KOMMISSIONENS AFGØRELSE
af 6. juli 2010
om foranstaltning C 40/07 (ex NN 48/07) som Rumænien har indført til fordel for ArcelorMittal Tubular Products Roman S.A. (tidligere Petrotub Roman S.A.)
(meddelt under nummer K(2010) 4492)
(Kun den rumænske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2013/516/EU)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 108, stk. 2, første afsnit
under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),
under henvisning til bestemmelserne i bilag VII og tillæg A til bilag VII til protokollen om overgangsforanstaltninger til tiltrædelsestraktaten med Rumænien,
efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler (1) og under hensyntagen til disse bemærkninger,
ud fra følgende betragtninger:
I. SAGSFORLØB
(1)
Ved brev af 2. februar 2007 anmodede Kommissionen Rumænien om oplysninger om eftergivelse af gæld til staten og omlægning af gæld til staten til fordel for Petrotub Roman S.A. (i det følgende benævnt "Petrotub") i forbindelse med Petrotubs privatisering i 2003 (efter privatiseringen blev virksomheden omdøbt til Mittal Steel Roman og efterfølgende ArcelorMittal Tubular Products S.A. (2) - i det følgende benævnt "AM Roman").
(2)
Ved brev af 25. september 2007 meddelte Kommissionen Rumænien, at den med hensyn til den eventuelle støtte i forbindelse med privatiseringen af Petrotub havde besluttet at indlede en procedure i henhold til artikel 108, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (3). Kommissionens beslutning blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (4). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at indsende deres bemærkninger til foranstaltningen.
(3)
Rumænien fremsatte bemærkninger ved brev af 26. november 2007, som blev registreret samme dag. Ved brev dateret den 28. januar 2008, der blev registreret den 29. januar 2008, fremsatte ArcelorMittal (moderselskabet) og AM Roman (det pågældende datterselskab) bemærkninger, der blev meddelt Rumænien den 12. februar 2008. Rumænien reagerede ved skrivelse af 11. marts 2008, der blev registreret samme dag.
(4)
Ved brev af 26. februar 2009, 8. oktober 2009 og 29. januar 2010 anmodede Kommissionen om yderligere oplysninger. Rumænien svarede ved brev af 27. april 2009, 19. oktober 2009 og 3. februar 2010, der alle blev registreret på de samme datoer.
II. BESKRIVELSE AF DE FAKTISKE OMSTÆNDIGHEDER
1. Virksomheden
(5)
AM Roman er en producent af sømløse stålrør med hjemsted i Roman, som er en rumænsk region, der modtager bistand i medfør af artikel 107, stk. 3, litra a), i TEUF (5). Inden privatiseringen i 2003 var virksomheden, som dengang hed Petrotub, producent af sømløse stålrør, hvis produktion omfattede varmvalsede og koldvalsede stålrør med en diameter på mellem 6 og 620 mm og en godstykkelse på mellem 0,5 og 70 mm. Disse produkter har forskellige anvendelsesformål i energiindustrien (inden for olie- og gasindustrien, den kemiske industri, atomenergi og den konventionelle energi) samt i maskin- og anlægsindustrien. Efter privatiseringen fortsatte virksomheden med at operere på det samme produktmarked. På nuværende tidspunkt ejer ArcelorMittal Tubular Products Holding B.V. Rotterdam NLD (i ArcelorMittal-koncernen) 69,76 % af aktiebeholdningen i virksomheden (6).
2. Den omhandlede foranstaltning
(6)
Den 23. juli 2003 offentliggjorde det rumænske privatiseringsagentur, APAPS (det nuværende AVAS) (7), at det agtede at sælge sin aktieandel på 70 % i Petrotub. Privatiseringen blev gennemført ved offentligt udbud. Den 28. oktober 2003 blev der undertegnet en salgsaftale med LNM Holdings NV (det nuværende ArcelorMittal) med en købspris på 6 mio. USD (5,1 mio. EUR (8)).
(7)
I forbindelse med privatiseringen indvilligede APAPS på vegne af den rumænske stat i at afskrive gæld til staten, som beløb sig til i alt 22,5 mio. EUR, og til at omlægge den resterende gæld til staten.
(8)
I 1998 havde Petrotub optaget et erhvervslån på [30-50] (9) mio. DEM [15-25 mio. EUR] med en løbetid indtil 2011 i den tyske udviklingsbank Kreditanstalt für Wiederaufbau (herefter benævnt "KfW") med henblik på køb af en ny valse hos Mannesmann AG. De forskellige elementer i KfW's finansieringspakke var sikret ved hjælp af statsgarantier stillet af Tyskland og Østrig og en bankgaranti fra den rumænske bank Banca Comercială Română (BCR). Den tyske statsgaranti blev modgaranteret af den rumænske stat. Den rumænske modgaranti dækkede 85 % af det samlede KfW-lån på 30-50 mio. DEM. Rumænien pålagde Petrotub et engangsgebyr på [3-7 %].
III. INDLEDNINGSBESLUTNING
(9)
I åbningsbeslutningen orienterede Kommissionen Rumænien om, at grundlaget for åbningsbeslutningen var bilag VII, afdeling B, om strukturomlægning af stålindustrien, til protokollen til Rumæniens tiltrædelsestraktat (i det følgende benævnt "Bilag VII"), og at Kommissionen i mangel af specifikke bestemmelser i bilag VII med hensyn til de rumænske rørproducenters retsstilling på tidspunktet for privatiseringen ville undersøge, hvorvidt der foreligger statsstøtte til AM Roman, og hvorvidt denne er forenelig med traktaten.
(10)
Kommissionen bemærkede, at købsprisen (5,1 mio. EUR) ikke dækkede det tab, som staten blev påført i kraft af den eftergivelse af gæld til staten, der beløb sig til 22,5 mio. EUR, og som det rumænske privatiseringsagentur APAPS indrømmede i forbindelse med privatiseringen.
(11)
Inden indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure havde Rumænien fremsendt en rapport udarbejdet af en ekstern konsulent (10) for at dokumentere, at en privatisering på de fastsatte vilkår havde været den mest gunstige løsning for staten.
(12)
I rapporten blev det påpeget, at privatisering førte til den mest gunstige situation for den rumænske stat. I nedenstående tabel sammenlignes de beløb, som de enkelte offentlige kreditinstitutioner skønsmæssigt ville have opnået i henholdsvis privatiserings- og likvidationsscenariet (11).
Privatisering
Likvidation
Socialsikringskassen
[…] mio. EUR
[…] mio. EUR
Arbejdsløshedskassen
[…] mio. EUR
[…] mio. EUR
Sygekassen
[…] mio. EUR
[…] mio. EUR
APAPS
[…] mio. EUR
(inklusive salgsprisen på 5,1 mio. EUR)
0
Staten i alt
[4-9] mio. EUR
[19-26] mio. EUR
(13)
Denne rapport byggede på antagelsen om, at 1998-garantien i tilfælde af likvidation ville være blevet udløst, og at gældsforpligtelsen i form af det lån, som Petrotub i 1998 optog hos KfW, dvs. [15-25] mio. EUR, ville have påhvilet staten (repræsenteret ved finansministeriet). I likvidationsscenariet ville staten således i sidste ende kun have modtaget [2-9] mio. EUR, hvilket til sammenligning er lavere end det samlede beløb på [4-9] mio. EUR, som den modtog i kraft af privatiseringen.
(14)
I åbningsbeslutningen stillede Kommissionen spørgsmålstegn ved, hvorvidt resultaterne af privatiserings- og likvidationsscenarierne skulle være blevet anslået for staten som helhed, som foreslået i ekspertrapporten, eller særskilt for hver enkelt offentlig kreditor i overensstemmelse med retspraksis fra HAMSA-sagen (12).
(15)
Kommissionen betvivlede tilmed, at tabet på [15-25] mio. EUR som følge af udløsningen af 1998-garantien kunne medtages i beregningen af resultatet ved likvidation. I henhold til Hytasa- (13) og Gröditzer-dommen (14) må der sondres mellem de forpligtelser, staten hæfter for som ejer af et selskabs aktiekapital, og de forpligtelser, der kan påhvile den som offentlig myndighed. Som følge heraf kan de omkostninger, der hæftes for i forbindelse med en lov om offentlige myndigheder, ikke medtages i beregningen af de omkostninger, som en privat aktionær ville have været i stand til og villig til at hæfte for. Kommissionen ser det rumænske finansministeriums udstedelse af en statsgaranti til Petrotub i 1998 som en indikation af, at en privat aktionær ikke ville have været i stand til at udstede en sådan garanti. Et andet forhold, der peger i den retning, er at 1998-garantien blev ydet på vilkår og betingelser, som en privat aktør måske ikke ville accepteret.
IV. BEMÆRKNINGER FRA RUMÆNIEN OG INTERESSEREDE PARTER
(16)
I sit indlæg af 27. november 2007 gjorde Rumænien hovedsagelig gældende, at privatiseringen af Petrotub i oktober 2003 ikke havde begunstiget hverken Petrotub eller køberen, og at transaktionen derfor ikke omfattede statsstøtte i henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF.
(17)
Rumænien fremhævede indledningsvis, at salget af Petrotub var blevet gennemført efter afholdelse af en åben, gennemsigtig og ubetinget udbudsprocedure, hvilket efter de rumænske myndigheders opfattelse viste, at Petrotub var blevet solgt til markedsprisen, og at køberen ikke blev begunstiget ved købet. For det andet mente Rumænien, at staten havde handlet på samme måde som enhver privat sælger ville have gjort, nemlig ved i forbindelse med valget mellem privatisering og likvidation at vælge det scenario, der var mest fordelagtigt ud fra rent økonomiske betragtninger, uden at tage højde for ikke-kommercielle eller politiske betragtninger af den art, som i sagens natur kendetegner udøvelsen af offentlig myndighed.
(18)
I forbindelse med dette andet argument dokumenterede Rumænien, at privatiseringsagenturet, AVAS, i henhold til den nationale lovgivning var forpligtet til og havde beføjelse til at vurdere og sammenligne de samlede resultater af privatisering og likvidation under hensyntagen til statsbudgettet som helhed. Privatiseringsagenturet vælger med andre ord det scenario, som er det mest gunstige for statsbudgettet som helhed, på samme måde som en stor koncern med adskillige kreditorer ville gøre. Ud fra denne synsvinkel, der er i strid med Kommissionens standpunkt, hverken kunne eller skulle staten foretage en særskilt vurdering af resultatet som følge af privatisering og likvidation for hvert af de relevante offentlige organer.
(19)
I forbindelse med vurderingen af resultatet af likvidationen var det desuden korrekt af staten at medregne det tab, som var forbundet med udløsningen af 1998-garantien, da en privat investor også ville have ydet Petrotub en sådan garanti på de givne betingelser. Virksomheden var ikke i vanskeligheder på det tidspunkt, hvor garantien blev ydet, og den risikopræmie, som blev opkrævet hos Petrotub for garantien, udgjorde en passende betaling for en aktionærgaranti, der blev udstedt for en virksomhed, som på daværende tidspunkt var velkørende.
(20)
Desuden skal 1998-garantien vurderes med udgangspunkt i de relevante statsstøttebestemmelser, der var gældende på daværende tidspunkt. I Kommissionens meddelelse om kortfristede eksportkreditforsikringer, som var gældende på daværende tidspunkt, blev langfristede eksportkreditforsikringer undtaget fra kontrollen i medfør af artikel 107, stk. 1, i TEUF (den tidligere artikel 87, stk. 1, i TEF) (15). Rumænien understregede endvidere, at Petrotub i 1998, da garantien blev ydet, var rørproducent, og således ikke var omfattet af EKSF-definitionen af stål eller af bestemmelserne i protokol nr. 2 i EKSF-aftalen om stål henhørende under Europaaftalen.
(21)
AM Roman og moderselskabet ArcelorMittal tilsluttede sig fuldt ud Rumæniens argumentation. Under henvisning til den rumænske lovgivning, der var gældende på daværende tidspunkt, og til Europaaftalens bestemmelser om statsstøtte fremhævede virksomhederne desuden, at den statsgaranti, som blev udstedt til Petrotub i 1998, ikke omfattede statsstøtte. Endvidere udgjorde 1998-garantien en tydelig og bindende kommerciel forpligtelse, som staten påtog sig i sin egenskab af hovedaktionær i den pågældende virksomhed, og kan derfor medtages i beregningen af likvidationsomkostningerne. ArcelorMittal fremhævede også, at selskabet havde købt Petrotub til markedspris, og at enhver eventuel fordel som følge af privatiseringen, quod non, under alle omstændigheder ville have tilfaldet staten som sælger.
V. VURDERING
1. Lovvalg og Kommissionens kompetence
(22)
Denne procedure omhandler begivenheder, som fandt sted inden Rumæniens tiltrædelse af Den Europæiske Union (den 1. januar 2007). Petrotub blev privatiseret i oktober 2003. I 1998 havde den rumænske stat udstedt en garanti til Petrotub i forbindelse med optagelsen af et lån på [30-50] mio. DEM hos KfW til køb af en ny valse. 1998-garantien er knyttet til privatiseringen i 2003, for så vidt Rumænien gjorde gældende, at statens omkostninger i tilfælde af likvidation skal medtages i vurderingen af privatiseringstransaktionen i 2003 i forbindelse med princippet om markedsøkonomiske Investor.
(23)
Den generelle regel er, at artikel 107-108 i TEUF ikke finder anvendelse på foranstaltninger iværksat før tiltrædelsen, når de heller ikke finder anvendelse efter tiltrædelsen (16). Kommissionen har kompetence til at udøve undtagelsesvis kontrol af statsstøtte ydet af Rumænien i forbindelse med omstruktureringen af den rumænske stålindustri inden tiltrædelsen på grundlag af bilag VII til tiltrædelsestraktaten for Rumænien (17). Denne undtagelse afviger fra de generelle regler.
(24)
I bilag VII gives der i en bestemmelse tilladelse til, at Rumænien kan afslutte den omstrukturering af landets stålindustri, som blev iværksat inden tiltrædelsen. Omstruktureringen af den rumænske stålindustri inden tiltrædelsen blev iværksat i henhold til protokol nr. 2 i EKSF-aftalen om stål henhørende under Europaaftalen (i det følgende benævnt "protokol nr. 2") og fortsat i henhold til den tillægsprotokol, der blev undertegnet den 23. oktober 2002 (i det følgende benævnt "tillægsprotokollen").
(25)
I protokol nr. 2 fik Rumænien tildelt en femårig periode, hvor landet kunne omstrukturere sin EKSF-stålindustri med henblik på tiltrædelse. Perioden varede fra 1993 til udgangen af 1998. Perioden blev forlænget indtil udgangen af 2004 med en tillægsprotokol, som blev vedtaget ved Rådets beslutning af 29. juli 2002 og undertegnet den 23. oktober 2002. I hele denne periode, dvs. fra 1993 indtil udgangen af 2004, havde Rumænien tilladelse til at yde en omstruktureringsstøtte til stålindustrien, der opfyldte de fastsatte kriterier i protokol nr. 2 (anvendelsen af kriterierne blev forlænget i henhold til tillægsprotokollen), samt på grundlag af det nationale omstruktureringsprogram (i det følgende benævnt "NOP"), som var godkendt af Fællesskabet. Den 18. juli 2005 godkendte Rådet det rumænske NOP (18).
(26)
Bilag VII er en "sikkerhedsforanstaltning", der bemyndiger Kommissionen til efter den 1. januar 2007 (tiltrædelsesdatoen) at overvåge Rumæniens støtte til stålindustrien før tiltrædelsen på grundlag af protokol nr. 2 (fortsat i henhold til tillægsprotokollen) og NOP. I bilag VII bemyndiges Kommissionen desuden til at kræve, at den ydede støtte tilbagebetales, hvis den ikke overholder protokol nr. 2 og NOP. Bilag VII har følgelig karakter af lex specialis, da det tillader overvågning af og kontrol med Rumæniens statsstøtte til stålindustrien med tilbagevirkende kraft forud for landets tiltrædelse af EU. Det er en undtagelse, der afviger fra de generelle regler. I nylige domme vedrørende statsstøtte ydet til polske stålvirksomheder før tiltrædelsen (19) har Retten fastslået, at protokol nr. 8 til tiltrædelsestraktaten for Polen udgør en lex specialis, der indeholder bestemmelser, som svarer til bestemmelserne i bilag VII.
(27)
Kommissionen skal i den igangværende procedure vurdere, om kompetencen til at udøve undtagelsesvis kontrol med tilbagevirkende kraft nævnt i betragtning 23-26 også vedrører den støtte, som Rumænien ydede til rørproducenter før landets tiltrædelse af EU. Det er i denne forbindelse nødvendigt at fortolke det retsgrundlag, der finder anvendelse i dette tilfælde, nemlig bilag VII sammenholdt med protokol nr. 2 og tillægsprotokollen. Det skal undersøges, om bestemmelserne omfatter den støtte, som Rumænien ydede til rørproducenter før landets tiltrædelse af EU.
(28)
Bestemmelser, der udgør lex specialis, skal i overensstemmelse med de almene retsprincipper fortolkes snævert. En snæver fortolkning af retsgrundlaget (se betragtning 29-43 nedenfor) fører frem til den konklusion, at Kommissionens kompetence til at udøve undtagelsesvis kontrol med tilbagevirkende kraft er begrænset til (eventuel) støtte, der er tildelt producenter af EKSF-produkter inden tiltrædelsen af EU, og Kommissionens kompetence vedrører derved ikke (eventuel) støtte til rørproducenter.
(29)
Kommissionens kompetence til at overvåge og kontrollere førtiltrædelsesstøtte til rumænsk stålindustri med tilbagevirkende kraft er fastsat i bilag VII, punkt 12 og 17. I henhold til punkt 12 er Kommissionen og Rådet bemyndiget til at overvåge gennemførelsen af det rumænske NOP forud for og efter tiltrædelsen indtil 2009. I henhold til punkt 17 er Kommissionen bemyndiget til at kræve tilbagebetaling af ydet statsstøtte, hvis de fastsatte betingelser i punkt 1-3 i bilag VII ikke overholdes (som anført i betragtning 30-32 nedenfor).
(30)
Det fastsættes i punkt 1 i bilag VII, at statsstøtte, som Rumænien fra 1993 til 2004 ydede til "bestemte dele af den rumænske stålindustri", anses for at være forenelig med det indre marked, forudsat at: "den periode, der er omhandlet i artikel 9, stk. 4, i protokol nr. 2 om EKSF-produkter til Europaaftalen […] er blevet forlænget indtil den 31. december 2005", vilkårene og betingelserne i NOP er blevet overholdt, der ikke ydes eller betales nogen form for statsstøtte til stålvirksomheder, som er omfattet af nationale strukturomlægningsprogrammer efter den 1. januar 2005, og "[…] der ikke ydes eller betales statsstøtte til den rumænske stålsektor efter den 31. december 2004". Der fastsættes også følgende: "Med henblik på disse bestemmelser og tillæg A forstås ved statsstøtte til strukturomlægning en hvilken som helst foranstaltning vedrørende stålvirksomheder, der udgør statsstøtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1, og ikke kan anses for forenelig med det fælles marked i henhold til de normale regler, der anvendes i Fællesskabet".
(31)
I punkt 2 i bilag VII bestemmes det, at kun virksomheder, der er anført som begunstigede virksomheder i henhold til NOP (og som også er anført i tillæg A til bilag VII), er berettiget til statsstøtte i perioden 1993-2004.
(32)
I punkt 6 i bilag VII bestemmes det, at virksomheder, der ikke er anført som begunstigede virksomheder i henhold til NOP, ikke kan "modtage statsstøtte til strukturomlægning eller nogen anden form for støtte" og heller ikke skal indskrænke deres kapacitet.
(33)
Bilag VII, punkt 1, første afsnit, indeholder en tydelig henvisning til artikel 9, stk. 4, i protokol nr. 2 (bestemmelsens anvendelse er forlænget med tillægsprotokollen undertegnet den 23. oktober 2002). Protokol nr. 2 vedrører alene EKSF-stålprodukter, og der findes sågar en fortegnelse over EKSF-stålprodukterne i et tillæg. Indholdet af tillægget er en gentagelse af den fortegnelse over EKSF-varer, som er anført i bilag I til EKSF-traktaten, hvor rør tydeligvis ikke indgår i definitionen over "EKSF-stålprodukter" ("stålrør (sømløse eller svejsede) […] trukne stålstænger og slebne eller polerede stålstænger samt jernafstøbninger (rør, tykvæggede rør og fittings samt andre jernafstøbninger").
(34)
EKSF-traktaten udløb den 23. juli 2002. Fra denne dato blev statsstøtte til stålindustrien en del af EU's generelle lovgivningsrammer. I denne forbindelse blev det besluttet, at definitionen på den europæiske stålindustri skulle udvides med rørproducenter. Denne ændrede definition blev anført i artikel 27 og bilag B til de multisektorale rammebestemmelser for regionalstøtte til store investeringsprojekter (20), ifølge hvilke EU's stålindustri omfatter sømløse rør og store svejsede rør (med en diameter på over 406,4 mm). Denne udvidede definition på stålsektoren blev derpå gentaget i bilag I til retningslinjer for statsstøtte med regionalt sigte for 2007-2013 (21) samt i artikel 2, stk. 29, i den generelle gruppefritagelsesordning (22).
(35)
Denne ændring inddrog den nye definition på EU's stålsektor, der omfatter rørproducenter, men den blev ikke desto mindre ikke indført tydeligt i hverken protokol nr. 2 eller tillægsprotokollen. Protokol nr. 2 udløb den 31. december 1997. Med tillægsprotokollen blev gyldighedsperioden af protokol nr. 2 forlænget med yderligere otte år fra den 1. januar 1998 eller indtil Rumæniens tiltrædelse af EU (afhængigt af hvad der først indtræffer). I tillægsprotokollen henvises der generelt til "stålprodukter", og bestemmelsens anvendelsesområde er tydeligt forbundet med artikel 9, stk. 4, i protokol nr. 2, der alene vedrører EKSF-produkter. I henhold til artikel 2 i tillægsprotokollen blev forlængelsen af gyldighedsperioden af protokol nr. 2 navnlig gjort afhængig af, at Rumænien forelagde Kommissionen et NOP og virksomhedsomstruktureringsplaner for støttemodtagerne, som begge opfylder "kravene i artikel 9, stk. 4, i protokol nr. 2 til Europaaftalen, og som er blevet evalueret og godkendt af den nationale myndighed for statsstøttekontrol (Kontoret for Konkurrence og Forbrugerbeskyttelse)".
(36)
Set i lyset af fortolkningen af punkt 1-2 og 6 i bilag VII samt protokol nr. 2 og tillægsprotokollen konstateres det derfor, at punkt 17 i bilag VII ikke giver Kommissionen kompetence til at kontrollere støtte tildelt rumænske rørproducenter forud for tiltrædelsen og særlig i perioden 1993-2004.
(37)
Uafhængigt af den retlige fortolkning af det anvendte retsgrundlag (dvs. bilag VII, protokol nr. 2 og tillægsprotokollen - se betragtning 29-36 ovenfor) undersøgte Kommissionen også, om gennemførelsesbestemmelserne til reglerne om statsstøtte i Europaaftalen og protokol nr. 2 samt de gennemførelsesbestemmelser, der blev vedtaget i 2001 af EU og Rumænien (i det følgende benævnt "gennemførelsesbestemmelserne" (23)), har betydning for fastsættelsen af Kommissionens kompetence til med tilbagevirkende kraft at kontrollere (eventuel) støtte til rumænske rørproducenter tildelt forud for tiltrædelsen.
(38)
Gennemførelsesbestemmelserne indeholder principielt procedurebestemmelser, der skal skelnes fra de materielle bestemmelser om statsstøtte i Europaaftalen og protokol nr. 2. Det skal dog bemærkes, at gennemførelsesbestemmelserne ligeledes indeholder særlige bestemmelser om kriterier til undersøgelse af, om støtten er forenelig med henholdsvis Europaaftalen og protokol nr. 2.
(39)
Det fastslås i den første sætning i gennemførelsesbestemmelsernes artikel 2, stk. 1, at: "[d]en i artikel 1 omhandlede undersøgelse af, hvorvidt støtteprogrammer og støttetildelinger er forenelige med Europaaftalen, vurderes på grundlag af kriterier, som udformes på basis af anvendelsen af artikel 87 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, dvs. på grundlag af nuværende og fremtidig afledt ret, rammebestemmelser, retningslinjer og andre relevante administrative retsakter, der er i kraft i Fællesskabet, samt den retspraksis, der er fastlagt af Retten i Første Instans og De Europæiske Fællesskabers Domstol og afgørelser truffet af associeringsrådet i medfør af artikel 4, stk. 3." I dette stykkes første punktum fastlægges et generelt princip, hvorfor de materielle kriterier for undersøgelse af, om statsstøtte er forenelig med Europaaftalen, generelt har en "udviklingskarakter". Alle løbende ændringer i EU-lovgivningen og domstolenes retspraksis inddrages nemlig i kriterierne.
(40)
I artikel 2, stk. 1, andet punktum, henvises der særlig til de forenelighedskriterier, som er fastlagt i protokol nr. 2: "Hvis støtteydelsen eller støtteprogrammer gælder produkter, der er omfattet af traktaten om oprettelse af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab, anvendes dette stykkes første punktum fuldt ud, idet undersøgelsen dog ikke foretages på grundlag af de kriterier, der er udformet på basis af anvendelsen af artikel 87 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, men på grundlag af kriterier, der er udformet på basis af anvendelsen af statsstøttereglerne i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab." Det skal bemærkes, at det tydeligt fremgår af bestemmelsen, at udviklingen af forenelighedskriterierne er forbundet med EKSF-traktaten i forhold til støtte, der er omfattet af protokol nr. 2. Det er i modsætning til den generelle støtte, der vedrører artikel 2, stk. 1, første sætning (se betragtning 41 ovenfor). Bestemmelsen forholder sig ikke tydeligt til udviklingen af forenelighedskriterierne efter udløbet af EKSF-traktaten i 2002.
(41)
I gennemførelsesbestemmelsernes artikel 2, stk. 2 og 3, fastsættes EU's forenelighedskriterier, som Rumænien skal opfylde. Rumænien underrettes især om alle EU-ændringer af forenelighedskriterierne, når sådanne retsakter ikke offentliggøres, og "har Rumænien ikke senest tre måneder efter modtagelsen af de officielle oplysninger om ændringerne gjort indsigelse mod dem, gælder de som forenelighedskriterier, jf. stk. 1. Gør Rumænien indsigelse mod ændringerne, finder der med udgangspunkt i den indbyrdes tilnærmelse af lovgivningerne, der tilsigtes med Europaaftalen, konsultationer sted i associeringsrådet i henhold til artikel 7 og 8 i nærværende bestemmelser".
(42)
Selv om Rumænien inden for tre måneder ikke havde gjort indsigelse mod ændringen i Fællesskabets definition af stålindustrien, som i 2002 blev udvidet til at omfatte rørproducenter, kunne ændringerne i EU-lovgivningen ikke finde anvendelse på støtte, der ikke var underlagt Europaaftalen, nemlig støtte, der ikke var omfattet af EKSF-traktaten. Bilag VII udgør herudover lex specialis, og Kommissionen kan derfor ikke anvende den udvidede definition af EU's stålsektor til at fastsætte bilagets anvendelsesområde efter udløbet af EKSF-traktaten. Det er derfor nødvendigt at foretage en tydelig sondring mellem "udviklingskarakteren" af den lovgivning, der gælder for statsstøtte til den rumænske stålindustri forud for tiltrædelsen til EU i henhold til Europaaftalen, og en nødvendigvis snæver fortolkning af Kommissionens kompetence til at udøve kontrol med tilbagevirkende kraft, hvilket fremgår af bilag VII, protokol nr. 2 og tillægsprotokollen.
VI. KONKLUSION
(43)
Kommissionen må som følge af de ovennævnte betragtninger (se navnlig betragtning 36 og 42 ovenfor) konstatere, at den ikke har kompetence til at kontrollere støtte tildelt til rumænske rørproducenter inden tiltrædelsen, især fra 1993-2004, på grundlag af bilag VII. Nærværende procedure afsluttes, idet det tages til efterretning, at Kommissionen ikke har kompetence til at vurdere de pågældende foranstaltninger -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Den formelle undersøgelsesprocedure efter artikel 108, stk. 2, i TEUF, der blev indledt med brev til Rumænien af 25. september 2007, afsluttes, da Kommissionen i henhold til bestemmelserne i bilag VII, afdeling B, til tiltrædelsestraktaten for Rumænien ikke har kompetence til at kontrollere den støtte, som Rumænien tildelte i forbindelse med privatiseringen af Petrotub Roman S.A. i 2003.
Artikel 2
Denne afgørelse er rettet til Rumænien.
Udfærdiget i Bruxelles, den 6. juli 2010.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2010. július 6.)
a Románia által az ArcelorMittal Tubular Products Roman S.A. (korábban Petrotub Roman S.A.) vonatkozásában végrehajtott C 40/07. (korábbi NN 48/07.) számú intézkedésről
(az értesítés a C(2010) 4492. számú dokumentummal történt)
(Csak a román nyelvű szöveg hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2013/516/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére,
tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra és különösen annak 62. cikke (1) bekezdésének a) pontjára,
tekintettel a Románia csatlakozási szerződésének mellékletét képező, átmeneti intézkedésekről szóló jegyzőkönyv VII. mellékletében, valamint a VII. melléklet A. függelékében foglalt rendelkezésekre,
miután felhívta az érdekelt feleket, hogy a fent említett rendelkezés(ek)nek (1) megfelelően tegyék meg észrevételeiket, és ezen észrevételek figyelembevételével,
mivel:
I. ELJÁRÁS
(1)
A Bizottság 2007. február 2-i levelében felkérte Romániát, hogy a Petrotub Roman S.A. (a továbbiakban: Petrotub) 2003. évi privatizációjával összefüggésben (a privatizációt követően a vállalat új neve Mittal Steel Roman, ezt követően ArcelorMittal Tubular Products S.A. (2) lett - a továbbiakban: AM Roman) adjon tájékoztatást a vállalattal szemben fennálló követelésekről való lemondás és az adósság átütemezése tekintetében.
(2)
A Bizottság 2007. szeptember 25-i levelében értesítette Romániát arról a döntéséről, hogy a Petrotub privatizációjával összefüggő esetleges támogatás tekintetében megindítja az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikkének (2) bekezdése (3) szerinti eljárást. Ez a határozat az Európai Unió Hivatalos Lapjában kihirdetésre került (4). A Bizottság felhívta az érdekelteket a szóban forgó intézkedéssel kapcsolatos észrevételeik benyújtására.
(3)
Románia a 2007. november 26-án kelt és iktatott levelében benyújtotta észrevételeit. Az ArcelorMittal (az anyavállalat) és az AM Roman (az érintett leányvállalat) a 2008. január 28-i keltezésű és 2008. január 29-én iktatott leveleikben nyújtották be észrevételeiket, amelyekről Románia 2008. február 12-én kapott tájékoztatást. Románia a 2008. március 11-én kelt és iktatott levelében adott választ.
(4)
A Bizottság a 2009. február 26-án, 2009. október 8-án és 2010. január 29-én kelt leveleiben további tájékoztatást kért. Románia a kérésre a 2009. április 27-én, 2009. október 19-én és 2010. február 3-án kelt és iktatott levelekben válaszolt.
II. A TÉNYEK ISMERTETÉSE
1. A vállalat
(5)
Az AM Roman varrat nélküli acélcsöveket gyártó vállalat, amelynek székhelye az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének a) pontja alapján támogatásban részesülő (5), Roman nevű romániai régióban található. A 2003. évi privatizációt megelőzően az akkor Petrotub néven működő vállalat varrat nélküli acélcsöveket, azaz 6-620 mm átmérőjű és 0,5-70 mm falvastagságú, melegen hengerelt és hidegen hengerelt acélcsöveket gyártott. Ezeket a termékeket az energiaiparban (olaj, gáz, vegyi anyagok, nukleáris és hagyományos energia), valamint a gépgyártásban és az építőiparban széles körben alkalmazzák. A vállalat a privatizációt követően ugyanazon a piacon folytatta tevékenységét. Jelenleg az (ArcelorMittal csoportba tartozó) ArcelorMittal Tubular Products Holding B.V. Rotterdam NLD 69,76 %-os részesedéssel rendelkezik a vállalatban (6).
2. A szóban forgó intézkedés
(6)
2003. július 23-án a román privatizációs ügynökség, az APAPS (jelenleg AVAS) (7) nyilvánosságra hozta a Petrotub vállalatban meglévő 70 %-os részesedésének értékesítésére irányuló szándékát. A privatizációra közbeszerzési eljárás útján került sor. A 6 millió USD (5,1 millió EUR (8)) vételárat tartalmazó adásvételi szerződést 2003. október 28-án írták alá az LNM Holdings NV (jelenleg ArcelorMittal) vállalattal.
(7)
A privatizáció keretében az APAPS a román állam nevében megállapodást kötött arról, hogy 22,5 millió EUR összegű köztartozást leír, a fennmaradó adósságot pedig átütemezi.
(8)
A Petrotub 1998-ban 2011-es lejárattal [30-50] (9) millió DEM [15-25 millió EUR] összegű kereskedelmi hitelt vett fel a Kreditanstalt für Wiederaufbau (a továbbiakban: KfW) német fejlesztési banktól abból a célból, hogy a Mannesmann AG-tól új hengersort vásároljon. A KfW finanszírozási csomagjának egyes részeit a Németország és Ausztria által nyújtott állami garanciák, illetve a Banca Comercială Română (BCR) román bank által nyújtott bankgarancia biztosították. A német állami garanciára a román állam viszontgaranciát vállalt. A román viszontgarancia a 30-50 millió DEM összegű teljes KfW-hitel 85 %-át fedezte. Románia egyszeri [3-7 %-os] díjat számított fel a Petrotubnak.
III. AZ ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁRÓL SZÓLÓ HATÁROZAT
(9)
A Bizottság az eljárás megindításáról szóló határozatban értesítette Romániát arról, hogy a hivatalos vizsgálati eljárás megindításának jogalapját a Románia csatlakozási szerződésének mellékletét képező jegyzőkönyv VII. mellékletének az acélipar szerkezetátalakításáról szóló B. szakasza biztosítja (a továbbiakban: VII. melléklet), továbbá arról, hogy mivel a VII. melléklet a román csőgyártóknak a privatizáció idején fennálló jogi helyzetét illetően nem tartalmaz konkrét rendelkezéseket, a Bizottság az AM Romannak nyújtott állami támogatás meglétét és összeegyeztethetőségét az említett alapon vizsgálja.
(10)
A Bizottság megjegyezte, hogy az (5,1 millió EUR) összegű vételár nem fedezte azt a veszteséget, amelyet az állam azáltal szenvedett el, hogy a román privatizációs ügynökség, az APAPS a privatizáció keretében lemondott a 22,5 millió EUR összegű köztartozásról.
(11)
Románia a hivatalos vizsgálati eljárás megindítását megelőzően benyújtott egy külső tanácsadó (10) által készített jelentést annak alátámasztására, hogy az adott feltételek mellett a privatizáció jelentette a legelőnyösebb megoldást az állam számára.
(12)
A jelentés szerint a román állam a privatizáció révén került a legelőnyösebb helyzetbe. Az alábbi táblázat azokat a becsült összegeket hasonlítja össze, amelyekhez az egyes hitelező közintézmények a privatizáció, illetve a felszámolás során juthattak (11).
Privatizáció
Felszámolás
Társadalombiztosítási Alap
[…] millió EUR
[…] millió EUR
Munkanélküli Alap
[…] millió EUR
[…] millió EUR
Egészségbiztosítási Alap
[…] millió EUR
[…] millió EUR
APAPS
[…] millió EUR
(beleértve az 5,1 millió EUR összegű eladási árat)
0
Állam összesen
[4-9] millió EUR
[19-26] millió EUR
(13)
A jelentés azon a feltevésen alapult, hogy felszámolás esetén sor került volna az 1998-ban vállalt garancia igénybevételére és az állam (a Pénzügyminisztériumon keresztül) köteles lett volna kifizetni a Petrotub által a KfW-től 1998-ban felvett hitel fennmaradó összegét, azaz [15-25] millió EUR-t. Más szóval a felszámolási forgatókönyv szerint az állam végül mindössze [2-9] millió EUR összeghez jutott volna, ami kevesebb, mint a privatizáció révén befolyt összesen [4-9] millió EUR.
(14)
A Bizottság az eljárás megindításáról szóló határozatban megkérdőjelezte, hogy a privatizációs és a felszámolási forgatókönyvek kimenetelét az állam vonatkozásában a szakértői jelentés állításával összhangban összesítve, vagy a HAMSA-ügyben született ítéletnek (12) megfelelően minden egyes állami hitelező esetében külön-külön kellett volna-e figyelembe venni.
(15)
A Bizottság többek között abban a tekintetben is kételyeit fejezte ki, hogy az 1998-as garancia igénybevételének eredményeként bekövetkező [15-25] millió EUR összegű veszteséget a felszámolási eljárás kimenetelének értékelésénél figyelembe lehet-e venni. A HYTASA (13) és a Gröditzer (14) ügyekkel összhangban különbséget kell tenni az államot mint egy vállalat részvényesét, illetve az államot mint hatóságot érintő kötelezettségvállalások között. Ebből következik, hogy egy hatóság kötelezettségvállalásából eredő költségeket nem lehet azon költségek becslése céljából figyelembe venni, amelyeket egy magánszektorbeli részvényes tudott volna vagy lett volna hajlandó vállalni. A Bizottság véleménye szerint az a tény, hogy a román pénzügyminisztérium 1998-ban állami garanciát bocsátott ki a Petrotub számára, azt jelzi, hogy egy magánszektorbeli részvényes nem lett volna abban a helyzetben, hogy ilyen garanciát vállaljon. Az állam az 1998-as garanciát továbbá olyan feltételek mellett vállalta, amely egy magánvállalkozás számára adott esetben elfogadhatatlan lett volna.
IV. ROMÁNIA ÉS AZ ÉRDEKELT FELEK ÉSZREVÉTELEI
(16)
Románia a 2007. november 27-i beadványában főleg azzal érvelt, hogy a Petrotub 2003. évi privatizációja nem jelentett előnyt a Petrotub vagy a vevő számára, ezért az említett gazdasági esemény nem eredményezett az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerinti állami támogatást.
(17)
Románia először is hangsúlyozta, hogy a Petrotubot nyílt, átlátható és feltétel nélküli közbeszerzési eljárás keretében értékesítették, ami a román hatóságok véleménye szerint azt mutatja, hogy a Petrotubot piaci áron értékesítették, és hogy a vevőnek a vásárlásból semmiféle előnye nem származott. Másodsorban Románia úgy ítélte meg, hogy úgy járt el, mint ahogyan bármely magánvállalkozás tette volna: a privatizáció és a felszámolási eljárás közül azt a forgatókönyvet választotta, amely kizárólag pénzügyi szempontból a legelőnyösebb volt, anélkül, hogy azokat a nem kereskedelmi jellegű vagy politikai megfontolásokat figyelembe vette volna, amelyeket jellegükből fakadóan egy hatóság vett volna figyelembe.
(18)
A második érvvel kapcsolatban Románia előadta, hogy a nemzeti jogszabályok előírták az AVAS számára, illetve felhatalmazták azt, hogy a privatizáció és a felszámolás általános kimenetelét az állami költségvetésre nézve összességében véve értékelje és hasonlítsa össze. Más szóval a privatizációs ügynökség azt a forgatókönyvet választja, amely az állami költségvetésre nézve összességében véve a legkedvezőbb, csakúgy, mint ahogyan azt egy több hitelezőt magában foglaló nagy holdingtársaság tenné. Ebből a szemszögből nézve - a Bizottság álláspontjával ellentétben - az állam nem értékelhette a privatizáció és a felszámolás kimenetelét az egyes állami szervekre nézve külön-külön, és nem is kellett így tennie.
(19)
Ezenkívül a felszámolás kimenetelének értékelésekor az államnak jogában állt figyelembe venni az 1998-ban vállalt garancia igénybevételével felmerülő veszteséget, mivel az adott feltételek mellett magánbefektető is nyújtott volna a Petrotub számára ilyen garanciát. A vállalatnak a garanciavállalás időpontjában nem voltak nehézségei, és a Petrotubnak felszámított kockázati felár megfelelő ellenszolgáltatás volt egy részvényes által nyújtott olyan garanciáért, amelyet egy akkor jó helyzetben lévő vállalat számára adtak.
(20)
Ezenkívül az 1998-ban vállalt garanciát az állami támogatásokra vonatkozó, abban az időben hatályos jogszabályok alapján kell értékelni. A rövid lejáratú exporthitel-garanciákról szóló, abban az időben alkalmazandó bizottsági közlemény kizárta a hosszú lejáratú exporthitel-garanciákat az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése (akkor az EKSZ 87. cikkének (1) bekezdése) szerinti ellenőrzés hatálya alól (15). Románia kiemelte továbbá, hogy 1998-ban, a garanciavállalás idején a Petrotub csőgyártással foglalkozott, és így az ESZAK acélra vonatkozó fogalommeghatározása, illetve az Európa-megállapodásnak az acéltermékekről szóló 2. jegyzőkönyvének rendelkezései nem vonatkoztak rá.
(21)
Az AM Roman és anyavállalata, az ArcelorMittal maradéktalanul egyetértett Románia érvelésével. A vállalatok kiemelték továbbá, hogy az akkor hatályos román jogszabályok, valamint az Európa-megállapodás állami támogatásokra vonatkozó szabályai szerint a Petrotub részére 1998-ban nyújtott állami garancia nem foglalt magában állami támogatást. Ezenkívül az 1998-ban vállalt garancia egyértelmű és érvényesíthető kereskedelmi kötelezettségvállalást jelentett az állam mint az érintett vállalat többségi részvényese részéről, ezért azt a felszámolás költségeinek becslésekor figyelembe lehet venni. Az ArcelorMittal hangsúlyozta továbbá, hogy a Petrotubot piaci áron vásárolta meg, ezért a privatizációból származó bármilyen esetleges előny - bár nem volt ilyen - mindenképpen az államnál mint eladónál jelentkezett volna.
V. ÉRTÉKELÉS
1. Az alkalmazandó jogszabályok és a Bizottság hatásköre
(22)
Az eljárás a Románia Európai Unióhoz való csatlakozását (2007. január 1.) megelőzően történt eseményekkel foglalkozik. A Petrotubot 2003 októberében privatizálták. A román állam a Petrotub részére 1998-ban garanciát nyújtott a KfW-től új hengersor vásárlása céljából felvett [30-50] millió DEM összegű hitel biztosítékaként. Az 1998-ban vállalt garancia összefügg a 2003-as privatizációval, amennyiben - Románia érvelése szerint - annak költségeit felszámolás esetén figyelembe kell venni, amikor a 2003-as privatizációt a piacgazdasági szereplők tesztje alapján értékelik.
(23)
Az általános szabály szerint az EUMSZ 107-108. cikke nem vonatkozik a csatlakozást megelőzően nyújtott olyan támogatásokra, amelyeket a csatlakozást követően már nem alkalmaznak (16). A Bizottság ettől az általános szabálytól eltérve, tehát kivételes alapon, Románia csatlakozási szerződésének VII. melléklete alapján felülvizsgálhatja a Románia által acélipara szerkezetátalakításával összefüggésben a csatlakozás előtt nyújtott állami támogatást (17).
(24)
A VII. melléklet olyan rendelkezéseket tartalmaz, amelyek lehetővé teszik Románia számára, hogy befejezze acéliparának a csatlakozás előtt megkezdett szerkezetátalakítását. Románia acéliparának a csatlakozást megelőzően zajló szerkezetátalakítását az Európa-megállapodás mellékletét képező és a 2002. október 23-án aláírt kiegészítő jegyzőkönyvvel (a továbbiakban: kiegészítő jegyzőkönyv) meghosszabbított hatályú, az ESZAK-acéltermékekről szóló 2. jegyzőkönyv (a továbbiakban: 2. jegyzőkönyv) alapján hajtották végre.
(25)
A 2. jegyzőkönyv egy 1993-tól 1998 végéig terjedő 5 éves „türelmi időt” biztosított Románia számára az ESZAK hatálya alá tartozó acéliparának szerkezetátalakítására. Ezt a „türelmi időt” a 2002. július 29-i tanácsi határozattal jóváhagyott, 2002. október 23-án aláírt kiegészítő jegyzőkönyv alapján 2004 végéig meghosszabbították. A fentiek alapján biztosított teljes „türelmi idő” alatt, azaz 1993-tól 2004 végéig Romániának lehetősége volt a (kiegészítő jegyzőkönyvvel meghosszabbított hatályú) 2. jegyzőkönyvben foglalt feltételek mellett, valamint a Közösség által jóváhagyott nemzeti szerkezetátalakítási program alapján szerkezetátalakítási támogatást nyújtani az acélipari ágazat számára. A Tanács a román nemzeti szerkezetátalakítási programot 2005. július 18-án hagyta jóvá (18).
(26)
A VII. melléklet egy olyan „védelmi mechanizmus”, amely lehetővé teszi a Bizottság számára, hogy 2007. január 1. (a csatlakozás időpontja) után ellenőrizze a Románia által az acélipari ágazat számára a (kiegészítő jegyzőkönyvvel meghosszabbított hatályú) 2. jegyzőkönyv és a nemzeti szerkezetátalakítási program alapján a csatlakozás előtt nyújtott támogatásokat. A VII. melléklet ezenkívül felhatalmazza a Bizottságot arra, hogy visszafizettesse azokat a támogatásokat, amelyeket a 2. jegyzőkönyv és a nemzeti szerkezetátalakítási program megszegésével nyújtottak. Ennek megfelelően a VII. melléklet különös szabály, amely - kivételes alapon és az általános rendszertől eltérve - lehetővé teszi a Románia által a román acéliparnak a csatlakozást megelőzően nyújtott támogatás visszamenőleges ellenőrzését és felülvizsgálatát. A Törvényszék a lengyel acélipari vállalatoknak a csatlakozást megelőzően nyújtott állami támogatásokra vonatkozó, közelmúltban hozott ítéleteiben (19) megerősítette a lengyel csatlakozási szerződés mellékletét képező és a VII. melléklettel megegyező rendelkezéseket tartalmazó 8. jegyzőkönyv különös szabályként történő alkalmazását.
(27)
Ezen eljárással összefüggésben a Bizottságnak értékelnie kell, hogy a fenti (23)-(26) preambulumbekezdésben kifejtett, visszamenőleges ellenőrzéssel kapcsolatos kivételes jogköre vonatkozik-e azokra az intézkedésekre, amelyeket Románia a csatlakozás előtt hagyott jóvá a csőgyártók számára. Ennek érdekében értelmezni kell az erre az esetre alkalmazandó jogalapokat, azaz a VII. mellékletet, valamint a 2. jegyzőkönyvet és a kiegészítő jegyzőkönyvet annak megállapítása céljából, hogy azok rendelkezései vonatkoznak-e a Románia által a csőgyártók számára a csatlakozást megelőzően jóváhagyott intézkedésekre.
(28)
Általánosan elismert jogelv, hogy az általános rendszertől eltérő különös szabály rendelkezéseit szűken kell értelmezni. A fent említett jogalap szűk értelmezéséből (lásd a (29)-(43) preambulumbekezdést) az következik, hogy a Bizottság visszamenőleges ellenőrzéssel kapcsolatos kivételes jogköre az ESZAK hatálya alá tartozó gyártóknak a csatlakozást megelőzően nyújtott (esetleges) támogatásokra korlátozódik, tehát nem vonatkozik a csőgyártók számára nyújtott (esetleges) támogatásokra.
(29)
A VII. melléklet 12. és 17. bekezdései előírják, hogy a román acéliparnak a csatlakozást megelőzően nyújtott támogatások tekintetében a Bizottság felügyeleti és visszamenőleges ellenőrzési jogkörrel rendelkezik. A 12. bekezdés felhatalmazza a Bizottságot és a Tanácsot arra, hogy 2009-ig ellenőrizze a román nemzeti szerkezetátalakítási program csatlakozást megelőző és azt követő végrehajtását. A 17. bekezdés felhatalmazza a Bizottságot arra, hogy (az alábbi (30)-(32) preambulumbekezdésben említettek szerint) visszatéríttesse a VII. melléklet 1-3. bekezdéseinek megszegésével nyújtott állami támogatásokat.
(30)
A VII. melléklet 1. bekezdése előírja, hogy a Románia által a „román acélipar” 1993-2004 közötti szerkezetátalakításához nyújtott állami támogatás abban az esetben egyeztethető össze a közös piaccal, amennyiben: „[…] az Európa-megállapodásnak az ESZAK-termékekről rendelkező 2. jegyzőkönyve 9. cikkének (4) bekezdésében meghatározott időtartamot 2005. december 31-ig meghosszabbítják”; a nemzeti szerkezetátalakítási programban foglalt feltételeknek eleget tesznek; a nemzeti szerkezetátalakítási program kedvezményezettjei számára 2005. január 1. után további állami támogatást nem nyújtanak; és „[…] a romániai acélipari ágazat számára semmilyen szerkezetátalakítási célú állami támogatást nem nyújtanak vagy nem fizetnek ki 2004. december 31. után”. Az 1. bekezdés előírja továbbá, hogy: „E rendelkezések és az A. függelék alkalmazásában a szerkezetátalakítás céljára nyújtott állami támogatás azokat az acélipari vállalkozásokra vonatkozó intézkedéseket jelenti, amelyek az EK-Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése értelmében állami támogatásnak minősülnek, és amelyek a Közösségben alkalmazott rendes szabályokkal összhangban nem tekinthetők a belső piaccal összeegyeztethetőnek.”
(31)
A VII. melléklet 2. bekezdése arról rendelkezik, hogy az 1993-2004 közötti időszakban kizárólag a nemzeti szerkezetátalakítási programban kedvezményezettként feltüntetett (és a VII. melléklet A. függelékében is felsorolt) vállalatok jogosultak állami támogatásra.
(32)
A VII. melléklet 6. bekezdése előírja, hogy a nemzeti szerkezetátalakítási programban kedvezményezett vállalkozásként nem szereplő vállalkozások „nem részesülhetnek szerkezetátalakításra nyújtott állami támogatásban vagy bármely egyéb […] támogatásban”, és nem kell kapacitást csökkenteniük.
(33)
A VII. melléklet 1. bekezdésének első albekezdése kifejezetten a 2002. október 23-án aláírt kiegészítő jegyzőkönyvvel meghosszabbított hatályú 2. jegyzőkönyv 9. cikkének (4) bekezdésére utal. A 2. jegyzőkönyv kizárólag az ESZAK-acéltermékekre vonatkozik és mellékletében fel is sorolja az ESZAK-acéltermékeket. Ez utóbbi az ESZAK-Szerződés I. mellékletében foglalt ESZAK-termékek felsorolásával megegyező jegyzéket tartalmazza, és az „ESZAK-acéltermékek” ESZAK-szerződésben található fogalommeghatározása kifejezetten kizárja az acélcsöveket [„acélcsövek (varratmentes vagy hegesztett) […] rúdacélok és vasöntvények (csövek, szerelvények, és egyéb vasöntvények)”].
(34)
Az ESZAK-Szerződés 2002. július 23-án hatályát vesztette. Ettől az időponttól kezdve az acéliparnak nyújtott állami támogatás az általános EK-rendszer hatálya alá került. Ennek alkalmával úgy határoztak, hogy az európai acélipari ágazat meghatározását kiterjesztik a csőgyártókra is. Ezt a nagyberuházási projektek regionális támogatására vonatkozó, több ágazatot érintő keretrendszer (20) 27. cikke és B. melléklete kodifikálta, amely az uniós acélipari ágazat fogalommeghatározásába belefoglalta a varrat nélküli csöveket és a (406,4 mm-t külső átmérőt meghaladó) nagyméretű hegesztett csöveket. Az acélágazat kibővített fogalommeghatározását a későbbiekben átvette a 2007-2013 közötti időszakra vonatkozó nemzeti regionális támogatásról szóló iránymutatás (21) I. melléklete és az általános csoportmentességi rendelet (22) 2. cikkének 29. pontja.
(35)
Mindazonáltal sem a 2. jegyzőkönyvet, sem a kiegészítő jegyzőkönyvet nem módosították annak érdekében, hogy azok magukban foglalják az uniós acélipari ágazat csőgyártókat is tartalmazó kibővített fogalommeghatározását. A 2. jegyzőkönyv 1997. december 31-én hatályát vesztette. A kiegészítő jegyzőkönyv a 2. jegyzőkönyv hatályát 1998. január 1-jétől további 8 évre vagy Románia csatlakozásának időpontjáig (amelyik előbb következik be) meghosszabbította. A kiegészítő jegyzőkönyv általában véve az „acéltermékeket” említi, a hatálya viszont kifejezetten a 2. jegyzőkönyv 9. cikkének (4) bekezdéséhez kapcsolódik, amely kizárólag az ESZAK-acéltermékekre vonatkozik. A kiegészítő jegyzőkönyv 2. cikkének értelmében a 2. jegyzőkönyv hatályát azzal a feltétellel hosszabbították meg, hogy Románia olyan nemzeti szerkezetátalakítási programot és a nemzeti szerkezetátalakítási program kedvezményezettjeire vonatkozóan olyan vállalati szerkezetátalakítási terveket nyújt be a Bizottságnak, „melyek teljesítik az Európa-megállapodás 2. jegyzőkönyve 9. cikkének (4) bekezdésében leírt követelményeket, és amelyeket Románia Állami Támogatást Kezelő Nemzeti Hatósága (Versenytanács) értékelt és jóváhagyott”.
(36)
Azt a következtetést lehet tehát levonni, hogy a VII. melléklet 17. bekezdése - a VII. melléklet 1-2. és 6. bekezdése, valamint a 2. jegyzőkönyv és a kiegészítő jegyzőkönyv alapján értelmezve - nem jogosítja fel a Bizottságot arra, hogy a román csőgyártók számára a csatlakozást megelőzően, különösen az 1993-2004 közötti időszakban nyújtott állami támogatásokat ellenőrizze.
(37)
A vonatkozó jogalapok (azaz a VII. melléklet, valamint a 2. jegyzőkönyv és a kiegészítő jegyzőkönyv - lásd a fenti (29-(36) preambulumbekezdéseket) jogi értelmezésén túlmenően a Bizottság azt is vizsgálta, hogy a Közösség és Románia által 2001-ben elfogadott, az Európa-megállapodásban és a 2. jegyzőkönyvben foglalt, az állami támogatásokra vonatkozó rendelkezések végrehajtási szabályai (a továbbiakban: végrehajtási szabályok (23)) relevánsak-e annak meghatározásakor, hogy a Bizottság a román csőgyártóknak a csatlakozás előtt (esetlegesen) nyújtott támogatások vonatkozásában rendelkezik-e visszamenőleges ellenőrzési jogkörrel.
(38)
Általános elvként a végrehajtási szabályok eljárási szabályzatot határoznak meg, amelyet meg kell különböztetni az Európa-megállapodásban és a 2. jegyzőkönyvben foglalt, állami támogatásokra vonatkozó anyagi jogi szabályoktól. Meg kell jegyezni azonban, hogy a végrehajtási szabályok olyan konkrét rendelkezéseket is tartalmaznak, amelyek a támogatásoknak az Európa-megállapodással és a 2. jegyzőkönyvvel való összeegyeztethetőségének értékelésére vonatkoznak.
(39)
A végrehajtási szabályok 2. cikke (1) bekezdésének első mondata megállapítja, hogy: „Az egyes támogatások odaítélésének és a programoknak az Európa-megállapodással való összeegyeztethetősége értékelése - az e szabályok 1. cikkében foglaltak szerint - az Európai Közösséget létrehozó szerződés 87. cikkében foglalt szabályok alkalmazásából eredő kritériumoknak, köztük a jelenlegi és jövőbeni másodlagos jogszabályoknak, keretrendszereknek, iránymutatásoknak és a Közösségben hatályos államigazgatási aktusoknak, továbbá az Elsőfokú Bíróság és az Európai Közösségek Bírósága ítélkezési gyakorlatának, valamint a Társulási Tanács által a 4. cikk (3) bekezdése szerint hozott határozatának megfelelően zajlik.” Ez a mondat megalapozza azt az általános elvet, hogy az állami támogatásoknak az Európa-megállapodással való általános összeegyeztethetősége értékeléséhez alkalmazott fő kritériumok „fejlődnek” abban az értelemben, hogy beépítik az uniós jogban és ítélkezési gyakorlatban bekövetkező esetleges változásokat/fejleményeket.
(40)
A 2. cikk (1) bekezdésének második mondata különösen a 2. jegyzőkönyv szerinti összeegyeztethetőségi kritériumokra hivatkozik: „Amennyiben a támogatások odaítélése vagy a támogatási programok az Európa-megállapodás 2. jegyzőkönyvének hatálya alá eső termékekre irányulnak, e bekezdés első mondata teljes mértékben alkalmazandó, azzal a kivétellel, hogy az értékelést nem az Európai Közösséget létrehozó szerződés 87. cikkében foglalt szabályok alkalmazásából eredő kritériumok alapján, hanem az Európai Szén- és Acélközösséget létrehozó szerződésben foglalt állami támogatási szabályok alkalmazásából eredő kritériumok alapján kell végezni.” Meg kell jegyezni, hogy e mondat megfogalmazása egyértelműen jelzi, hogy a 2. cikk (1) bekezdése első mondatának hatálya alá tartozó általános támogatások helyzetével ellentétben (lásd a fenti (41) preambulumbekezdést), a 2. jegyzőkönyv hatálya alá tartozó támogatások esetében az összeegyeztethetőségi kritériumok az ESZAK-Szerződésre való hivatkozások révén alakulnak. Az összeegyeztethetőségi kritériumoknak az ESZAK-Szerződés 2002-ben történt hatályvesztését követő alakulásával kapcsolatban nincs konkrét utalás.
(41)
A végrehajtási szabályok 2. cikkének (2) és (3) bekezdése meghatározza azt a mechanizmust, amely révén Romániának figyelembe kell vennie az uniós összeegyeztethetőségi kritériumok változását. Romániát különösen tájékoztatni kell a közösségi összeegyeztethetőségi kritériumok bármely olyan változásáról, amelyet nem tettek közzé, és „amennyiben az ilyen változásokkal kapcsolatban a rájuk vonatkozó hivatalos tájékoztatás kézhezvételétől számított három hónapon belül Románia nem emel kifogást, azok az e cikk (1) bekezdésének rendelkezései szerint az összeegyeztethetőség kritériumává válnak. Amennyiben az ilyen változásokkal kapcsolatban Románia kifogást emel, - az Európa-megállapodás által előírt jogszabályi közelítésre tekintettel - e szabályok 7. és 8. cikkének megfelelően konzultációkra kerül sor.”
(42)
Bár Románia nem emelt három hónapon belül kifogást az ellen, hogy az acélipar közösségi meghatározása 2002-ben kibővült a csőgyártókkal, a közösségi jog változásai egyébként sem vonatkoztak volna az Európa-megállapodás hatályán kívül eső, nevezetesen az ESZAK-Szerződés hatálya alá nem tartozó intézkedésekre. Ezenkívül a VII. melléklet különös szabály, tehát alkalmazási körének meghatározásához a Bizottság nem támaszkodhat az EU acélipari ágazata meghatározásának az ESZAK-Szerződés hatályvesztését követő kibővítésére. Ezért azt a következtetést kell levonni, hogy egyértelmű különbséget kell tenni egyrészt a román acélipari ágazatnak a csatlakozást megelőzően nyújtott állami támogatásokra az Európa-megállapodás szerint alkalmazandó jog „fejlődő” jellege, másrészt a VII. mellékletből, a 2. jegyzőkönyvből és a kiegészítő jegyzőkönyvből eredő, a visszamenőleges ellenőrzéssel kapcsolatos bizottsági hatáskör szükségszerűen szűk értelmezése között.
VI. KÖVETKEZTETÉS
(43)
A fentiek alapján (lásd különösen a fenti (36) és (42) preambulumbekezdéseket) a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a román csőgyártók számára a csatlakozást megelőzően, különösen az 1993-2004 közötti időszakban nyújtott állami támogatások felülvizsgálata terén a VII. melléklet alapján nem rendelkezik hatáskörrel. A Bizottság az eljárást lezárja, mivel az érintett intézkedések felülvizsgálata nem tartozik a hatáskörébe.
A KÖVETKEZŐKÉPPEN HATÁROZOTT:
1. cikk
A Romániának címzett, 2007. szeptember 25-én kelt levéllel megindított, az EUMSZ 108. cikkének (2) bekezdése szerinti hivatalos vizsgálati eljárást a Bizottság lezárja, mivel a Románia csatlakozási szerződése VII. mellékletének B. szakaszában foglalt rendelkezések alapján nem rendelkezik hatáskörrel a Románia által 2003-ban a Petrotub Roman S.A. vonatkozásában végrehajtott intézkedések felülvizsgálata tekintetében.
2. cikk
Ennek a határozatnak Románia a címzettje.
Kelt Brüsszelben, 2010. július 6-án.