o 2005-1635, de 26 de Dezembro de 2005, prevê a possibilidade de a CRP-RATP integrar financeiramente parte dos direitos do regime especial de pensões dos funcionários da RATP nos regimes de direito comum [CNAV (17) e AGIRC (18)/ARRCO (19)] (20), ou seja, de realizar tecnicamente a transferência das operações para os regimes de direito comum («os regimes de acolhimento»).
(33)
A integração de parte dos direitos do regime especial de pensões da RATP nos regimes de direito comum tem por objectivo fazer intervir, com uma base demográfica consideravelmente alargada, o mecanismo da solidariedade entre gerações e entre profissões e, mais geralmente, assegurar a perenidade do financiamento dos regimes de pensão obrigatórios financiados segundo o princípio da repartição.
(34)
Em virtude do artigo L222-6 do Código da Segurança Social, a integração de um regime especial ou outro regime de pensões em regimes de direito comum é possível para a parte das prestações pagas pelo regime especial equivalente às prestações de seguro de velhice pagas aos assalariados beneficiários do regime geral.
(35)
No quadro de um regime de pensões por repartição, a assunção, por um regime de acolhimento, de direitos adquiridos anteriormente noutro regime (e, portanto, com base noutros critérios) assenta no cálculo desses direitos segundo as regras do regime de acolhimento, ou seja, como se os beneficiários (reformados, activos e excluídos) tivessem feito toda a sua carreira a coberto deste último regime.
(36)
No caso vertente, as autoridades francesas calcularam os direitos de base, ou seja, os que correspondem às prestações calculadas segundo as regras dos regimes de acolhimento e que estes iriam assumir (21). Só os direitos de base assim definidos podem ser transferidos para os regimes de acolhimento.
(37)
O artigo 222-6 do Código da Segurança Social prescreve, além disso, que a integração de um regime especial deve respeitar o princípio de estrita neutralidade financeira da operação para os beneficiários do regime de acolhimento. Ou seja, a integração financeira de regimes especiais de pensões a regimes de direito comum não pode, em caso algum, deteriorar a situação financeira destes últimos.
(38)
Intervém nesta fase a ponderação, cuja função é determinar que proporção dos direitos de pensão adquiridos anteriormente deve ser efectivamente validada quando da integração, por forma a que o princípio de neutralidade financeira seja estritamente respeitado. Conceptualmente, a ponderação compara o rácio de encargos com pensões do grupo integrado ao rácio de encargos com pensões do regime de acolhimento (22). Este determina então que proporção dos direitos adquiridos reconstituídos pode ser transferida a fim de garantir a igualdade destes rácios: a esta taxa de validação, os direitos de pensão são assumidos «gratuitamente» pelo regime de acolhimento.
(39)
Se a taxa de validação, pelo regime de acolhimento, dos direitos adquiridos reconstituídos for inferior a 100 %, este regime pode propor ao regime integrado que valide 100 % desses direitos mediante o pagamento de uma contribuição para conservação de direitos (torna).
(40)
O propósito do método de cálculo das tornas é obviar a que se altere a situação previsional ex ante do regime de acolhimento. Se a ponderação for previsional, o montante da torna é igual ao valor actualizado líquido dos direitos de adesão anuais. O direito de adesão anual corresponde àquele que, no tocante aos direitos suplementares (ou seja, que excedem os assumidos gratuitamente) assumidos pelo regime de acolhimento, iguala anualmente os rácios de encargos respectivamente do regime integrado e do regime de acolhimento.
(41)
Se a situação financeira do regime de acolhimento for estruturalmente deficitária, o propósito do método de cálculo é obviar a que este desequilíbrio tendencial se agrave, e não reduzi-lo exigindo do grupo transferido um equilíbrio previsional técnico.
(42)
No caso vertente, sendo a estrutura demográfica da RATP pior que a de uma empresa média francesa inscrita em regimes de pensões de direito comum, a integração completa dos direitos de base do regime especial de pensões dos agentes da RATP nos regimes de direito comum implica o pagamento a estes últimos de tornas, ou seja, de contribuições excepcionais, de taxa fixa e liberatórias.
(43)
As autoridades francesas detalharam os métodos de cálculo das tornas. Os cálculos serão feitos segundo os valores dos parâmetros em vigor quando da concretização da operação. Estes parâmetros são:
-
as taxas das contribuições e a base de cálculo da dotação para as reservas previstas pelos regimes complementares;
-
a taxa de desconto e eventualmente a tabela de mortalidade, que variam segundo as circunstâncias económicas.
(44)
As autoridades francesas estimam que o montante das tornas a pagar ascenda a:
-
no caso da CNAV, que gere o regime geral de segurança social, [entre 400 e 800] (23) milhões de EUR;
-
no caso dos regimes complementares de direito comum geridos pela AGIRC-ARRCO [entre 80 e 300] milhões de EUR sob forma de participação nas suas reservas técnicas.
(45)
O governo francês prevê tomar a seu cargo, em substituição da CRP-RATP, o pagamento destas tornas aos regimes de direito comum, por forma a garantir a neutralidade financeira da integração do regime especial da RATP nestes regimes de acolhimento.
(46)
No que respeita aos direitos de base adquiridos posteriormente à operação de integração, está previsto que a RATP e os seus funcionários paguem as contribuições do regime de pensões de direito comum em contrapartida da intervenção do regime geral e dos regimes complementares.
6. RAZÕES QUE CONDUZIRAM À DECISÃO DE INICIAR O PROCEDIMENTO
(47)
Na decisão que dá início ao procedimento, a Comissão exprimia dúvidas quanto à compatibilidade da reforma notificada com o mercado comum. A Comissão precisou que o objecto do procedimento era determinar se a reforma notificada constituía um auxílio à RATP.
(48)
Primeiramente, a Comissão interrogou-se sobre a relação estreita entre a criação da CRP-RATP e a operação de integração nos regimes de direito comum, considerando necessário verificar se a integração dos direitos de base não constituía um auxílio estatal em favor da RATP.
(49)
Seguidamente, a Comissão manifestou dúvidas quanto ao postulado de que o financiamento dos direitos específicos do regime de pensões da RATP pelo Estado não constituía auxílio estatal e, a haver auxílio, quanto à compatibilidade deste com o mercado comum.
(50)
Finalmente, a Comissão exprimiu dúvidas quanto à necessidade da reforma notificada e à sua proporcionalidade à luz do interesse comum. Relativamente à questão da necessidade, a Comissão interrogou-se quanto à real e efectiva abertura do mercado dos transportes colectivos na região parisiense e quanto à eliminação dos elementos que caracterizam a situação de direito e de facto da RATP susceptíveis de impedir uma concorrência efectiva. A Comissão questionou igualmente a proporcionalidade da reforma notificada, essencialmente por esta respeitar também as responsabilidades especiais associadas às pensões dos trabalhadores contratados posteriormente à sua implementação.
(51)
Na sua decisão de 10 de Outubro de 2007, a Comissão concluiu, em contrapartida, que o financiamento pelo Estado do défice do regime de pensões da RATP no período 1995-2005 constituía um auxílio existente à luz do artigo 1.o, alínea b), subalínea iii), do Regulamento (CE) n.o 659/1999 do Conselho, de 22 de Março de 1999, que estabelece as normas de execução do artigo 93.o do Tratado CE (24) (ver considerando 15 da referida decisão).
(52)
A Comissão considerou, além disso, que o artigo 87.o do Tratado CE não era aplicável à CRP-RATP dado esta não ser uma empresa (ibid., considerando 67).
(53)
A Comissão considerou, por último, que a garantia dada pelo Estado francês aos inscritos no regime especial beneficiava directamente os trabalhadores da RATP, e não a RATP propriamente dita, e não podia, por conseguinte, ser considerada uma vantagem económica oferecida a uma empresa (ibid., considerando 70).
7. ARGUMENTOS AVANÇADOS PELAS AUTORIDADES FRANCESAS NA SEQUÊNCIA DA DECISÃO DE INICIAR O PROCEDIMENTO
(54)
Na sua correspondência de 22 de Janeiro de 2008, as autoridades francesas assinalam que, do seu ponto de vista, a reforma notificada institucionaliza um auxílio às pessoas e não à empresa RATP e não pode, por conseguinte, ser considerada um auxílio estatal em favor da RATP. Além disso, as autoridades francesas consideram que, ainda que o seu real beneficiário fosse a RATP, a reforma notificada não afecta as trocas comerciais entre os Estados-Membros nem falseia a concorrência, na medida em que a RATP só opera num mercado, o dos transportes colectivos urbanos na Ile-de-France, ainda não aberto à concorrência, não tendo assim a reforma incidências nas actividades das filiais da RATP ou nos mercados em que estas operam.
(55)
As autoridades francesas consideram que a integração da CRP-RATP no regime geral não comporta elementos de auxílio estatal em favor da RATP, visto não trazer vantagens para a RATP.
(56)
As autoridades francesas alegam, em primeiro lugar, que, como a própria Comissão assinalou no ponto 69 da decisão de iniciar o procedimento, a segunda etapa da reforma, ou seja, o pagamento das tornas e a transferência do financiamento dos direitos de base da CRP-RATP para a CNAV e a AGIRC-ARRCO, não afecta a situação económica da RATP.
(57)
Alegam ainda que as obrigações da RATP correspondentes aos direitos de base não constituíam custos que teriam normalmente onerado o seu orçamento, na acepção da jurisprudência comunitária. Segundo as autoridades francesas, os recursos financeiros das empresas francesas são normalmente onerados por contribuições liberatórias pagas às caixas de pensões de direito comum, mas não por uma obrigação de constituição de direitos de pensão para os trabalhadores no activo ou de pagamento das pensões aos reformados, como acontecia no caso da RATP, que, até à reforma notificada, tinha a seu cargo o serviço das pensões. Por conseguinte, visto ser paga uma contribuição liberatória equivalente à dos regimes de direito comum, a integração da CRP-RATP no regime geral e o pagamento das tornas pelo Estado ao regime geral não têm por consequência evitar à RATP custos que teriam normalmente onerado os recursos financeiros da empresa.
(58)
Sustentam, finalmente, que, tendo o regime especial sido imposto pelo Estado quando da criação da RATP em 1948, seria anómalo que a empresa tivesse de suportar o encargo das tornas, que representam a contrapartida da integração da CRP-RATP no regime geral.
(59)
As autoridades francesas alegam, em primeiro lugar, que a jurisprudência segundo a qual os custos resultantes de uma convenção colectiva oneram normalmente, dada a sua natureza, o orçamento da empresa, quer a empresa tenha aceitado voluntariamente a convenção, quer esta lhe tenha sido imposta por via regulamentar ou legislativa (25), não é aplicável no caso vertente na medida em que o regime de pensões dos funcionários da RATP não decorre de uma convenção colectiva.
(60)
Argumentam, em segundo lugar, que os direitos específicos não representam uma vantagem para a RATP. O facto de esta continuar a recrutar funcionários estatutários, que beneficiam dos direitos específicos, não demonstraria que a existência destes direitos constitui uma vantagem económica para a RATP.
(61)
Sustentam, em terceiro lugar, que o financiamento público dos direitos específicos representa a estrita compensação de encargos anormais suportados pela RATP. A conclusão de que o financiamento dos direitos de pensão específicos não constituiria auxílio estatal decorre, no seu entender, dos princípios estabelecidos pela jurisprudência comunitária desde a criação da Comunidade, de que os acórdãos Combus (26) e Enirisorse (27) seriam a ilustração mais recente.
(62)
Mesmo que a Comissão viesse a considerar que a reforma notificada comporta elementos de auxílio estatal, esta continuaria, no entender das autoridades francesas, a ser compatível com o mercado comum.
(63)
As autoridades francesas reiteram a sua posição de que a reforma notificada é conforme com a teoria dos custos irrecuperáveis e favorece a concorrência.
(64)
Defendem, além disso, que o novo modo de financiamento dos direitos de pensão a partir de 2006 é proporcionado e necessário para um funcionamento concorrencial do mercado.
(65)
Segundo as autoridades francesas, a reforma notificada é necessária porque constitui condição prévia da abertura à concorrência, prevista pelo Regulamento (CE) n.o 1370/2007, do sector dos transportes urbanos na Ile-de-France. Ela permitirá, por um lado, evitar distorções da concorrência entre operadores públicos e privados e, por outro lado, suprimir definitivamente a barreira à entrada no mercado representada pelo modo de financiamento das pensões da RATP.
(66)
No que respeita à proporcionalidade da reforma notificada, as autoridades francesas informaram a Comissão, na sua correspondência de 23 de Abril de 2008, da reforma do regime especial de pensões da RATP iniciada pelo governo francês, a qual harmoniza este regime com as regras vigentes nos regimes de direito comum.
8. OBSERVAÇÕES APRESENTADAS POR PARTES INTERESSADAS NA SEQUÊNCIA DA DECISÃO DE INICIAR O PROCEDIMENTO
(67)
Em correspondência datada de 13 de Fevereiro de 2008, o sindicato SUD da RATP exprime a sua oposição ao projecto notificado pelas autoridades francesas por este ter como único objectivo transformar a RATP num grande grupo internacional, movido unicamente pelo lucro. O sindicato chama a atenção da Comissão para o facto de, segundo ele, os funcionários da RATP não terem o estatuto de assalariados regidos pelo direito privado e sujeitos ao Código do Trabalho.
(68)
O sindicato SUD da RATP afirma ainda que a reforma do regime de pensões da RATP deveria ter sido preparada por uma comissão mista paritária, visto o regime ser resultado da negociação colectiva entre parceiros sociais.
9. COMENTÁRIOS DA FRANÇA ÀS OBSERVAÇÕES DAS PARTES INTERESSADAS
(69)
Relativamente ao regime jurídico aplicável aos funcionários da RATP, as autoridades francesas precisam, na sua correspondência de 3 de Abril de 2008, que as disposições do Código do Trabalho são aplicáveis aos funcionários estatutários, excepto se o código ou a jurisprudência o excluir expressamente. Segundo as autoridades francesas, a existência de tais excepções não é suficiente para se concluir que os funcionários da RATP se inscrevem numa relação laboral de direito público.
(70)
As autoridades francesas indicam igualmente que o decreto n.o 60-1362 de 19 de Dezembro de 1960, que dá competência à comissão mista paritária da RATP em matéria de estatuto do pessoal, não menciona o regime de pensões. No seu entender, o regime de pensões da RATP não resulta de negociações colectivas, foi imposto à RATP pelo Estado por via administrativa.
10. ÂMBITO DA PRESENTE DECISÃO
(71)
A presente decisão incide na compatibilidade do novo sistema de financiamento das pensões com as regras comunitárias relativas aos auxílios estatais.
(72)
A abertura do processo por infracção, a 10 de Outubro de 2007, e, em especial, as observações das autoridades francesas, permitiram que a Comissão avaliasse com maior precisão as modalidades de aplicação da reforma notificada e identificasse três medidas que poderão comportar elementos de auxílio estatal.
(73)
Primeiramente, a partir de 1 de Janeiro de 2006, a CRP-RATP substituiu a RATP enquanto única entidade legalmente responsável pelo pagamento das pensões dos funcionários que ocupam postos estatutários.
(74)
Em segundo lugar, desde 1 de Janeiro de 2006, o Estado paga à CRP-RATP uma subvenção destinada a equilibrar as contas desta. Esta subvenção pública cobre o défice demográfico e o custo adicional do regime especial da RATP.
(75)
Em terceiro lugar, a reforma notificada contempla a possibilidade de a CRP-RATP integrar os direitos de base do regime de pensões especial nos regimes de direito comum. O Estado assumirá, em substituição da CRP-RATP, o pagamento das tornas destinadas a garantir o respeito do princípio de estrita neutralidade financeira dessa integração.
11. APRECIAÇÃO DA PRIMEIRA MEDIDA: CRIAÇÃO DA CRP- RATP
(76)
A Comissão observa que, a partir de 1 de Janeiro de 2006, a CRP-RATP substituiu a RATP enquanto única entidade legalmente responsável pelo pagamento das pensões dos funcionários que ocupam postos estatutários e que, simultaneamente, a contribuição paga pela RATP à CRP-RATP a título das pensões passou a ser liberatória.
(77)
A Comissão observa ainda que, no âmbito do sistema anterior a 1 de Janeiro de 2006, a RATP era legalmente responsável pelo pagamento das pensões a título do regime especial. O sistema de financiamento do regime especial dos funcionários da RATP derrogava assim ao direito comum: a RATP era o garante do equilíbrio financeiro do regime em questão, já que a contribuição «patronal» da empresa para o regime especial não era liberatória.
(78)
A Comissão conclui, por conseguinte, que as disposições previstas pela reforma notificada tiveram como efeito principal tornar liberatória a contribuição «patronal» da RATP para as pensões dos seus funcionários, libertando-a assim da obrigação histórica de assegurar o equilíbrio do regime especial. Por outras palavras, a reforma notificada transferiu a responsabilidade pelo equilíbrio financeiro do regime especial da RATP para a CRP-RATP e in fine o Estado.
(79)
A Comissão constata ainda que a obrigação de assegurar o equilíbrio financeiro do regime especial que recaía sobre a RATP se teria traduzido, sem a reforma notificada, na inscrição contabilística de uma responsabilidade perante o Estado, que seria suprida por uma provisão quando da passagem às normas IFRS (Internacional Financial Reporting Standard, Normas Internacionais de Relato Financeiro), aplicáveis à RATP desde 30 de Junho de 2007 (28).
(80)
A Comissão entende dever sublinhar, neste ponto, que o problema suscitado pela criação da CRP-RATP é idêntico ao que se colocou a propósito da reforma do financiamento das pensões dos funcionários públicos dos Correios (29). Por conseguinte, a Comissão verificará se a medida em causa no caso vertente comporta elementos de auxílio estatal utilizando a mesma metodologia que seguiu na decisão referida.
11.1. EXISTÊNCIA DE AUXÍLIO ESTATAL
(81)
O artigo 87.o, n.o 1, do Tratado CE estabelece: «Salvo disposição em contrário do presente Tratado, são incompatíveis com o mercado comum, na medida em que afectem as trocas comerciais entre os Estados-Membros, os auxílios concedidos pelos Estados ou provenientes de recursos estatais, independentemente da forma que assumam, que falseiem ou ameacem falsear a concorrência, favorecendo certas empresas ou certas produções».
(82)
Para que uma medida nacional seja considerada auxílio estatal na acepção do artigo 87.o, n.o 1, do Tratado CE devem estar preenchidas as condições cumulativas seguintes: 1) a medida confere uma vantagem económica selectiva; 2) essa vantagem é financiada com recursos do Estado, 3) falseia ou ameaça falsear a concorrência e 4) afecta as trocas comerciais entre os Estados-Membros.
(83)
Convém expor as razões que levam a considerar que a medida em apreço preenche estas condições cumulativas e constitui, portanto, um auxílio estatal em favor da RATP, na acepção do artigo 87.o, n.o 1, do Tratado.
11.1.1. EXISTÊNCIA DE UMA VANTAGEM SELECTIVA QUE APROVEITA À RATP
(84)
A fim de avaliar se a medida em apreço comporta elementos de auxílio estatal, convém determinar se a mesma confere à RATP uma vantagem económica que lhe evita ter de suportar custos que normalmente onerariam os recursos financeiros próprios da empresa, impedindo assim que as forças presentes no mercado produzam os seus efeitos normais (30).
(85)
Neste contexto, segundo jurisprudência assente, um encargo normal é um custo normal inerente à gestão diária ou às actividades correntes de uma empresa (31). Segundo proferiu igualmente o Tribunal de Justiça, um auxílio consiste num desagravamento dos encargos que normalmente recaem sobre o orçamento das empresas, tendo em conta a natureza ou a economia do sistema de encargos em causa, enquanto um encargo especial é, pelo contrário, um encargo suplementar em relação a esses encargos normais (32).
(86)
À luz da jurisprudência do Tribunal, e em conformidade com a sua prática decisória (33), a Comissão considera que a qualificação de encargo «normal» ou «especial» implica a definição de um quadro de referência com o objectivo de identificar empresas que estariam numa situação de direito e de facto comparável à luz do objectivo da medida em causa.
(87)
Recorde-se, a esse respeito, que, para efeitos da aplicabilidade do artigo 87.o, n.o 1, do Tratado, se deve unicamente determinar se, no âmbito de um dado regime jurídico, uma medida estatal é susceptível de favorecer «certas empresas ou certas produções», na acepção daquela disposição do Tratado, em relação a outras empresas que se encontram numa situação de facto e de direito comparável à luz do objectivo da medida em causa.
(88)
Mais precisamente, o Tribunal indica que a escolha do sistema de referência segue uma abordagem em dois tempos: primeiramente, a determinação do sistema de encargos objecto da medida em causa e, em segundo lugar, a determinação do regime geral aplicável a esse sistema de encargos.
(89)
Na hipótese de se poder identificar um quadro de referência exógeno pertinente que permita determinar a existência de encargos «anormais», a medida em causa não constitui auxílio estatal na acepção do artigo 87.o, n.o 1, do Tratado. No caso contrário, a medida constitui auxílio estatal na acepção da mesma disposição.
11.1.1.1. Falta de um quadro de referência exógeno no caso vertente
(90)
Aplicando esta metodologia ao caso vertente, a Comissão considera que o sistema de encargos objecto da medida em apreço é constituído pelas contribuições sociais a cargo do empregador no âmbito do seguro de velhice obrigatório dos seus empregados.
(91)
No plano teórico, a Comissão distingue dois quadros de referência potenciais:
-
as disposições em matéria de seguro de velhice obrigatório aplicáveis aos regimes de pensões de direito comum, ou seja, o regime de segurança social gerido pela CNAV e os regimes complementares geridos pela AGIRC e a ARRCO;
-
as disposições em matéria de seguro de velhice obrigatório aplicáveis às empresas públicas.
(92)
Olhando para o primeiro quadro de referência, a saber, os regimes de pensões de direito comum, a Comissão observa que a RATP paga, desde 1 de Janeiro de 2006, uma contribuição social cujo nível é idêntico ao da que pagam as empresas às caixas de pensões dos regimes de direito comum. Regista, contudo, que, à data de 1 de Janeiro de 2006, as prestações pagas aos funcionários da RATP beneficiários do regime especial gerido pela CRP-RATP são superiores às prestações de que beneficiam os assalariados inscritos nos regimes de direito comum.
(93)
Além disso, a Comissão constata que os beneficiários dos regimes de direito comum são assalariados cujo contrato de trabalho se rege pelo direito privado, enquanto os empregados da RATP são funcionários estatutários. Convirá assinalar, a este respeito, que o estatuto do pessoal da RATP derroga ao direito comum a vários títulos (ver nota 6).
(94)
Face às considerações que precedem e à sua prática decisória (34), a Comissão considera que as disposições aplicáveis aos regimes de seguro de velhice obrigatório de direito comum não podem servir de referência na análise efectuada pela Comissão para ajuizar da existência de uma vantagem económica na acepção do artigo 87.o, n.o 1, do Tratado CE.
(95)
No que respeita ao segundo quadro de referência, a saber, as empresas públicas, a Comissão não conseguiu identificar um conjunto de operadores económicos que formassem um grupo homogéneo e pudessem servir de referência. A situação de direito e de facto da RATP em França é, com efeito, muito específica a vários títulos (35).
(96)
Em conclusão, a Comissão considera não existir um quadro de referência exógeno que permita definir o que é uma contribuição «normal» de empresas em situação de direito e de facto comparável à da RATP à luz do objectivo da medida em apreço.
(97)
O acórdão Enirisorse (36), invocado pela França, não altera as conclusões da Comissão quanto à existência de uma vantagem que beneficia a RATP. De facto, neste acórdão, o Tribunal de Justiça baseia a sua conclusão na comparação da medida controvertida com uma «situação normal», que o Tribunal definiu mas que não se verifica com contornos semelhantes no presente caso.
(98)
Na falta de um quadro de referência exógeno pertinente, a Comissão considera que, para ajuizar da existência de uma vantagem na acepção do artigo 87.o, n.o 1, do Tratado, o quadro de referência é a situação da própria RATP anteriormente à medida.
11.1.1.2. Existência de uma vantagem económica
(99)
Como indicado acima, no sistema existente até 1 de Janeiro de 2006, a RATP era legalmente responsável pelo pagamento das pensões a título do regime especial. A RATP era, assim, o garante do equilíbrio financeiro do regime especial, uma vez que a sua contribuição «patronal» para o regime não era liberatória.
(100)
A Comissão constatou que as disposições previstas pela reforma notificada tiveram por efeito principal tornar liberatória a contribuição «patronal» paga pela RATP a título das pensões dos seus funcionários.
(101)
A Comissão conclui, portanto, que a medida em apreço liberta a RATP de encargos que teria tido de assumir por força da lei de 1948.
(102)
No contexto da análise da natureza normal ou anormal dos encargos com pensões da própria RATP, a Comissão considera que as obrigações que uma empresa deve assumir em virtude da legislação laboral ou das convenções colectivas celebradas com os sindicatos em matéria de indemnizações por despedimento e/ou de reforma antecipada fazem parte dos custos normais que a empresa tem de financiar com os seus recursos próprios (37).
(103)
Por analogia, a Comissão conclui que os encargos da RATP decorrentes da lei de 1948 são encargos normais. Assim, uma vez que a medida em apreço permite evitar custos que normalmente onerariam os recursos financeiros próprios da RATP, a Comissão considera que ela confere ao operador uma vantagem económica na acepção do artigo 87.o, n.o 1, do Tratado CE. Esta vantagem é selectiva, visto aproveitar a um só beneficiário.
(104)
A Comissão constatou, além disso, que a obrigação de assegurar o equilíbrio financeiro do regime especial que recaía sobre RATP se teria traduzido, sem a reforma notificada, na inscrição no balanço de uma responsabilidade perante o Estado, que seria suprida por uma provisão quando da passagem às normas IFRS (Internacional Financial Reporting Standard, Normas Internacionais de Relato Financeiro), aplicáveis à RATP desde 30 de Junho de 2007.
(105)
Este elemento confirma que a criação da CRP-RATP liberta a RATP de encargos que teria normalmente de suportar.
11.1.1.3. Inaplicabilidade da jurisprudência Combus no caso vertente
(106)
As autoridades francesas citam o acórdão Combus (38), no qual o Tribunal de Primeira Instância considera «anormais» os encargos resultantes do estatuto derrogatório do pessoal de uma empresa que, na sequência de uma reforma, se encontra numa situação de direito comum, idêntica à dos seus concorrentes, no que respeita à gestão do seu pessoal. Declarou o TPI: «[…] a medida em questão [destinava-se] a substituir o estatuto privilegiado e dispendioso dos funcionários que trabalhavam para a Combus por um estatuto de agente contratado comparável aos dos empregados de outras empresas de transportes por autocarro que estavam em concorrência com a Combus. Tratava-se, portanto, de libertar a Combus de uma desvantagem estrutural relativamente aos seus concorrentes privados. Ora, o artigo 87.o, n.o 1, CE tem por único objecto impedir vantagens que favoreçam certas empresas, uma vez que o conceito de auxílio abrange apenas intervenções que aliviam os encargos que normalmente agravam o orçamento de uma empresa e que devem ser considerados uma vantagem económica que a empresa beneficiária não teria obtido em condições normais de mercado. […]. Além disso, o Estado dinamarquês teria podido, em vez de pagar a quantia de 100 milhões de DKK directamente aos funcionários que trabalhavam para a Combus, obter o mesmo resultado através da readmissão dos referidos funcionários na Administração Pública, sem pagamento de uma bonificação específica, o que teria permitido à Combus empregar imediatamente agentes contratados sujeitos a um estatuto de direito privado».
(107)
De forma geral, importa recordar, em primeiro lugar, que a jurisprudência Combus não foi confirmada pelo Tribunal de Justiça. Alguns elementos da jurisprudência do Tribunal contradizem a tese de que a compensação de uma desvantagem estrutural excluiria a qualificação de auxílio. Assim, o Tribunal tem indicado constantemente que a existência de auxílio deve ser apreciada tendo em conta os efeitos e não as causas ou os objectivos das intervenções estatais (39). O Tribunal sustentou também que o conceito de auxílio abrange as vantagens concedidas pelas autoridades públicas que diminuem, de diversas formas, os encargos que normalmente oneram o orçamento de uma empresa (40) e indicou claramente que os custos de remuneração dos trabalhadores oneram, pela sua própria natureza, o orçamento das empresas, independentemente de decorrerem ou não de obrigações legais ou de acordos colectivos (41). Neste quadro, o Tribunal sustentou que o facto de as medidas estatais se destinarem a compensar custos adicionais não exclui que possam ser qualificadas de auxílio (42). As autoridades francesas invocam, nesse contexto, a aplicabilidade do princípio enunciado pelo TPI no acórdão Combus, afirmando que a reforma notificada apenas liberta a RATP de um encargo «anormal».
(108)
A Comissão assinala, a esse respeito, que vários elementos materiais importantes diferenciam o caso Combus do vertente:
-
as compensações são pagas directamente aos funcionários públicos empregados pela Combus, ao passo que as medidas objecto da presente decisão se referem às contribuições «patronais» da RATP;
-
no processo Combus, a medida estatal pertinente destinava-se a substituir o estatuto privilegiado e dispendioso dos funcionários empregados pela Combus por um estatuto de agente contratado comparável ao dos trabalhadores de outras empresas de transporte rodoviário de passageiros concorrentes da Combus. No caso da RATP, pelo contrário, o estatuto e os direitos dos seus funcionários não sofrem alterações em consequência da medida em apreço. Esses estatuto e direitos são diferentes dos dos trabalhadores das empresas inscritas nos regimes de pensões de direito comum, cujo contrato de trabalho se rege pelo direito privado;
-
o contexto concorrencial das actividades da Combus era diferente daquele em que evolui a RATP. A sociedade anónima Combus A/S devia gerir a actividade de transporte numa base comercial e operar no mercado em condições de concorrência comparáveis às das empresas privadas de transporte rodoviário de passageiros. Num tal contexto, as sociedades públicas de gestão dos transportes cedem, por concurso, a exploração do transporte em autocarro a empresas privadas ou públicas. De acordo com as regras aplicáveis aos concursos, os contratos são adjudicados à «proposta economicamente mais vantajosa», sem ter em conta se o proponente é uma entidade privada ou pública. A RATP, quanto a ela, dispõe de um importante sector não liberalizado, que o Regulamento (CE) n.o 1370/2007 só abrirá à concorrência muito gradualmente e no qual as condicionantes económicas intervêm, portanto, de forma muito diferente.
(109)
No entender da Comissão, as diferenças de situação entre o processo Combus e o caso em apreço são suficientes para justificar um raciocínio distinto nos dois casos.
11.1.2. PRESENÇA DE RECURSOS ESTATAIS
(110)
A Comissão considera que a medida em apreço implica a mobilização de recursos do Estado em proveito da RATP, uma vez que a responsabilidade final pelo equilíbrio do regime especial de pensões dos funcionários da RATP já não incumbe a esta, mas ao Estado. Com efeito, a partir da data de aplicação da reforma, é o Estado que deve assegurar o equilíbrio financeiro da CRP-RATP, através de uma subvenção ao organismo de segurança social, a qual, sem a reforma, teria de ser assumida pela RATP.
(111)
A Comissão conclui, assim, que a medida em apreço envolve recursos estatais, na acepção do artigo 87.o, n.o 1, do Tratado.
11.1.3. DISTORÇÃO DA CONCORRÊNCIA E INCIDÊNCIA NAS TROCAS COMERCIAIS
(112)
Como indicado anteriormente, a RATP, beneficiária da medida em apreço, é a empresa-mãe de um grupo de empresas, o grupo RATP, com actividade nos sectores do transporte e dos serviços conexos. O conjunto destes operadores exerce actividades nos mercados comunitários dos sectores referidos.
(113)
Convirá recordar, neste contexto, que os auxílios que visam libertar uma empresa dos custos que teria normalmente de suportar no quadro da sua gestão corrente ou das suas actividades normais falseiam, em princípio, as condições da concorrência (43). Com efeito, segundo a jurisprudência, a concessão de auxílios a uma empresa que exerce as suas actividades no mercado comunitário pode causar distorções da concorrência e afectar as trocas comerciais entre Estados-Membros (44). O Tribunal de Justiça indicou, por outro lado, não estar de forma alguma excluído que uma subvenção pública a uma empresa que forneça apenas serviços de transporte local ou regional e não forneça serviços de transporte fora do seu Estado de origem possa, não obstante, ter incidência nas trocas comerciais entre os Estados-Membros, na acepção do artigo 87.o, n.o 1, do Tratado. Com efeito, quando um Estado-Membro concede uma subvenção pública a uma empresa, o fornecimento de serviços de transporte pela referida empresa pode por esse facto ser mantido ou aumentado, o que tem como consequência que as hipóteses de empresas estabelecidas noutros Estados-Membros fornecerem os seus serviços de transporte no mercado desse Estado são diminuídas (45).
(114)
No caso vertente, o grupo RATP encontra-se numa situação privilegiada em relação tanto aos seus concorrentes nacionais (46) como aos seus concorrentes de outros Estados-Membros que não podem beneficiar da medida em apreço.
(115)
Convém mencionar, a esse respeito, que o Regulamento (CE) n.o 1370/2007 prevê a abertura progressiva dos mercados em causa à concorrência e que a liberalização de um sector implica que um auxílio estatal a uma empresa a ele pertencente poderá afectar as trocas comerciais intracomunitárias e falsear a concorrência no mercado em causa.
(116)
A Comissão considera, por conseguinte, que a medida em apreço afecta as trocas comerciais entre Estados-Membros e falseia a concorrência entre esses operadores.
11.2. ILEGALIDADE DO AUXÍLIO
(117)
Em conformidade com o artigo 88.o, n.o 3, do Tratado, os Estados-Membros são obrigados a notificar os projectos de instituição ou alteração de auxílios. O Estado-Membro interessado não pode pôr em execução as medidas projectadas antes de o procedimento de exame ser objecto de uma decisão final.
(118)
No caso vertente, as autoridades francesas notificaram a reforma das modalidades de financiamento do regime de pensões da RATP por carta datada de 29 de Junho de 2006. Nessa carta, as autoridades francesas indicam que o dispositivo não parece constituir um auxílio estatal que deva ser objecto de notificação prévia à Comissão por força do artigo 88.o, n.o 3, do Tratado.
(119)
A Comissão constata, no entanto, que o auxílio estatal em causa foi executado pela França com efeitos a partir de 1 de Janeiro de 2006, ou seja, antes de a Comissão adoptar uma decisão final. A Comissão conclui, assim, que a França agiu ilegalmente ao executar o auxílio em violação do artigo 88.o, n.o 3, do Tratado.
11.3. COMPATIBILIDADE DO AUXÍLIO COM O MERCADO COMUM
(120)
Constituindo a medida em apreço um auxílio estatal na acepção do artigo 87.o, n.o 1, do Tratado CE, importa determinar a sua eventual compatibilidade à luz das derrogações previstas no Tratado.
(121)
No entender da Comissão, a base jurídica mais adequada para o efeito é o artigo 87.o, n.o 3, alínea c), do Tratado CE, segundo o qual um auxílio destinado a facilitar o desenvolvimento de certas actividades pode ser considerado compatível com o mercado comum se não alterar as condições das trocas comerciais de maneira a contrariar o interesse comum.
(122)
Tendo em conta a natureza e os efeitos da reforma, a Comissão considera que a avaliação da compatibilidade do auxílio em causa deve ser efectuada à luz da igualdade de condições («level playing field»), no que respeita às contribuições sociais obrigatórias, entre a RATP e os seus concorrentes actuais, potenciais e futuros no mercado dos transportes colectivos urbanos na Ile-de-France.
(123)
Para analisar os efeitos do auxílio e avaliar a intensidade da distorção da concorrência, a Comissão deve começar por examinar o nível das contribuições a cargo da RATP no sistema reformado em comparação com os seus concorrentes. Seguidamente, identificará a situação que existiria se a RATP não tivesse beneficiado do auxílio. Analisará por fim, antes de elaborar um balanço global da compatibilidade, os efeitos positivos e também os efeitos negativos do auxílio.
(124)
A título preliminar, a Comissão observa que, anteriormente a 1 de Janeiro de 2006, o financiamento do regime especial de pensões da RATP se distinguia do dos regimes de direito comum em dois aspectos: o carácter não liberatório das contribuições e a taxa da contribuição «patronal».
(125)
A Comissão considera que o auxílio deu solução à primeira divergência entre o regime especial da RATP e os regimes de direito comum. Com efeito, anteriormente a 1 de Janeiro de 2006, a RATP não pagava uma contribuição liberatória, mas estava encarregada por lei de equilibrar o regime de pensões dos seus funcionários. A reforma notificada teve por efeito instituir o pagamento de uma contribuição liberatória, que é característica das contribuições pagas por um empregador regido pelo direito comum às caixas que gerem regimes de pensões por repartição. Relativamente à segunda divergência, a Comissão constata que a reforma notificada teve por efeito igualar os níveis dos encargos com o seguro de velhice obrigatório da RATP e das empresas cujas prestações para as reformas se regem pelo direito comum.
(126)
Sem a reforma notificada, a RATP teria de constituir provisões para os exercícios posteriores a 2006, a fim de suprir as responsabilidades associadas às pensões dos seus funcionários estatutários. A necessidade dessas provisões decorreria directamente do facto de as contribuições «patronais» para as pensões dos funcionários da RATP não serem liberatórias.
(127)
Além disso, as contribuições da RATP para o seguro de velhice destinadas a assegurar o equilíbrio financeiro do regime de pensões não estariam harmonizadas com as dos seus concorrentes potenciais.
(128)
Sem a reforma, a RATP teria de assumir um encargo anual suplementar de várias centenas de milhões de EUR.
(129)
A RATP ver-se-ia, portanto, numa situação de desvantagem, decorrente dos seus encargos com pensões no contexto de um mercado liberalizado, o que teria afectado significativamente as suas actividades.
(130)
Resulta do que precede que, tendo em conta o Regulamento (CE) n.o 1370/2007, que prevê a abertura gradual do mercado dos transportes colectivos urbanos, o regime de pensões da RATP segundo a lei de 1948 apresenta características específicas que, consideradas separadamente, criam uma distorção da concorrência em detrimento da RATP e do grupo a que pertence. O efeito essencial do auxílio em apreço é harmonizar as contribuições da RATP com as pagas pelos seus concorrentes e os concorrentes do grupo RATP, eliminando assim a distorção da concorrência específica que afecta a RATP e o grupo RATP.
(131)
Além disso, a reforma possibilita que a RATP passe a agir progressivamente como um investidor privado confrontado com condicionantes comerciais normais. É esse, de resto, um dos objectivos da reforma.
(132)
A Comissão considera igualmente que a medida em apreço é consentânea com o objectivo de interesse comunitário que visa. Nenhum outro instrumento poderia resolver o problema de forma mais eficaz. A atribuição de compensações de serviço público seria uma possibilidade, mas tal abordagem não seria adequada nem sustentável a longo prazo dada a natureza estrutural do problema.
(133)
No que diz respeito à proporcionalidade da medida, a Comissão considera que o auxílio concedido se limita ao estrito mínimo. Desde 1 de Janeiro de 2006, a RATP assume encargos com pensões idênticos aos de uma empresa cujos empregados estejam inscritos nos regimes de direito comum.
(134)
Finalmente, no entender da Comissão, a medida permite assegurar a perenidade de um sistema de pensões cujo modo de financiamento estava obsoleto. A Comissão considera, aliás, que a reforma das prestações do regime especial de pensões (47) constitui um elemento suplementar determinante. Conclui, portanto, que estas medidas se inscrevem perfeitamente no âmbito mais geral da reforma dos sistemas de pensões dos Estados-Membros, preconizada pelo Conselho e pela Comissão (48).
(135)
Numa análise estática, a Comissão considera, por um lado, que as distorções da concorrência induzidas pela medida em apreço no mercado dos transportes colectivos urbanos na Ile-de-France são, por natureza, muito limitadas, visto ser manifesto, tendo em conta o passado e as actividades da RATP, que as responsabilidades associadas às pensões objecto da reforma respeitam a actividades historicamente exercidas num mercado não liberalizado, no qual a concorrência era até ao momento inexpressiva. Por outro lado, no caso dos mercados nos quais o grupo RATP opera através das filiais da empresa RATP, a Comissão considera que a medida tem um efeito muito marginal. Com efeito, estes mercados apenas serão afectados indirectamente, dado que, para além da estrita separação jurídica, contabilística e financeira entre a empresa-mãe e as suas filiais, a reforma notificada não abrange o pessoal das filiais.
(136)
Numa análise dinâmica, sem dúvida mais adequada, a Comissão considera, à luz do Regulamento (CE) n.o 1370/2007, que, embora a medida possa teoricamente permitir que a RATP conserve uma posição dominante, o risco de tal acontecer é baixo. Esta conclusão decorre do facto de a medida se limitar a harmonizar as contribuições pagas pela RATP com as dos seus concorrentes e de o regime de pensões da RATP resultante da reforma de 2008 não representar, no tocante à empresa, um atractivo específico.
(137)
À luz do que precede, a Comissão conclui que os efeitos negativos do auxílio concedido à RATP serão moderados. A reforma notificada limita-se ao estritamente necessário para estabelecimento de condições iguais no que respeita às contribuições para o seguro de velhice obrigatório e põe termo a uma distorção da concorrência que teria prejudicado a RATP, não alterando, por conseguinte, as condições das trocas comerciais de maneira a contrariar o interesse comum.
(138)
O auxílio em apreço é, portanto, compatível com o mercado comum, na condição de a reforma do regime especial de pensões da RATP, destinada a alinhá-lo pelas normas de direito comum que regem os regimes de base dos assalariados do sector privado e dos funcionários públicos, ser integralmente executada.
(139)
A Comissão considera que a conclusão precedente não é posta em causa pela que retirou na sua Decisão 2005/145/CE relativa ao processo EDF (49).
(140)
Nessa decisão, a Comissão autorizou auxílios estatais que libertavam as empresas de um sector de obrigações específicas, relativas às pensões de reforma, que excediam as decorrentes do regime geral de pensões e haviam sido definidas na época do monopólio. A Comissão sustentou, então, que o desagravamento parcial dos encargos resultante do mecanismo de financiamento dos direitos de pensão específicos adquiridos anteriormente à reforma constituía um auxílio estatal na acepção do artigo 87.o, n.o 1, do Tratado, que podia ser considerado compatível com o mercado comum. A Comissão concluiu, na sua análise da compatibilidade, que a situação da EDF não diferia substancialmente da que caracteriza em geral o sector da energia no que respeita aos «custos irrecuperáveis». Tratava-se, com efeito, de auxílios destinados a facilitar a transição para um sector energético liberalizado. A Comissão julgou conveniente equiparar os auxílios à EDF à compensação de custos irrecuperáveis (50) e anunciou que seguiria esta abordagem na análise de casos semelhantes.
(141)
No caso vertente, e tendo em conta o que precede, a Comissão considera que o auxílio estatal concedido à RATP a liberta de obrigações com as pensões de reforma que excediam as decorrentes do regime geral e que haviam sido definidas anteriormente à liberalização do mercado. Considera ainda que a reforma implementada na RATP no início de 2008 alinha o regime especial de pensões dos funcionários da RATP pelas normas de direito comum que regem os regimes de base dos assalariados do sector privado e dos funcionários públicos.
11.4. CONCLUSÃO
(142)
Em conclusão, a Comissão considera que a medida em apreço constitui um auxílio estatal na acepção do artigo 87.o, n.o 1, do Tratado. Esse auxílio é ilegal, mas é compatível com o mercado comum ao abrigo do artigo 87.o, n.o 3, alínea c), do Tratado.
12. APRECIAÇÃO DA SEGUNDA E DA TERCEIRA MEDIDAS
(143)
Conforme indicado atrás, no quadro da reforma notificada o Estado atribuirá à CRP-RATP, a partir de 1 de Janeiro de 2006, uma subvenção destinada a equilibrar as contas desta caixa.
(144)
Além disso, a reforma notificada contempla a possibilidade de a CRP-RATP integrar os direitos de base do regime especial de pensões nos regimes de direito comum. A fim de respeitar o princípio geral de neutralidade financeira, esta integração pressupõe o pagamento de tornas aos regimes de acolhimento, que o Estado assumirá em substituição da CRP- RATP.
(145)
Trata-se, portanto, de determinar se estas medidas constituem auxílio estatal na acepção do artigo 87.o, n.o 1, do Tratado.
(146)
A esse respeito, convém recordar que o artigo 87.o do Tratado se aplica apenas às empresas na acepção do direito comunitário da concorrência. Segundo jurisprudência assente do Tribunal de Justiça, a protecção social não constitui, quando se funda na solidariedade, uma actividade económica na acepção do Tratado (ver ponto 67 da decisão de 10 de Outubro de 2007 que dá início ao procedimento) (51).
(147)
À luz dessa jurisprudência, a Comissão considera, pelos motivos enumerados a seguir, que nem a CRP-RATP nem as caixas de pensões em que estão inscritos os trabalhadores no activo e reformados da RATP, ou seja, a CNAV e a AGIRC-ARRCO, são empresas na acepção do direito comunitário da concorrência.
(148)
A Comissão observa, primeiramente, que os funcionários da RATP beneficiam de uma protecção social obrigatória, que comporta um regime de seguro de velhice autónomo cujo objectivo é social. Este regime destina-se a assegurar, ao conjunto das pessoas abrangidas, a cobertura do risco associado à velhice, independentemente da condição social e do estado de saúde no momento da inscrição.
(149)
A Comissão considera, além disso, que o regime obedece ao princípio da solidariedade, na medida em que as contribuições pagas pelos trabalhadores no activo financiam as pensões dos trabalhadores reformados.
(150)
A Comissão assinala, ainda, que a gestão do regime foi confiada por lei à CRP-RATP, cuja actividade está sujeita ao controlo do Estado. A esse título, ela recebe o produto das contribuições devidas pelos assalariados da RATP e pela própria RATP e assegura o pagamento e o serviço das pensões. A Comissão observa que a CRP-RATP tem, em virtude do artigo L711-1 do Código da Segurança Social, todas as atribuições definidas no artigo L111-1 do mesmo código, que recorda, em especial, que a organização da segurança social se funda no princípio da solidariedade nacional.
(151)
A Comissão constata por último que, na execução da sua missão, a CRP-RATP aplica a lei e não tem nenhuma possibilidade de influir no montante das contribuições, a utilização dos fundos ou a determinação do nível das prestações. As prestações pagas são legais e não dependem do montante das contribuições recebidas.
(152)
Uma vez que a CRP-RATP não constitui uma empresa na acepção do direito comunitário da concorrência, a Comissão considera que o pagamento pelo Estado de uma subvenção à CRP-RATP destinada a assegurar o seu equilíbrio e o financiamento das tornas pelo Estado em substituição da CRP-RATP não constituem auxílios estatais na acepção do artigo 87, n.o 1, do Tratado CE,
ADOPTOU A PRESENTE DECISÃO:
Artigo 1.o
A criação da caixa de pensões do pessoal da RATP (CRP-RATP) constitui um auxílio estatal à luz do artigo 87.o, n.o 1, do Tratado CE, concedido ilegalmente pela França em violação do artigo 88.o, n.o 3, do Tratado CE.
O referido auxílio estatal é compatível com o mercado comum ao abrigo do artigo 87.o, n.o 3, alínea c), do Tratado CE, na condição de a reforma do regime especial de pensões da RATP, destinada a harmonizá-lo com as normas de direito comum que regem os regimes de base dos assalariados do sector privado e dos funcionários públicos, ser integralmente executada.
A execução do referido auxílio é, por conseguinte, autorizada.
Artigo 2.o
O pagamento pelo Estado de uma subvenção à CRP-RATP destinada a assegurar o seu equilíbrio e o financiamento das tornas pelo Estado, em substituição da CRP-RATP, quando da integração dos direitos de base do regime especial nos regimes de direito comum não constituem auxílios estatais na acepção do artigo 87, n.o 1, do Tratado CE.
Artigo 3.o
A República Francesa é a destinatária da presente decisão.
Feito em Bruxelas, em 13 de Julho de 2009.