KOMMISSIONENS AFGØRELSE
af 13. juli 2011
om Portugals støtteordning C 3/09 (ex NN 41 A-B/03) for indsamling, transport, behandling og destruktion af slagteriaffald
(meddelt under nummer K(2011) 4888)
(Kun den portugisiske udgave er autentisk)
(2011/677/EU)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 108, stk. 2, første afsnit, og
ud fra følgende betragtninger:
I. SAGSFORLØB
(1)
Efter at have modtaget en klage anmodede Kommissionen den 15. november 2002 de portugisiske myndigheder om oplysninger vedrørende indførelse af en skattelignende afgift til finansiering af indsamling, transport, behandling og destruktion af affald hidrørende fra slagtning af drøvtyggere og fjerkræ i henhold til lovdekret (Decreto-Lei) nr. 197/2002 af 25. september 2002 (1) (i det følgende benævnt »lovdekret nr. 197/2002«). De portugisiske myndigheder svarede ved brev af 20. januar 2003.
(2)
Af de indsendte oplysninger fremgik det, at den pågældende foranstaltning var sat i kraft uden Kommissionens forudgående godkendelse, og den blev registreret som ikke-anmeldt statsstøtte under nummer NN 41 A-B/03.
(3)
Kommissionens tjenestegrene anmodede ved breve af 16. og 30. april 2003 de portugisiske myndigheder om yderligere informationer vedrørende den omhandlede ordning. De portugisiske myndigheder havde en frist på fire uger til at besvare henvendelserne.
(4)
Ved breve af 5. maj og 6. juni 2003, som blev registreret henholdsvis den 5. maj og den 10. juni 2003, anmodede Portugals Faste Repræsentation ved Den Europæiske Union på de portugisiske myndigheders vegne om forlængelse af fristen for meddelelse af de ønskede oplysninger under hensyntagen til, at der var behov for mere tid til at indsamle disse.
(5)
Kommissionens tjenestegrene forlængede ved brev af 25. juli 2003 fristen med fire uger.
(6)
Da Kommissionens tjenestegrene ikke modtog svar inden udløbet af den frist på fire uger, der var fastsat i det sidste, ovennævnte brev, sendte de i brev af 19. december 2003 de portugisiske myndigheder en rykkerskrivelse, hvori det påpegedes, at hvis der ikke blev modtaget et svar, ville de foreslå Kommissionen at fremsende påbud om oplysninger i henhold til artikel 10, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (2) (nu artikel 108 i TEUF).
(7)
Ved brev af 5. februar 2004, der blev registreret samme dag, fremsendte Portugals Faste Repræsentation ved Den Europæiske Union Kommissionens tjenestegrene de portugisiske myndigheders besvarelse af brevene af 16. og 30. april 2003 fra disse tjenestegrene.
(8)
Kommissionens tjenestegrene anmodede ved brev af 11. november 2004 de portugisiske myndigheder om yderligere informationer vedrørende den omhandlede ordning. De portugisiske myndigheder havde en frist på fire uger til at besvare henvendelserne.
(9)
Ved brev af 30. december 2004, som blev registreret den 5. januar 2005, anmodede Portugals Faste Repræsentation ved Den Europæiske Union på de portugisiske myndigheders vegne om forlængelse af fristen for meddelelse af alle de ønskede oplysninger under hensyntagen til, at der var behov for mere tid til at indsamle disse.
(10)
Som ønsket forlængede Kommissionens tjenestegrene ved brev af 17. januar 2005 for anden gang fristen med fire uger.
(11)
Da der ikke indkom en besvarelse af spørgsmålene fra Kommissionens tjenestegrene inden udløbet af den nye frist, sendte de den 12. april 2005 de portugisiske myndigheder en ny rykkerskrivelse, hvori de endnu en gang blev gjort opmærksomme på, at disse tjenestegrene ved manglende overholdelse af fristen på fire uger for fremsendelse af et svar, ville forbeholde sig retten til at foreslå Kommissionen at fremsende påbud om oplysninger i henhold til artikel 10, stk. 3, i forordning (EF) nr. 659/1999.
(12)
Fristen for den ovennævnte besvarelse udløb i maj 2005. Da der ikke indkom svar inden udløbet af den nævnte frist, pålagde Kommissionen ved beslutning af 21. februar 2006 (3) Portugal at meddele den alle de oplysninger, landet var blevet anmodet om, idet den præciserede, at den - hvis der ikke indkom et svar fra disse myndigheder - forbeholdt sig retten til at indlede den procedure, der er fastsat i artikel 108, stk. 2, i TEUF (se punkt 80 i påbuddet om at indsende oplysninger).
(13)
Da ingen af de ønskede oplysninger blev indsendt, besluttede Kommissionen den 28. januar 2009 at indlede den procedure, der er fastsat i artikel 108, stk. 2, i TEUF. Denne beslutning blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (4). Kommissionen opfordrede de øvrige medlemsstater og andre interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til den omhandlede støtte.
(14)
Da Kommissionen ikke havde modtaget kommentarer fra Portugal inden for den fastsatte frist, sendte den en rykkerskrivelse til de portugisiske myndigheder den 18. marts 2009. Den 14. april 2009 sendte Portugal sine kommentarer samt kopier af lovdekret nr. 393-B/98 og nr. 244/2003 til Kommissionen. Den 15. juni 2009 indkom der kommentarer fra ETSA - Empresa de Transformação de Subprodutos Animais, SA.
(15)
Den 1. juli 2009 tilsendte Kommissionen de portugisiske myndigheder ETSA's kommentarer. De portugisiske myndigheder tilsendte ikke Kommissionen bemærkninger til denne virksomheds kommentarer.
(16)
I forlængelse af ETSA's kommentarer sendte Kommissionens tjenestegrene den 19. februar 2010 de portugisiske myndigheder et brev med anmodning om yderligere præciseringer. De portugisiske myndigheder svarede ved brev af 27. april 2010.
(17)
Ved brev af 1. februar 2011 anmodede Kommissionens tjenestegrene de portugisiske myndigheder om at meddele bestemte oplysninger og om at give en fyldestgørende besvarelse af alle de spørgsmål, som de tidligere var blevet stillet af disse tjenestegrene.
(18)
Ved brev af 24. februar 2011 anmodede de portugisiske myndigheder om en forlængelse af besvarelsesfristen på 30 dage.
(19)
Ved brev af 28. februar 2011 indrømmede Kommissionens tjenestegrene de portugisiske myndigheder en forlængelse af besvarelsesfristen på 30 dage. De portugisiske myndigheder besvarede spørgsmålene fra Kommissionens tjenestegrene ved brev af 1. april 2011.
(20)
Ved brev af 20. juni 2011 meddelte Kommissionens tjenestegrene de portugisiske myndigheder, at de ville foreslå Kommissionen at træffe en betinget positiv afgørelse og angav betingelserne herfor.
II. BESKRIVELSE AF FORANSTALTNINGEN
(21)
Ifølge de portugisiske myndigheder blev der mellem 1. januar og 14. oktober 1998 konstateret 66 tilfælde af bovin spongiform encephalopati (i det følgende benævnt »BSE«). Over for denne risiko for folkesundheden og dyresundheden vedtog Kommissionen beslutning 98/653/EF af 18. november 1998 om hasteforanstaltninger som følge af forekomsten af bovin spongiform encephalopati i Portugal (5) og pålagde iværksættelse af foranstaltninger, som forekomsten af BSE-tilfælde i Portugal nødvendiggjorde, herunder navnlig forbud mod at sende bestemte dyr og animalske biprodukter fra portugisisk område til andre medlemsstater.
(22)
For at mildne konsekvenserne af de foranstaltninger, der var iværksat i forbindelse med bekæmpelsen af BSE, påtog den portugisiske stat sig fra 1999 at afholde alle udgifter i forbindelse med indsamling, behandling og destruktion af kødaffald fra pattedyr og fugle. Ved lovdekret nr. 393-B/98 af 4. december 1998 (6) (i det følgende benævnt »lovdekret 393-B/98«) påtog den portugisiske stat sig således ansvaret for og udgifterne til indsamling, behandling og destruktion af biprodukter.
(23)
Der er i henhold til artikel 4, stk. 3, i lovdekret nr. 393-B/98 mulighed for at fastsætte afgifter, der skal betales af slagterier og anvendes til finansiering af destruktion af bestemte råvarer. Ifølge oplysningerne fra de portugisiske myndigheder blev slagterierne ikke pålagt denne afgift.
(24)
De portugisiske myndigheder forklarede, at de ikke rådede over specifikke foranstaltninger i tilstrækkeligt omfang til at kunne varetage passende behandling af affaldet og derfor havde været tvunget til at lade den private sektor varetage denne opgave, som i sagens natur var statens ansvar.
(25)
De portugisiske myndigheder forklarede, at denne opgave af offentlig interesse var blevet pålagt den private sektor i henhold til lovdekret nr. 197/99 af 8. juni 1999 (7), som er den nationale retsakt til gennemførelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/52/EF af 13. oktober 1997 om ændring af direktiv 92/50/EØF, 93/36/EØF og 93/37/EØF om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af henholdsvis offentlige tjenesteydelsesaftaler, aftaler om offentlige indkøb og offentlige bygge- og anlægskontrakter (8). De private virksomheder, der fik til opgave at udføre de pågældende opgaver, blev udvalgt på grundlag af deres tekniske formåen med henblik på god varetagelse af den opgave af offentlig interesse, som de blev pålagt, og under hensyntagen til, at det hastede med en sikker, hurtig og effektiv behandling af disse biprodukter. De portugisiske myndigheder indsendte et eksempel på en tjenesteydelseskontrakt, der var gyldig mellem den 1. september 2004 og den 31. december 2004.
(26)
Ifølge oplysningerne fra de portugisiske myndigheder var de parametre, der lå til grund for beregningen af kompensation for de ydede tjenester, blevet fastlagt ved fælles bekendtgørelse (despacho conjunto) nr. 96/99 af 25. januar 1999 (9). Indholdet af denne bekendtgørelse blev ajourført periodisk og således ændret ved fælles bekendtgørelse nr. 324/2001 af 6. april 2001 (10) og fælles bekendtgørelse nr. 124/2002 af 19. februar 2002 (11).
(27)
Rådet forbød ved beslutning 2000/766/EF (12) anvendelse af animalske biprodukter fra næsten alle arter i dyrefoder og påbød alle medlemsstater, herunder Portugal, at destruere disse biprodukter.
(28)
De portugisiske myndigheder forklarede, at affaldets omfang tog til på grund af denne afgørelse, og at omkostningerne derfor også var øget.
(29)
Kommissionen besluttede ved beslutning 2001/376/EF (13) at opretholde beslutning 98/653, som var vedtaget for Portugals vedkommende.
(30)
Ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1774/2002 af 3. oktober 2002 om sundhedsbestemmelser for animalske biprodukter, som ikke er bestemt til konsum (14), er der fastsat specifikke regler for indsamling, behandling og destruktion af animalske biprodukter for forskellige kategorier af biprodukter.
(31)
De portugisiske myndigheder forklarede, at de for at opfylde deres forpligtelser i denne forbindelse besluttede at overføre omkostningerne ved de omhandlede foranstaltninger til sektorens erhvervsdrivende under nøje efterlevelse af »forureneren betaler«-princippet og ud fra hensynet til beskyttelse af folkesundheden, som disse myndigheder er ansvarlige for, og som det er af afgørende betydning fortsat at garantere. Portugal iværksatte således den ordning, der var omhandlet i lovdekret nr. 197/2002 af 25. september 2002.
(32)
Fra oktober 2002, som var tidspunktet for ikrafttrædelsen af lovdekret nr. 197/2002, blev omkostningerne i forbindelse med indsamling, transport, behandling og destruktion af biprodukter af kød fra pattedyr og fjerkræ finansieret via indtægterne fra en skattelignende afgift for slagterier, importører af ikke-udbenet okse- og svinekød og for erhvervsdrivende i EU-samhandelen, dvs. virksomheder, der forhandler eller modtager ikke-udbenet okse- og svinekød.
(33)
Ved brev af 20. januar 2003 oplyste de portugisiske myndigheder, at følgende virksomheder var fritaget for betaling af afgiften:
-
de slagterier, der varetager indsamling, behandling og destruktion af samtlige biprodukter med undtagelse af specifikke risikoprodukter - enten i selve virksomheden eller i opskæringslokaler, eftersom disse enheder har sikret autonomi for så vidt angår behandling af de respektive biprodukter (se bilag 2, stk. 2, i lovdekret nr. 197/2002)
-
importører og erhvervsdrivende i EU-samhandelen, der forhandler udbenet kød, eftersom der i forbindelse med dette kød ikke forekommer biprodukter, der efter EU-retten og national ret skal underkastes en obligatorisk behandling.
(34)
Hvad angår den præcise anvendelse af indtægterne fra afgifterne, oplyste de portugisiske myndigheder, at de udelukkende var bestemt til finansiering af tjenester i forbindelse med indsamling, transport, behandling og destruktion af biprodukter af kød fra pattedyr og fjerkræ, herunder i form af specifikke risikoprodukter.
(35)
Afgiftsbeløbet er angivet i bilag 1 til lovdekret nr. 197/2002 i forhold til vægt og art:
(EUR)
Arter/type
Kvæg
Svin
Får og geder
Fjerkræ
Andet
Afgift/kg slagtekrop
0,05
0,04
0,03
0,06
0,06
(36)
Hvad angår finansiering af indsamling, transport, behandling og destruktion af specifikke risikoprodukter, fastsætter artikel 2, stk. 2, i lovdekret nr. 197/2002, at der - specifikt og udelukkende for slagterier - opkræves en fast afgift på 0,30 EUR pr. kg specifikke risikoprodukter.
(37)
Alle afgifterne betales ved reverse charge-metoden til et offentligt organ: det nationale institut for intervention og garanti for landbruget (Instituto Nacional de Intervenção e Garantia Agrícola (INGA)). De afgifter, der blev opkrævet hos virksomhederne, udgjorde indtægter for INGA og betaltes direkte til dette organ.
(38)
Som omhandlet i betragtning 32 og 33 i nærværende afgørelse, fastsætter artikel 4 i lovdekret nr. 197/2002, at slagterierne også har mulighed for at organisere sig - enten ved anvendelse af tredjeparters tjenesteydelser eller på eget initiativ - med henblik på at fremme indsamling, behandling og destruktion af biprodukter (dog ikke specifikke risikoprodukter) efter den gældende lovgivning. Hvis slagterierne foretager indsamling, behandling og destruktion af egne biprodukter - med undtagelse af specifikke risikoprodukter - fastsættes den afgift, der skal betales i henhold til bilag 2 i lovdekret nr. 197/2002, på følgende måde:
(EUR)
Arter/type
Kvæg
Svin
Får og geder
Fjerkræ
Andet
Afgift/kg slagtekrop
0,03
0,02
0,00
0,00
0,00
(39)
Hvis slagterierne foretager indsamling, behandling og destruktion af alle deres egne biprodukter generelt i selve virksomheden eller i opskæringslokalerne - med undtagelse af specifikke risikoprodukter - er de ikke afgiftspligtige.
(40)
I henhold til artikel 5 i lovdekret nr. 197/2002 påhviler det INGA at føre kontrol med slagteriernes afgiftsbetaling, hvorfor de bør registrere og ajourføre oplysninger om antal dyrekroppe og deres respektive vægt. INGA skal ligeledes føre kontrol med betaling af afgifter i forbindelse med import og modtagelse af produkter fra Den Europæiske Union, og de berørte virksomheder skal ajourføre oplysninger om alle deres aktiviteter på området.
(41)
Hvis de vælger denne alternative løsning, skal slagterierne forinden forelægge INGA de respektive projekter til godkendelse og underkaste sig alle de kontrolforanstaltninger, som de ansvarlige myndigheder måtte tage i brug.
(42)
De portugisiske myndigheder gav garantier for, at denne type opgaver kun ville blive varetaget af virksomheder, som forvalter de biprodukter, hvis destruktion er obligatorisk, og at afgiften kun havde til formål at vælte omkostningerne ved dette arbejde over på de samme virksomheder.
(43)
Hvad angår sammenhængen mellem afgiftsindtægterne og omkostningerne i forbindelse med de tjenester, som de skal finansiere, oplyste de portugisiske myndigheder, at de afgifter, der er angivet i bilag I og II i lovdekret nr. 197/2002, og den afgift, der er omhandlet i artikel 2, stk. 2, angående specifikke risikoprodukter, blev beregnet på grundlag af de reelle omkostninger for de tjenester, der skulle ydes, og under hensyntagen til arten og relevansen af biprodukterne for hver enkelt dyreart.
(44)
For de portugisiske myndigheder udgør denne finansiering i alle henseender en kompensation for brugerne for ydelse af en tjeneste, der er i den almindelige offentligheds interesse. De beløb, der betales af afgiftspligtige, står i direkte forhold til de mængder affald, der rent faktisk leveres til de offentlige myndigheder, og til de faktiske omkostninger i forbindelse med destruktionen af dette affald. Til at understøtte disse oplysninger fremlagde de portugisiske myndigheder dokumenter for årene fra 1999 til 2005, som viser omkostningerne for tjenesteydelserne, og for 2003 et dokument, der viser afgiftsindtægterne for de forskellige typer biprodukter - uafhængigt af, om der er tale om importerede produkter eller nationale produkter.
(45)
Hvad angår spørgsmålet om, hvorvidt de importerede produkter kan nyde godt af ordningen på samme måde som nationale produkter, forsikrer de portugisiske myndigheder, at i overensstemmelse med »forureneren betaler«-princippet afspejler de afgifter, der anvendes på slagterier, importerede produkter og handel inden for Fællesskabet med udbenet kød, de omkostninger, der er forbundet med behandling af samtlige de biprodukter, der genereres i forløbet frem mod den endelige forbruger.
(46)
Ifølge de portugisiske myndigheder genereres der i forbindelse med import af ikke-udbenet kød biprodukter, og den er derfor omfattet af indsamling, transport, behandling og destruktion, hvorfor det er berettiget at anvende de nævnte afgifter herpå.
(47)
De portugisiske myndigheder vurderer, at de finansierede foranstaltninger er i offentlighedens interesse, fordi det efter BSE-krisen blev klart, at destruktionen af slagteriaffald er en offentlig opgave, der henhører under staten på grund af dens betydning for folkesundheden og dyresundheden og for beskyttelsen af miljøet.
(48)
Den ordning, der er fastsat ved lovdekret nr. 197/2002, blev ophævet ved lovdekret nr. 244/2003 af 7. oktober 2003 (i det følgende benævnt »lovdekret nr. 2244/2003«), der trådte i kraft den 22. oktober 2003 (15) og fastsatte en generel ordning og en overgangsordning for animalske biprodukter, der ikke var egnet til konsum.
(49)
I henhold til den generelle ordning skal slagterier, opskæringsvirksomheder, rugerier og ægproducenter, selv eller ved hjælp af eksterne tjenesteydelser, sørge for indsamling, transport, oplagring, håndtering, behandling og destruktion af biprodukter i kategori 1, 2 og 3, der er genereret i de pågældende virksomheder, i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 1774/2002 og ved gennemførelse af en plan, der skal godkendes af generaldirektoratet for veterinære anliggender (Direcção-Geral de Veterinária (DG V)).
(50)
Slagterier, opskæringsvirksomheder, rugerier og ægproducenter skal fremlægge en plan for destruktion eller anvendelse af biprodukter under kategori 3, som skal godkendes af DG V, inden for en frist på 90 dage at regne fra ikrafttrædelsen af lovdekret nr. 244/2003 eller efter start af aktiviteter. Hvad angår kategori 3, fortsætter INGA indtil DG V's godkendelse af planerne med at sikre indsamling, transport, behandling, midlertidig oplagring og destruktion af biprodukter i overensstemmelse med lovdekret nr. 197/2002. Indtil godkendelse af planen for biprodukter under kategori 3 er ejere af slagterier, opskæringsvirksomheder, rugerier og ægproducerende virksomheder forpligtet til at betale de afgifter, der er fastsat i bilag 1 til lovdekret nr. 197/2002 - med undtagelse af virksomheder, som nyder godt af den alternative ordning, der er fastsat herunder, og som betaler de afgifter, der er fastsat i bilag 2 i det nævnte lovdekret.
(51)
I henhold til overgangsordningen fortsætter INGA ligeledes med at varetage disse tjenester i forbindelse med biprodukter henhørende under kategori 1 og 2.
(52)
Hvad angår biprodukter under kategori 1 og 2, skulle slagterier og opskæringsvirksomheder fremlægge en plan for destruktion eller anvendelse inden for en frist på 30 dage fra overgangsordningens udløb i november 2005. Indtil planens godkendelse er de forpligtet til at betale 0,35 EUR pr. kg biprodukt under kategori 1 eller 2. Fra det øjeblik, hvor planen for destruktion eller anvendelse er godkendt, er de afgiftspligtige fritaget for betaling af afgiften.
(53)
Når slagterierne og opskæringsvirksomhederne indsender en plan til DG V angående de foranstaltninger, der er nødvendige for at destruere biprodukter under kategori 1 og 2, påtager de sig ansvaret for gennemførelsen af disse foranstaltninger og underlægges ovennævnte myndigheds kontrol. Artikel 3, stk. 4, i lovdekret nr. 244/2003 fastsætter, at ordningen udløber to år efter lovdekretets ikrafttrædelse.
(54)
Overgangsordningen under lovdekret nr. 244/2003 udløb i november 2005. De portugisiske myndigheder anførte i deres brev af 1. april 2011, at efter udløbet af overgangsordningen under lovdekret nr. 244/2003 blev omkostningerne ved destruktion af biprodukter fra slagterier og opskæringsvirksomheder afholdt af virksomhederne ved genanvendelse af affaldet som biobrændsel og eksport af mel.
(55)
I sin beslutning om at indlede proceduren gav Kommissionen udtryk for sin tvivl med hensyn til eksistensen af en støtte til fordel for virksomheder, der varetog indsamling, transport, behandling og destruktion af de pågældende biprodukter for slagterier og opskæringsvirksomheder, importører af ikke-udbenet oksekød, svinekød og fjerkrækød, erhvervsdrivende i EU-samhandelen og opdrættere - samt tvivl med hensyn til støttens forenelighed.
(56)
Kommissionen gentog bl.a. de spørgsmål, der var stillet i forbindelse med det første påbud om at fremlægge oplysninger. Hvad angår støtten til fordel for virksomheder, der varetager indsamling, transport, behandling og destruktion af de pågældende biprodukter, udtrykte den tvivl med hensyn til arten af den tjeneste i offentlighedens interesse, som de portugisiske myndigheder mente der var tale om i den foreliggende sag - navnlig på baggrund af Altmark-dommen (16). Hvad angår støtten til slagterier og opskæringsvirksomheder, importører af ikke-udbenet oksekød, svinekød og fjerkrækød samt erhvervsdrivende i EU-samhandelen i sektoren, udtrykte Kommissionen tvivl om, hvorvidt det bidrag, sektoren ydede via afgiften, svarede til de reelle økonomiske omkostninger i forbindelse med indsamlingen og anmodede om kvantificerede oplysninger herom. Hvad angår støtten til opdrætterne, udtrykte Kommissionen endelig tvivl om, hvilke fordele disse kunne have ved den indførte ordning, eftersom de ikke var afgiftspligtige.
(57)
Kommissionen foretog derefter en foreløbig undersøgelse af de omhandlede foranstaltningers forenelighed på baggrund af de retningslinjer, der havde været gældende siden 1998, og konkluderede i den indledende del af beslutningsproceduren, at den ikke havde tilstrækkelige oplysninger til at kunne drage konklusioner om de pågældende foranstaltningers forenelighed.
III. BEMÆRKNINGER FRA PORTUGAL
(58)
I sine bemærkninger gjorde Portugal indledningsvist opmærksom på den særlige situation i landet i 1998 på grund af BSE. De portugisiske myndigheder henviser bl.a. til beslutning 98/653/EF, som forbyder forsendelse fra portugisisk område til andre medlemsstater eller tredjelande af bestemte produkter, navnlig kød- og benmel som sådan eller indeholdt i andre produkter. Portugal udarbejdede i den forbindelse en plan for overvågning, kontrol og udryddelse af BSE, som blev godkendt af Kommissionens Stående Veterinærkomité. Kommissionen besluttede den 18. april 2001 at opretholde eksportforbuddet for Portugal, og det blev først ophævet i 2004 ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1993/2004 (17).
(59)
Portugal fremfører således, at alle de foranstaltninger, der blev truffet mellem 1998 og 2004, havde til formål at afhjælpe en krisesituation, der indebar fare for folkesundheden. Det var således de portugisiske myndigheders formål at muliggøre umiddelbar gennemførelse af foranstaltningerne, indtil virksomhederne fik sig organiseret og selv kunne varetage opgaverne - under kontrol fra statens side. Portugal mener, at beskyttelsen af folkesundheden er et retligt gode, som har mere vægt en noget andet gode, og som berettiger til, at der gøres undtagelse fra statsstøttereglerne.
(60)
Ifølge de portugisiske myndigheder forhindrede vedtagelsen af beslutning 98/653/EF og de efterfølgende forlængelser, at de foranstaltninger, der var truffet af den portugisiske stat til løsning af BSE-krisen, skabte konkurrencefordrejning på markedet og herved hæmmede samhandelen mellem medlemsstaterne. Portugal anfører, at eftersom der var et forbud mod eksport af de ovennævnte produkter, var der heller ingen samhandel, hvorfor der ikke kunne være tale om konkurrencefordrejning.
(61)
Portugal fremfører for det første, at der ikke blev ydet støtte i 1998 og beviser det ved oplysninger om ikrafttrædelsen af lovdekret nr. 393-B/98 af 4. december 1998. Det var først på det tidspunkt, at den portugisiske stat - undtagelsesvist og i en overgangsperiode - påtog sig ansvaret for indsamling, behandling og destruktion af biprodukterne.
(62)
Efter ikrafttrædelsen af lovdekret nr. 393-B/98 påtog den portugisiske stat sig udgifterne i forbindelse med indsamling, behandling og destruktion af biprodukter frem til ikrafttrædelsen af lovdekret nr. 197/2002. Hertil fremførte de portugisiske myndigheder, at det skal tages i betragtning, at de portugisiske myndigheder påtog sig ansvaret for disse foranstaltninger på kort sigt, og at ordningen blev revideret efterfølgende, samt at afgiften blev indført som et middel til at vælte finansieringen af indsamling, transport, behandling og destruktion af biprodukter af kød fra pattedyr og fjerkræ, herunder specifikke risikoprodukter, over på sektoren.
(63)
Hvad angår omkostningerne ved de nævnte foranstaltninger, fremfører de portugisiske myndigheder, at de parametre, som de baserede sig på ved beregning af kompensationen, tidligere var blevet fastsat i en bekendtgørelse offentliggjort i Diário da República. De portugisiske myndigheder nævner tre bekendtgørelser (18), som angiver priserne for tjenesteydelserne (indsamling, transport og påfyldning i store sække pr. produktkilogram). Der blev taget hensyn til de udgifter, der i forbindelse med disse opgaver skulle afholdes af enheder til behandling af biprodukter af animalsk oprindelse, som ikke lå i tilknytning til slagterier. Der blev ligeledes taget hensyn til løbende udgifter til f.eks. energi, brændstof, aflønning, forsikring m.m. Disse parametre er de samme for alle leverandører af de pågældende tjenesteydelser. De portugisiske myndigheder oplyste, at fortjenesterne lå på mellem 30 og 39,5 %, eller at de efter disse myndigheders opfattelse udgjorde en margen, der var passende, eller som endog lå under gennemsnittet for erhvervsaktiviteterne. De portugisiske myndigheder vedlagde oplysninger om årene med anvendelse af de parametre, som var anvendt til fastsættelse af de priser, der var angivet i bekendtgørelserne.
(64)
Det kan konkluderes, at den portugisiske stat vurderer, at den ydede støtte kan anses for at være forenelig ved fravigelse af »forureneren betaler«-princippet, idet den svarer til udgifterne for de ydede tjenesteydelser, og fordi de retningslinjer, der var gældende på det tidspunkt (EF-rammebestemmelserne for statsstøtte i forbindelse med TSE-test, døde dyr og slagteriaffald (19)) muliggjorde støtte på op til 100 % af de faktiske udgifter, fordi den var kortvarig.
(65)
Siden oktober 2002 har det juridiske grundlag for betaling af afgifterne været lovdekret nr. 197/2002. De portugisiske myndigheder mener, at der med de omhandlede afgifter blev taget hensyn til de priser, der skulle betales for virksomhedernes behandling af biprodukter. Eftersom krisen trak ud, vurderede de portugisiske myndigheder imidlertid, at der fortsat var grund til, at staten intervenerede som formidler.
(66)
I forbindelse med de simulationer, der blev foretaget på det pågældende tidspunkt, blev der taget hensyn til samtlige de udgifter, virksomhederne skulle bære, og en rimelig fortjeneste. De portugisiske myndigheder fremsendte en budgetopgørelse baseret på omkostninger og udgifter for 2003, som efter deres opfattelse viste, at der var balance mellem indtægter og udgifter under den nye lovgivning, og som fastsætter afgifter til finansiering af tjenesteydelserne.
(67)
De portugisiske myndigheder fremfører desuden, at finansieringen af indsamling, transport og destruktion af biprodukter af fjerkrækød ikke skete via afgifter, der var betalt af slagterier og importører af slagtekroppe, halve slagtekroppe og andre ikke-udskårne stykker af kvæg og svin. De portugisiske myndigheder påpegede, at artikel 2, stk. 1, i lovdekret nr. 197/2002 skal fortolkes i henhold til bilag 1, som fastsætter, at finansiering af transport, behandling og destruktion af biprodukter af kød foretages af tre typer virksomheder: virksomheder, der slagter kvæg, svin, får/geder, fjerkræ m.m., importører af slagtekroppe, halve slagtekroppe og andre ikke-udbenede stykker af kvæg og svin samt erhvervsdrivende i EU-samhandelen, hvis aktiviteter omhandler de samme produkter. Bilag 1 indeholdt således en tabel, der angav de afgifter, der skulle betales af fjerkræslagterier, som ikke gennemførte indsamling, transport, behandling og destruktion af biprodukter hidrørende fra slagtning af fjerkræ - under hensyntagen til, at der i forbindelse med fjerkrækroppe generelt ikke optræder biprodukter.
(68)
De portugisiske myndigheder erklærede desuden, at forskellen på de to afgifter, der er fastsat i bilag 2 i lovdekret nr. 197/2002, skyldtes de omkostninger, der var forbundet med opskæringsvirksomhedernes biprodukter.
(69)
De portugisiske myndigheder oplyste, at der i overensstemmelse med lovdekret nr. 197/2002 og nr. 244/2003 ikke var fastsat nogen overvæltning af afgifter på opdrætterne, selv om omkostningerne i forbindelse med indsamling, transport, behandling og destruktion reelt havde indvirkning på hele kødsektoren. De portugisiske myndigheder fremlagde i den forbindelse to fakturaer for tjenesteydelser dateret den 22. oktober 2002 og den 28. oktober 2003, som ifølge disse myndigheder skulle vise, at slagterierne havde væltet omkostningerne i forbindelse med indsamling, transport, behandling og destruktion over på opdrætterne.
(70)
De portugisiske myndigheder garanterer endelig, at de virksomheder, der leverede tjenesteydelserne, ikke bortkanaliserede midler til eventuelle konkurrerende aktiviteter, eftersom deres eneste aktivitet var indsamling, transport, behandling og destruktion af animalske biprodukter.
(71)
De portugisiske myndigheder fremfører også, at den overgangsordning, der blev indført ved lovdekret nr. 244/2003, udløb i november 2005, og at de virksomheder, der genererede biprodukter, fuldt ud påtog sig det ansvar, som staten indledningsvist midlertidigt havde påtaget sig for disse. Siden november 2005 har samtlige omkostninger været afholdt af virksomhederne, som kompenserer herfor ved genanvendelse af affald som biobrændsel og eksport af mel.
(72)
De portugisiske myndigheder mener derfor, at de har opfyldt de fastlagte forpligtelser, eftersom de virksomheder, der genererede biprodukter, gradvist begyndte at betale for de aktiviteter, som var forbundet med destruktion af biprodukter, via afgiften.
IV. UDTALELSE FRA ANDRE BERØRTE PARTER
(73)
ETSA fremsendte bemærkninger ved brev af 15. juni 2009. ETSA-gruppen består af virksomhederne ITS -Indústria Transformadora de Subprodutos Animais, SA og SEBOL - Comércio e Indústria de Sebo, SA. Disse virksomheder står for indsamling, transport, behandling og destruktion af biprodukter af animalsk oprindelse af kategori 1, 2 og 3 i Portugal og udgør nogle af de virksomheder, som den portugisiske stat henvendte sig til med henblik på levering af de omhandlede tjenesteydelser i den pågældende periode. ETSA anses derfor for at have modtaget betalinger fra staten og er derfor berørt part i sag nr. C 3/09.
(74)
ETSA minder indledningsvist om konteksten med BSE-krisen, som tvang den portugisiske stat til at træffe en række præventive foranstaltninger (navnlig indsamling, transport, behandling og destruktion af biprodukter af animalsk oprindelse under kategori 1, 2 og 3) til bekæmpelse og begrænsning af risikoen for denne sygdom, således at folkesundheden og miljøet kunne beskyttes. Vedtagelsen af disse foranstaltninger var i store træk i overensstemmelse med de forpligtelser, der var fastsat i fællesskabslovgivningen.
(75)
ITS og SEBOL leverede mellem 1998 og 2005 tjenesteydelser for INGA med hensyn til indsamling, transport, behandling og destruktion af affald gennem direkte tildeling. ETSA henviser til, at alle de virksomheder, der var i stand til at yde de krævede tjenesteydelser, fik tildelt opgaverne på de samme vilkår. Indtil den 10. oktober 2002 indgik INGA aftaler med virksomheder, der var godkendt til at yde denne form for tjenesteydelse, og afholdt de hermed forbundne omkostninger i henhold til artikel 6 i lovdekret nr. 393-B/98. De parametre, der blev anvendt til at beregne prisen for tjenesteydelserne, var i overensstemmelse med fælles bekendtgørelse nr. 96/99. Prisen blev fastsat i forhold til råvarernes vægt og kunne revideres, hvis vilkårene for leverance af tjenesteydelserne ændredes. I forbindelse med den pris, der blev betalt til SEBOL og ITS, blev der taget hensyn til den skønnede pris for tjenesteydelsen, navnlig sammenholdt med vægten og omfanget af det affald, der skulle indsamles og behandles, og iværksættelse og forvaltning af systemet med indsamling af døde dyr i bedrifterne, hvilket bl.a. indebar hurtig afhentning af dyrene efter deres død.
(76)
ETSA understreger, at selv om tildelingen af tjenesteydelseskontrakterne ikke skete ved offentligt udbud, dækker den pris, der blev betalt for tjenesteydelser, de reelle omkostninger - under hensyntagen til de hermed forbundne indtægter - og muliggjorde kun en rimelig og legitim fortjeneste. Det fremføres også, at betalingen for tjenesteydelserne altid forekom at være i overensstemmelse med princippet om effektivitet, eftersom den pris, INGA betalte, lå på det gennemsnitlige europæiske niveau for tilsvarende tjenesteydelser og faktisk frem til 2005 havde været lavere end de priser, der efterfølgende var blevet anvendt i kontrakter om levering af den samme type tjenesteydelser og indgået efter offentlige udbud, der skulle lette fastsættelse af modydelser i overensstemmelse med markedskriterier.
(77)
Fra 2005 begyndte tjenesteydelseskontrakterne at blive tildelt ved internationalt offentligt udbud. Der blev gennemført tre offentlige udbud: kvæg/enhovede dyr på nationalt plan, får/geder (syd) og får/geder (nord). ITS deltog i de offentlige udbud gennem et konsortium, som fik tildelt kontrakten for tjenesteydelser. Der blev indgået tre kontrakter om tjenesteydelser for de tre nævnte opgaver. ETSA omtaler bl.a. følgende arbejdsopgaver: indsamling, transport, behandling og destruktion af affald samt fortsat og ajourført registrering og arkivering, hvad angår de pågældende aktiviteter. Det var instituttet for finansiering af landbrug og fiskeri (Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas - IFAP I.P.), der havde til opgave at føre tilsyn med overholdelsen af forpligtelserne.
(78)
ETSA understreger, at de indgåede kontrakter forudfastsatte priserne på en objektiv og gennemsigtig måde ud fra antal ton og den pågældende dyreart. Ifølge ETSA blev priserne fastsat på markedsvilkår, og de garanterede en passende dækning af de omkostninger, der var forbundet med de offentlige tjenesteforpligtelser, og var fastsat i tjenesteydelseskontrakterne og i henhold til den relevante lovgivning.
(79)
ETSA konkluderede på denne baggrund, at den ikke modtog ulovlig støtte, og at de allerede modtagne midler blot var en legitim modydelse for ydelse af en offentlig tjeneste.
V. VURDERING
1. STATSSTØTTE I HENHOLD TIL ARTIKEL 107, STK. 1, I TEUF
(80)
I artikel 107, stk. 1, i TEUF, hedder det, at »bortset fra de i traktaterne hjemlede undtagelser er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med det indre marked i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne«.
(81)
Artikel 107-109 i TEUF finder anvendelse på svinekødssektoren i medfør af artikel 21 i Rådets forordning (EØF) nr. 2759/75 (20) af 29. oktober 1975 om den fælles markedsordning for disse produkter ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1913/2005 (21). De finder anvendelse i oksekødssektoren i henhold til artikel 40 i forordning (EF) nr. 1254/99 af 17. maj 1999 om den fælles markedsordning for kød for disse produkter (22) ændret ved forordning (EF) nr. 1152/2007 (23). Inden vedtagelsen af sidstnævnte forordning anvendtes artiklerne i samme sektor i medfør af artikel 24 i Rådets forordning (EØF) nr. 805/68 (24). De finder anvendelse i sektorerne for fåre- og gedekød i henhold til artikel 22 i Rådets forordning (EF) nr. 2467/98 af 3. november 1998 om den fælles markedsordning for disse produkter (25), ændret ved forordning (EF) nr. 1913/2005. De finder anvendelse i fjerkrækødsektoren i henhold til artikel 19 i Rådets forordning (EØF) nr. 2777/75 af 29. oktober 1975 om den fælles markedsordning for disse produkter (26), senest ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 679/2006 (27). Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 af 22. oktober 2007 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om særlige bestemmelser for visse landbrugsprodukter (fusionsmarkedsordningen) (28) ophævede disse forskellige forordninger og fastsætter i artikel 180, at reglerne om statsstøtte finder anvendelse på de ovennævnte produkter.
(82)
Hvad angår støttens art, skal den bestemmes for alle dem, der nyder godt af indsamling, transport, behandling og destruktion af slagteriaffald samt finansiering heraf. Kommissionen konstaterede, at der var tale om følgende kategorier af potentielle modtagere under den portugisiske ordning:
-
virksomheder, der varetager indsamling, transport, behandling og destruktion af det omhandlede materiale
-
slagterier og opskæringsvirksomheder, importører af ikke-udbenet oksekød, svinekød og fjerkrækød samt erhvervsdrivende i EU-samhandelen, dvs. virksomheder, der forhandler eller modtager ikke-udbenet okse- eller svinekød, og
-
opdrætterne.
(83)
Hvad angår godkendelse af eventuel støtte over en længere periode, skelnede Kommissionen mellem fire perioder i sin beslutning om at indlede den formelle procedure under hensyntagen til de forskellige fællesskabsbestemmelser, der var relevante for en analyse af de eventuelle støtteforanstaltninger. Kommissionen så på perioden fra 1998 til 31. december 1999, en dato, som ligger forud for ikrafttrædelsen af retningslinjerne for statsstøtte i landbrugssektoren, perioden fra 1. januar 2000 til 31. december 2002, en dato, som ligger forud for ikrafttrædelsen af retningslinjerne for statsstøtte til fjernelse af slagteriaffald og dyr, der findes døde, samt udgifter til sporing af overførbare spongiforme encephalopatier (TSE), perioden fra 1. januar 2003 til 31. december 2006, en dato, som ligger forud for ikrafttrædelsen af nye retningslinjer for landbruget for 2007-2013 (29) samt perioden fra 1. januar 2007 og frem til nu.
(84)
På grund af de nye oplysninger fra de portugisiske myndigheder, herunder navnlig om den allerede nævnte anvendelse af lovdekret nr. 244/2003, og om de forskellige former for finansiering af eventuel støtte ændrer Kommissionen lidt opdelingen af de forskellige perioder og tager hensyn til de forskellige efterfølgende perioder i sin godkendelse af hver gruppe af mulige støttemodtagere:
-
perioden mellem den 9. december 1998 og den 9. oktober 2002, hvor lovdekret nr. 393-B/98 var i kraft
-
perioden mellem den 10. oktober 2002 og den 21. oktober 2003, hvor lovdekret nr. 197/2002 var i kraft, med undtagelse af bilag 2, hvis anvendelse blev forlænget under den overgangsordning, der var fastsat i lovdekret nr. 244/2003, og
-
perioden mellem den 22. oktober 2003 og november 2005, hvor den overgangsordning, der er omhandlet i lovdekret nr. 244/2003, blev anvendt.
1.1. SELEKTIV FORDEL
(85)
I henhold til Domstolens retspraksis betragtes støtte som indgreb, der under enhver tænkelig form direkte eller indirekte kan give virksomheder en fordel, eller som bør betragtes som en økonomisk fordel, som modtagervirksomheden ikke ville have opnået på normale markedsbetingelser (30). Som støtte betragtes endvidere indgreb, der under forskellige former letter de byrder, som normalt tynger en virksomheds budget, og derved, uden at være tilskud i ordets egentlige forstand, er af samme art og har tilsvarende virkninger (31).
1.1.1. Selektiv fordel for virksomheder, der leverer tjenesteydelser
(86)
Ifølge Kommissionen er indsamling, transport, behandling og destruktion af de omhandlede materialer en økonomisk aktivitet, da der er tale om tjenesteydelser mod betaling, der kan leveres af en lang række fællesskabsvirksomheder. Denne konklusion er bl.a. baseret på ETSA's oplysninger, som er resumeret i betragtning 73 ff. i nærværende afgørelse.
(87)
Hvad angår denne økonomiske aktivitet, fremfører de portugisiske myndigheder, at de virksomheder, der leverede de pågældende tjenesteydelser, varetog en opgave i offentlighedens generelle interesse, der var begrundet i hensynet til beskyttelsen af folkesundheden og miljøet. De portugisiske myndigheder understregede i den forbindelse landets specifikke situation i forhold til BSE-krisen. Portugal fremfører således, at alle de foranstaltninger, der blev truffet, havde til formål at afhjælpe en krisesituation, der indebar fare for folkesundheden. Det var således de portugisiske myndigheders formål at muliggøre umiddelbar gennemførelse af foranstaltningerne, indtil virksomhederne fik sig organiseret og selv kunne varetage opgaverne - under kontrol fra statens side (se betragtning 21 og 59 i nærværende afgørelse).
(88)
ETSA vurderede i sine kommentarer, at den ikke modtog nogen ulovlig støtte, og at alle de modtagne midler blot var en legitim modydelse for ydelse af offentlig service (se betragtning 79 i nærværende afgørelse).
(89)
Det fremgår af Domstolens dom i Altmark-sagen (32), at offentlig støtte, som har til formål at muliggøre offentlig service, ikke er omfattet af artikel 107 i TEUF, da denne støtte bør betragtes som en kompensation, der er et vederlag for de ydelser, som de begunstigede virksomheder har ydet for at opfylde forpligtelser til offentlig service. Domstolen mener imidlertid, at følgende betingelser er opfyldt:
-
For det første skal den støttemodtagende virksomhed faktisk være blevet pålagt at opfylde forpligtelser til offentlig tjeneste, og disse forpligtelser skal være klart defineret
-
for det andet skal de kriterier, der er grundlaget for beregningen af kompensationen, være blevet fastlagt på forhånd på en objektiv og gennemsigtig måde
-
kompensationen må for det tredje ikke overstige, hvad der er nødvendigt for helt eller delvist at dække de udgifter, der er afholdt ved opfyldelsen af forpligtelserne til offentlig service, idet der skal tages hensyn til de hermed forbundne indtægter og til en rimelig fortjeneste ved opfyldelsen af disse forpligtelser
-
når udvælgelsen af den virksomhed, der skal overdrages en forpligtelse til offentlig service, ikke er blevet gennemført inden for rammerne af en procedure for tildeling af offentlige kontrakter, skal størrelsen af den nødvendige kompensation for det fjerde være fastlagt på grundlag af en analyse af de omkostninger, som en gennemsnitsvirksomhed, der er veldrevet og tilstrækkeligt udstyret med transportmidler til at kunne opfylde de stillede krav til den offentlige tjeneste, ville have haft ved at gennemføre forpligtelserne, idet der skal tages hensyn til de hermed forbundne indtægter og til en rimelig fortjeneste ved opfyldelsen af forpligtelserne.
(90)
Anvendelse af Altmark-sagens retspraksis på det omhandlede tilfælde foranlediger Kommissionen til at formulere følgende betragtninger:
a) Tjenesteydelse af egentlig almindelig økonomisk interesse efter artikel 106, stk. 2, i TEUF
(91)
Det skal frem for alt undersøges, om vi i det pågældende tilfælde står over for en tjenesteydelse af egentlig almindelig økonomisk interesse efter artikel 106, stk. 2, i TEUF.
(92)
Det fremgår af Domstolens retspraksis, at med undtagelse af de sektorer, hvor der findes EU-regler på området, har medlemsstaterne vide skønsbeføjelser, hvad angår arten af de tjenesteydelser, der kan betegnes som værende af almindelig økonomisk interesse. Det er derfor Kommissionens opgave at sikre, at disse skønsbeføjelser anvendes på en måde, der ikke er åbenlyst forkert, hvad angår definitionen af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse.
(93)
Der er siden 1990'erne konstateret forskellige overførbare spongiforme encephalopatier (TSE) særskilt - hos personer og dyr. Fra og med 1996 begyndte man at konstatere, at der var lighed mellem BSE-agenser og agenser hidrørende fra den nye variant af Creutzfeldt-Jakob-sygdommen. Siden 1990 har Fællesskabet vedtaget en række foranstaltninger til beskyttelse af menneskers og dyrs sundhed mod risikoen for BSE. Disse foranstaltninger er baseret på beskyttelsesbestemmelserne i Rådets direktiver om veterinærkontrolforanstaltninger. Ved beslutning 2000/766/EF blev medlemsstaterne forpligtet til at indsamle, transportere, behandle, oplagre og destruere animalsk affald i henhold til direktiv 90/667/EØF (33), Kommissionens beslutning 97/735/EF (34) og Rådets beslutning 1999/534/EF (35). Forordning (EF) nr. 1774/2002 fastsatte i den forbindelse sundhedsbestemmelser for animalske biprodukter, som ikke er bestemt til konsum, samt forpligtelser for medlemsstaterne til at sørge for vedtagelse af passende foranstaltninger og etablering af en passende ordning for indsamling, transport og destruktion af animalske biprodukter.
(94)
Eftersom Domstolen har fastslået, at forvaltning af bestemte former for affald kan være genstand for en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse (36) og under hensyntagen til den ovennævnte specifikke BSE-krisesituation har Kommissionen ingen indsigelser, hvad angår arten af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, som de portugisiske myndigheder har erklæret at ville anvende i forbindelse med denne indsamling og efterfølgende destruktion af slagtekroppe og andet animalsk affald, der ikke var egnet til konsum, i perioden 1999-2005, hvor den portugisiske stat påtog sig det fulde ansvar (1999-2003) eller det delvise ansvar (2003-2005) for disse aktiviteter. Der er tale om en beslutning, som var berettiget under hensyntagen til folkesundheden og beskyttelsen af miljøet, hvorfor den var omfattet af princippet om almindelig økonomisk interesse i medfør af artikel 106, stk. 2, i TEUF.
b) Varetagelse af forpligtelse til offentlig tjeneste
(95)
I henhold til Altmark-dommen kræves der et mandat i form af en eller flere officielle retsakter, som er bindende i national ret. Hvad angår den første betingelse, der blev fastslået med Altmark-dommen, fastsatte lovdekret nr. 393-B/98 og nr. 244/93, at det var obligatorisk at indsamle, transportere, behandle og destruere biprodukter af animalsk oprindelse, der var uegnet til konsum. Artikel 6 i lovdekret nr. 393-B/98 fastsætter, at det påhviler INGA, som har ansvaret for indsamling, behandling og destruktion af animalske biprodukter, der er uegnede til konsum, at foretage udvælgelse af de virksomheder, der skal varetage disse opgaver. Ved fælles bekendtgørelse nr. 95/99 var der forinden fastsat parametre for beregning af betalingen for offentlig tjeneste og øvrige forpligtelser i forbindelse med leveringen af denne tjenesteydelse, f.eks. virksomhedens forpligtelse til at indsamle alle biprodukter, der genereres på nationalt område, i overensstemmelse med de sanitære og tekniske normer, der er fastsat i lovgivningen.
(96)
De portugisiske myndigheder fremfører, at forpligtelserne for de virksomheder, der ydede disse tjenesteydelser, var klart defineret i kontrakterne om tjenesteydelse. Eksempelvis forelagde de Kommissionen en kontrakt om tjenesteydelser fra 2003, der blev indgået på grundlag af lovdekret nr. 393-B/98.
(97)
Kommissionen konstaterer, at forpligtelserne for den virksomhed, der leverer tjenesteydelserne, var klart defineret i kontrakten om tjenesteydelser, som de portugisiske myndigheder forelagde den. Kommissionen konkluderer med henvisning til lovdekret nr. 393-B/98, den fælles bekendtgørelse og det indsendte eksempel på en tjenesteydelseskontrakt, at den første betingelse i Altmark-dommen er opfyldt.
c) Parametre, der er forudfastsat på en objektiv og gennemsigtig måde.
(98)
Hvad angår den anden betingelse, finder Kommissionen - på grundlag af de foreliggende oplysninger - at de parametre, som beregningen af kompensationen er baseret på, er blevet forudfastlagt på en måde, der er objektiv og gennemsigtig. De fælles bekendtgørelser, som de portugisiske myndigheder har fremlagt, fastlægger således beregningsmetoden og de støtteberettigede udgifter (se betragtning 26 i nærværende afgørelse). Disse oplysninger blev kontrolleret periodisk ved sammenholdelse med tidligere regnskabsår. Fra og med 2005 blev der gennemført offentlige udbud. Ud fra de oplysninger, som Kommissionen råder over, vurderer den, at den anden betingelse, der fastsættes med Altmark-dommen, er opfyldt.
d) Nødvendig kompensation til dækning af omkostninger i forbindelse med tjenesteydelser
(99)
Hvad angår den tredje betingelse, fremfører de portugisiske myndigheder og den interesserede part, at kompensationen ikke overstiger, hvad der er nødvendigt for helt eller delvist at dække de udgifter, der er afholdt ved opfyldelsen af forpligtelserne til offentlig tjeneste, idet der skal tages hensyn til de hermed forbundne indtægter og til en rimelig fortjeneste ved opfyldelsen af forpligtelserne.
(100)
Kommissionen anmodede flere gange de portugisiske myndigheder - bl.a. ved begyndelsen af undersøgelsen - om oplysninger om metoden til beregning af de faktiske omkostninger i forbindelse med tjenesteydelserne. De portugisiske myndigheder fremlagde dokumenter med angivelse af de årlige udgifter for de virksomheder, der leverede tjenesteydelserne i perioden 1999-2005, og sammenholdt disse oplysninger med, hvad INGA betalte de pågældende virksomheder for at varetage tjenesteydelserne. De pågældende dokumenter viser, at den kompensation, INGA har betalt til de virksomheder, der har leveret tjenesteydelserne, ikke oversteg, hvad der var nødvendigt for helt eller delvist at dække omkostningerne i forbindelse med varetagelsen af tjenesteydelserne. De modtagne dokumenter viser, at der med kompensationen ligeledes blev taget hensyn til en fortjeneste på mellem 30 og 39,5 % alt efter det pågældende år (se betragtning 62 i nærværende afgørelse).
(101)
De portugisiske myndigheder forsikrede om, at midlerne ikke ville kunne overføres til konkurrerende aktiviteter, som virksomhederne eventuelt kunne gå i gang med (krydssubsidiering), fordi de udvalgte leverandører af tjenesteydelser ikke gav sig af med andre aktiviteter.
(102)
På grundlag af de oplysninger, som de portugisiske myndigheder har lagt frem, mener Kommissionen imidlertid ikke at være i stand til at konkludere, at den fortjeneste, der var tale om, var »rimelig« i medfør af den retspraksis, der var resultatet af Altmark-dommen.
(103)
ETSA hævdede i sine kommentarer, at betalingen for tjenesteydelsen i passende omfang afspejlede de afholdte udgifter og muliggjorde en fortjeneste, der ikke udgjorde en hvilken som helst fordel, og at betalingen for offentlig tjeneste i perioden forud for 2005 svarede til den gennemsnitlige europæiske betaling og lå under den, der var fastsat i den offentlige kontrakt for tjenester, der var tildelt ved offentligt udbud.
(104)
Hvad angår disse oplysninger, konstaterer Kommissionen, at hverken de portugisiske myndigheder eller den interesserede part fremlagde dokumentation herfor.
(105)
Kommissionen kan derfor ikke konkludere, at den tredje betingelse fra Altmark-dommen er opfyldt i den foreliggende sag.
e) Evaluering af omkostninger i en gennemsnitsvirksomhed
(106)
Eftersom de tjenesteydende virksomheder før 2005 ikke blev udvalgt ved offentligt udbud, kræver Altmark-dommen, at der foretages en sammenligning med omkostningerne i en gennemsnitsvirksomhed. De portugisiske myndigheder fremlagde ikke dokumentation for, at vurderingen af omkostningerne var sket på grundlag af en vurdering af omkostningerne i en gennemsnitsvirksomhed.
(107)
Kommissionen må imidlertid konkludere, at ikke alle Altmark-dommens kriterier (fire) er opfyldt i den foreliggende sag, og at det ikke kan udelukkes, at der har været visse fordele for de virksomheder, der leverede tjenesteydelserne i perioden mellem ikrafttrædelsen af lovdekret nr. 393-B/98 og udløbet - i 2005 - af den overgangsordning, der var fastsat ved lovdekret nr. 244/2003.
(108)
De offentlige betalinger foretages til bestemte virksomheder, dvs. de virksomheder, der har fået pålagt tjenesteydelserne. Det kan derfor vurderes, at den omhandlede foranstaltning er specifik.
(109)
Kommissionen konkluderede imidlertid, at det ikke kan udelukkes, at der har været en selektiv fordel for de virksomheder, der leverede tjenesteydelserne i perioden mellem 1998 og udløbet - i 2005 - af den overgangsordning, der var fastsat ved lovdekret nr. 244/2003.
1.1.2. Selektiv fordel for slagterier og opskæringsvirksomheder, importører af ikke-udbenet oksekød, svinekød og fjerkrækød samt erhvervsdrivende i EU-samhandelen, dvs. virksomheder, der forhandler eller modtager ikke-udbenet okse- eller svinekød
(110)
I henhold til Domstolens dom i GEMO-sagen (37) kan det forhold, at den indsamling og destruktion af døde dyr og slagteriaffald, der foretages for producenter og slagterier, varetages af private virksomheder, ikke anvendes til at sætte spørgsmålstegn ved, om der foreligger statsstøtte, hvis det er offentlige myndigheder, der har indført ordningen for de omhandlede aktiviteter.
(111)
I den foreliggende sag er det ligeledes de portugisiske myndigheder, der har indført aktivitetsordningen og finansierer den som fastsat ved lovdekret nr. 393-B/98, nr. 197/2002 og nr. 244/2003. Kommissionen konkluderer derfor i den nuværende fase, at de pågældende ordninger er statslige.
(112)
Domstolen fastslog i GEMO-dommen, at udgifterne til destruktion af døde dyr og slagteriaffald bør betragtes som en omkostning, der er forbundet med producenternes og slagteriernes økonomiske aktivitet (38). Domstolen konkluderede derfor, at artikel 107, stk. 1, i TEUF bør fortolkes således, at en ordning, der sikrer producenterne og slagterierne gratis indsamling og destruktion af døde dyr og slagteriaffald, er at betragte som statsstøtte til fordel for landmændene og slagterierne.
(113)
I den foreliggende sag kan det vurderes, at destruktionen af døde dyr og slagteriaffald udgjorde en omkostning, der var forbundet med aktiviteten, ikke blot for slagterier og opskæringsvirksomheder, men også for importører af ikke-udbenet oksekød, svinekød og fjerkrækød samt for virksomheder, der forhandler eller modtager ikke-udbenet oksekød og svinekød. Efter Kommissionens opfattelse havde den beskrevne finansiering af omkostningerne ved indsamling, behandling og destruktion af biprodukter hidrørende fra pattedyr og fjerkræ ved statstilskud inden ikrafttrædelsen af lovdekret nr. 197/2002 til følge, at brugerne af denne tjeneste blev fritaget for en udgift, der er forbundet med deres aktiviteter.
(114)
Kommissionen konkluderer, at der forelå en fordel forud for anvendelsen af en skattelignende afgift.
(115)
Hvad angår perioden efter ikrafttrædelsen af lovdekret nr. 197/2002 og lovdekret nr. 244/2003, skete finansieringen af de ovenfor beskrevne aktiviteter via en skattelignende afgift, der blev indført ved lovdekret nr. 197/2002 og ændret ved lovdekret nr. 244/2003. Fritaget for betaling af afgiften var i henhold til lovdekret nr. 197/2002 slagterier, som varetog indsamling, transport, behandling og destruktion af samtlige de omhandlede biprodukter hidrørende fra enten egen virksomhed eller udskæringsvirksomheder, bortset fra specificeret risikomateriale, og disse enheder var autonome med hensyn til behandling af deres egne biprodukter (se bilag 2, punkt 2, i lovdekret nr. 197/2002) på samme måde som importører og erhvervsdrivende i EU-samhandelen, der håndterer udbenet kød, i forbindelse med hvilket der ikke genereres biprodukter, som er omhandlet af den obligatoriske behandling, der er fastsat i EU-lovgivningen og national lovgivning. I henhold til lovdekret nr. 244/2003 skulle de nævnte virksomheder afgiftsfritages på grundlag af en plan for destruktion eller anvendelse i overensstemmelse med de specifikke betingelser, der er fastsat for de forskellige kategorier af materiale.
(116)
For at kunne vurdere, om der var en fordel for slagterier og opskæringsvirksomheder, importører af ikke-udbenet oksekød, svinekød og fjerkrækød og erhvervsdrivende i EU-samhandelen, dvs. for afgiftspligtige forhandlere/modtagere af ikke-udbenet oksekød og svinekød, er det nødvendigt at se på, i hvilket omfang afgiftsbidraget svarer til de reelle udgifter til indsamlingstjenesten.
(117)
Kommissionen bemærker, at de portugisiske myndigheder i deres brev af 20. januar 2003 erklærede, at de afgifter, der er angivet i bilag 1 og 2 i lovdekret nr. 197/2002, og den afgift, der er omhandlet i artikel 2, stk. 2, for specificeret risikomateriale, blev beregnet på grundlag af de reelle udgifter til de tjenester, der skulle leveres, under hensyntagen til arten og relevansen af de biprodukter, der genereres for hver enkelt dyreart.
(118)
For de portugisiske myndigheder udgør denne finansiering i alle henseender en kompensation for brugerne af en tjeneste, der er i den almindelige offentligheds interesse. De beløb, der betales af afgiftspligtige, er ikke faste, men står i direkte forhold til de mængder affald, der rent faktisk leveres til de offentlige myndigheder og til de faktiske omkostninger ved destruktion af dette affald.
(119)
Til støtte herfor fremlagde de portugisiske myndigheder dokumenter med værdier for 2003, hvor man sammenligner de reelle økonomiske omkostninger i forbindelse med de leverede tjenesteydelser og det bidrag, der hidrører fra den tilsvarende afgift. De portugisiske myndigheder fremlagde ikke dokumenter med oplysninger om afgiftsindtægter for den resterende del af året 2002 efter ikrafttrædelsen af lovdekret nr. 197/2002 i oktober det år.
(120)
Hvad angår årene 2004 og 2005, indsendte de portugisiske myndigheder dokumenter med oplysninger om udgifterne til de gennemførte aktiviteter, men ikke om indtægter hidrørende fra den afgift, der var pålagt de virksomheder, der endnu ikke havde fået godkendt planen for destruktion og anvendelse. Disse virksomheder manglede derfor endnu at betale den afgift, der ved lovdekret nr. 244/2003 var fastsat for overgangsordningen.
(121)
Hvad angår årene 2002, 2004 og 2005 kan Kommissionen ikke - ud fra de dokumenter, de portugisiske myndigheder har indsendt - konkludere, at bidragene fra de afgiftspligtige står i direkte forhold til de mængder affald, der rent faktisk blev overgivet til indsamling og til de reelle udgifter til destruktion af dette affald.
(122)
Hvad angår 2003, konkluderer Kommissionen, at der ikke var tale om nogen fordel, eftersom bidragene fra de afgiftspligtige via afgiften stod i direkte forhold til omkostningerne ved de leverede tjenesteydelser.
(123)
Kommissionen kan til gengæld ikke udelukke, at der har været en fordel for slagterier og udskæringsvirksomheder, importører af ikke-udbenet oksekød, svinekød og fjerkrækød og erhvervsdrivende i EU-samhandelen, dvs. virksomheder, der forhandler/modtager ikke-udbenet oksekød og svinekød, og som var afgiftspligtige i perioden mellem oktober 2002 og 1. januar 2003 samt i 2004 og 2005.
1.1.3. Selektiv fordel for opdrættere
(124)
I det foreliggende tilfælde kan det vurderes, at destruktionen af døde dyr og slagteriaffald er en omkostning, der er forbundet med aktiviteten, ikke kun for slagterier og opskæringsvirksomheder, men også for opdrættere, som i henhold til markedsmekanismerne mindst skulle afholde en del af de udgifter, der er forbundet med disse tjenester. I overensstemmelse med den retspraksis, der følger af GEMO-dommen, er det Kommissionens opfattelse, at den beskrevne finansiering af omkostningerne ved indsamling, behandling og destruktion af biprodukter hidrørende fra pattedyr og fjerkræ ved statstilskud inden ikrafttrædelsen af lovdekret nr. 197/2002 havde til følge, at brugerne af denne tjeneste blev fritaget for en udgift, der er forbundet med deres aktiviteter.
(125)
Kommissionen konkluderer, at der forelå en fordel forud for anvendelsen af en skattelignende afgift.
(126)
Som beskrevet kunne man med de foranstaltninger, som de portugisiske myndigheder havde iværksat til indsamling, transport, behandling og destruktion af biprodukter af kød fra pattedyr og fjerkræ, fritage opdrættere fra udgifter, som de under normale omstændigheder ville skulle afholde delvist. Det fremgår af lovdekret nr. 197/2002 og den overgangsordning, der er fastsat ved lovdekret nr. 244/2003, at opdrætterne ikke er omfattet af den pågældende afgift. De portugisiske myndigheder oplyste, at omkostningerne ved indsamling var blevet fordelt på hele sektoren inden udgangen af 2005. Kommissionen konstaterer, at de to fakturaer, som de portugisiske myndigheder indsendte, på grundlag af lovdekret nr. 197/2002 og nr. 244/2003 anfører afgiften for et af slagterierne i oktober 2002 og oktober 2003. De portugisiske myndigheders oplysninger om, at omkostningerne i overensstemmelse med markedsmekanismerne var blevet væltet over på hele sektoren, herunder opdrætterne, bekræftes af de indsendte dokumenter. Kommissionen konkluderer derfor, at opdrætterne afholdt de udgifter, der var forbundet med deres aktiviteter, og således ikke havde nydt godt af nogen speciel fordel.
(127)
Kommissionen finder, at opdrætterne kun nød godt af en fordel i perioden forud for anvendelsen af afgiften.
(128)
Kommissionen konkluderer på baggrund af ovenstående, at der havde været en fordel for slagterierne og importørerne i forbindelse med indsamling, transport, behandling og destruktion af animalske biprodukter i alle perioderne, bortset fra i 2003. For opdrætternes vedkommende gjaldt denne fordel kun i perioden forud for indførelsen af afgiften.
1.2. FORDELE, DER ER FINANSIERET VED HJÆLP AF STATSMIDLER
(129)
Artikel 1, stk. 107, i TEUF omhandler statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler. Den pågældende støtte bør med andre ord kunne tillægges staten og være ydet ved hjælp af statsmidler.
(130)
I den foreliggende sag blev omkostningerne i forbindelse med indsamling, behandling og destruktion af biprodukter af kød fra pattedyr og fjerkræ finansieret via direkte statsindstægter mellem 1999 og oktober 2002 og fra oktober 2002, ved indtægter fra en skattelignende afgift anvendt på slagterier, importører af ikke-udbenet okse- og svinekød og på erhvervsdrivende i EU-samhandelen, dvs. virksomheder, der forhandler eller modtager ikke-udbenet okse- og svinekød.
(131)
Betalingerne til leverandører af de tjenesteydelser, som garanteres ved direkte statsindtægter, indebærer fordele finansieret med statsmidler. Det forhold, at denne offentlige tjenesteydelse fra 1999 og frem til indførelsen af afgiften i 2002 blev finansieret over statslige budgetter, indebærer, at de virksomheder, der leverede denne tjenesteydelse, modtog offentlige midler til at dække udgifter, der måtte betales herfor.
(132)
De afgifter, der blev opkrævet mellem september 2002 og november 2005, er ikke omfattet af bestemmelserne i TEUF om statsstøtte, medmindre de anvendes til finansiering af en statsstøtteforanstaltning og således er en integrerende del af denne støtte (39).
(133)
Afgifterne betales ved reverse charge til INGA. De afgifter, der blev opkrævet hos virksomhederne, var indtægter for INGA og betaltes direkte til dette organ.
(134)
For at det kan antages, at en afgift udgør en integrerende del af en støtteforanstaltning, skal der nødvendigvis bestå en tvungen forbindelse mellem afgiften og støtten i henhold til den relevante nationale lovgivning, således at afgiftsprovenuet nødvendigvis anvendes til at finansiere støtten (40).
(135)
Eftersom afgifterne udgjorde indtægter for INGA og blev indbetalt direkte hertil, vurderer Kommissionen, at de var en integrerende del af støtteforanstaltningen.
(136)
Hvad angår spørgsmålet om, hvorvidt indtægterne fra de skattelignende afgifter i den foreliggende sag kan anses for at være statslige midler, skal det bemærkes, at der for så vidt angår statsmidler ikke skal skelnes mellem de tilfælde, hvor støtten ydes direkte af staten, og så dem, hvor den ydes gennem et offentligt eller privat organ, der udpeges eller oprettes af den pågældende stat. EF-domstolen erklærede den 15. juli 2004 i sin dom i Pearle-sagen (41), at obligatoriske bidrag, der opkræves af en formidlende organisation hos samtlige virksomheder i én erhvervssektor, ikke skal anses for at være statsmidler, hvis de opfylder alle følgende fire betingelser:
a)
den omhandlede foranstaltning fastlægges af en brancheforening, der repræsenterer virksomhederne og arbejdstagerne i en erhvervssektor og ikke tjener som instrument for gennemførelse af politikker, der er fastlagt af staten
b)
de fastlagte mål finansieres fuldt ud via bidragene fra sektorens virksomheder
c)
finansieringsformen og procentsatsen for bidragene/bidragenes størrelse fastsættes af repræsentanterne for arbejdsgiverne og arbejdstagerne i erhvervssektororganisationen - uden statens indblanding
d)
bidragene anvendes obligatorisk til finansiering af foranstaltningen, uden mulighed for statslig intervention.
(137)
Det fremgår af de foreliggende oplysninger, at den første betingelse i dommen i sagen Pearle m.fl. ikke er opfyldt, eftersom foranstaltningen blev fastlagt ved et lovdekret med henblik på gennemførelse af en politik, der af staten var fastlagt til bekæmpelse af BSE.
(138)
Den tredje og fjerde betingelse er heller ikke opfyldt, fordi finansieringsformen er fastsat ved de nævnte lovdekreter. De portugisiske myndigheder har derfor mulighed for at have indflydelse på, hvordan foranstaltningen skal finansieres.
(139)
Eftersom ikke alle betingelserne i dommen i sagen Pearle m.fl. er opfyldt, og den portugisiske stat har haft afgørende indflydelse på finansieringen af støtteforanstaltningen, vurderer Kommissionen, at indtægterne fra de skattelignende afgifter rent faktisk er statsmidler.
1.3. FORDREJNING AF KONKURRENCEN OG INDVIRKNING PÅ SAMHANDELEN
(140)
I henhold til Domstolens retspraksis medfører en styrkelse af konkurrenceevnen for en virksomhed efter ydelse af statsstøtte generelt konkurrencefordrejning i forhold til konkurrerende virksomheder, som ikke har modtaget en sådan støtte (42).
(141)
Foranstaltningen kan have indflydelse på Portugals stilling i kødsektoren (43). Eftersom de portugisiske myndigheder opererer på et meget konkurrencepræget internationalt marked, fordrejer eller truer foranstaltningen med at fordreje konkurrencen. Foranstaltningen kan ligeledes påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne.
(142)
De portugisiske myndigheder argumenterede, at på grund af transportforbuddet mod transport af levende kvæg og kød- og benmel som sådan eller som bestanddele i andre produkter var der ingen samhandel, hvorfor der ikke kunne være tale om konkurrencefordrejning.
(143)
Det skal i den forbindelse erindres om, at i henhold til retspraksis (44) kan en støtte påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne og fordreje konkurrencen - også selv om den begunstigede virksomhed, som konkurrerer med producenter i andre medlemsstater, ikke selv eksporterer produkter. Når en medlemsstat yder støtte til en virksomhed, kan det interne udbud således af denne årsag fastholdes eller øges med den konsekvens, at der sker en forringelse af mulighederne for virksomheder i andre medlemsstater for at tilbyde deres tjenester i den pågældende medlemsstat.
(144)
Kommissionen finder på den baggrund, at det forhold, at forsendelse af de ovennævnte produkter fra Portugal til andre medlemsstater er blevet forbudt, ikke har indflydelse på, hvorvidt støtten kan fordreje konkurrencen og påvirke samhandelen.
1.4. KONKLUSIONER
(145)
Det er Kommissionens opfattelse, at den foranstaltning, der blev iværksat ved lovdekret nr. 393-B/98, nr. 197/2002 og nr. 244/2003, med hensyn til indsamling, transport, behandling og destruktion af animalske biprodukter, udgjorde statsstøtte til fordel for slagterier og importører i den periode, hvor lovdekret nr. 393-B/98 var gældende og frem til afslutningen af overgangsperioden som fastsat ved lovdekret nr. 244/2003. 2003 udgjorde en undtagelse, hvor de portugisiske myndigheder kunne påvise, at der ikke var tale om nogen fordel.
(146)
Hvad angår opdrætterne, finder Kommissionen, at foranstaltningen inden indførelse af afgiften udgjorde statsstøtte i henhold til artikel 107, stk. 1.
(147)
Hvad angår de tjenesteydende virksomheder, konkluderer Kommissionen, at det ikke kan udelukkes, at der forelå statsstøtte i perioden mellem ikrafttrædelsen af lovdekret nr. 394-B/98 og udløbet af overgangsperioden som fastsat ved lovdekret nr. 244/2003, der udløb i 2005.
2. ULOVLIG STØTTE
(148)
Kommissionen konstaterer, at Portugal, hverken anmeldte den støtte, der var ydet fra 1999, eller de ordninger, der var fastsat ved lovdekret nr. 197/2002 og nr. 244/2003, jf. artikel 108, stk. 3, i TEUF. Artikel 1, litra f), i forordning (EF) nr. 659/1999 definerer »ulovlig støtte« som ny støtte, der er gennemført i strid med traktatens artikel 93, stk. 3.
(149)
Da de foranstaltninger, Portugal har iværksat, omfatter statsstøtteelementer, er der tale om ny støtte, der ikke er anmeldt til Kommissionen, og som derfor er ulovlig i henhold til TEUF.
(150)
Undersøgelsen af foreneligheden af eventuel statsstøtte omfatter to faser: i den første ser Kommissionen nærmere på foreneligheden af den støtte, der er ydet til tjenesteydende virksomheder; i den anden undersøger den foreneligheden af eventuel støtte, der er ydet til slagterier og opskæringsvirksomheder, til importører og erhvervsdrivende i EU-samhandelen i sektoren samt til opdrættere.
(151)
Da der er tale om støtte, der fra 2002 blev finansieret ved en skattelignende afgift, og finansieringen var en integrerende del af støtteforanstaltningen, bør Kommissionen undersøge både de finansierede foranstaltninger, dvs. støtten, og finansieringen heraf. Når finansieringen af støtte sker over obligatoriske bidrag, og dette forhold udgør en integrerende del af støtten, har Domstolen fastslået, at Kommissionen ved sin undersøgelse heraf nødvendigvis bør tage hensyn til, hvordan støtten er finansieret (45). Som nævnt i betragtning 135 i nærværende afgørelse, bør finansieringsformen for støtten anses for at udgøre en integrerende del af støtteforanstaltningen.
3. UNDERSØGELSE AF STØTTENS FORENELIGHED
3.1. ANALYSE I HENHOLD TIL BESTEMMELSER FOR IKKE-ANMELDT STØTTE
3.1.1. Støtte til tjenesteydende virksomheder
a) Støttens forenelighed i henhold til artikel 106, stk. 2, i TEUF.
(152)
I henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF kan der gøres undtagelser.
(153)
Det fremgår af Domstolens retspraksis, at godtgørelse for offentlige tjenesteydelser ikke udgør statsstøtte i henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF, såfremt visse betingelser er opfyldt (jf. betragtning 89 i nærværende afgørelse). Hvis godtgørelserne for offentlige tjenesteydelser ikke opfylder disse betingelser, og hvis de generelle kriterier for anvendelse af artikel 107, stk. 1, i TEUF er opfyldt, er den nævnte godtgørelse at betragte som statsstøtte, der imidlertid kan vurderes at være forenelig med TEUF - som omhandlet i artikel 106, stk. 2, i samme traktat - hvis den er nødvendig for tjenesteydelser af generel økonomisk interesse og ikke påvirker samhandelen på en måde, der strider imod EU's interesser. Kommissionen præciserede, hvilke betingelser der bør være opfyldt for at sikre denne balance. Allerede i sin meddelelse om forsyningspligtydelser i Europa fra 2001 (46) præciserede Kommissionen, at det skal garanteres, at enhver restriktion i forhold til EF-traktatens regler, navnlig konkurrencerestriktioner og begrænsninger af frihederne inden for det indre marked, ikke går ud over, hvad der er strengt nødvendigt for effektivt at garantere forpligtelserne med hensyn til forsyningspligtydelser. Dette indebærer navnlig, at godtgørelsen ikke overstiger de supplerende nettoomkostninger i forbindelse med de opgaver, en given virksomhed er blevet tildelt. Kommissionen præciserede disse betingelser efterfølgende - både i fællesskabsrammebestemmelserne for statsstøtte i form af kompensation for offentlig tjeneste (47) og i sin afgørelse af 28. november 2005 om anvendelse af artikel 86, stk. 2 (48). Hvad angår beregningen af kompensationen, præciserede Kommissionen, at den ikke må overstige, hvad der er nødvendigt til dækning af de omkostninger, der er forbundet med at opfylde forpligtelserne til offentlig tjeneste, under hensyntagen til de hermed forbundne indtægter og til en rimelig fortjeneste ved opfyldelsen af disse forpligtelser. Den rimelige fortjeneste omfatter navnlig alle eller nogle af de produktivitetsgevinster, de pågældende virksomheder opnår i løbet af en aftalt, begrænset periode, uden at det forringer kvalitetsniveauet for de tjenesteydelser, virksomheden af staten har fået overdraget at udføre.
(154)
Punkt 18 i fællesskabsrammebestemmelserne for statsstøtte i form af kompensation for offentlig tjeneste fastsætter desuden, at der ved »rimelig fortjeneste« forstås en forrentning af egenkapitalen, der tager hensyn til virksomhedens risiko eller manglende risiko som følge af statens intervention, navnlig hvis staten indrømmer den særlige eller eksklusive rettigheder. Denne forrentning må normalt ikke overstige den gennemsnitlige kapitalforrentning i den pågældende sektor i de senere år. I sektorer, hvor der ikke findes nogen virksomhed, der kan sammenlignes med den virksomhed, der har fået overdraget at udføre tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse, kan sammenligningen foretages med virksomheder i andre medlemsstater eller om nødvendigt i andre sektorer, forudsat at der tages hensyn til de særlige forhold, der gør sig gældende i hver sektor. Ved fastlæggelsen af, hvad der udgør en rimelig fortjeneste, kan medlemsstaten indføre incitamentsbaserede kriterier, bl.a. i forhold til kvalitet af ydede tjenester og produktivitetsgevinster.
(155)
Som angivet i betragtning 99 ff. i nærværende afgørelse kan Kommissionen ikke ud fra de oplysninger, der er indsendt af portugisiske myndigheder, konkludere, at godtgørelsen blev beregnet under hensyntagen til en rimelig fortjeneste, der ikke ligger over sektorgennemsnittet. Kommissionen anmodede flere gange de portugisiske myndigheder om at fremlægge de oplysninger, der var nødvendige for i den foreliggende sag at vurdere, om betingelserne for at indrømme undtagelser for statsstøtte i form af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse var opfyldt. Af de oplysninger, der er indsendt af Portugal, fremgår det ikke, at der er foretaget nogen sammenligning med andre virksomheder for at bestemme den gennemsnitlige sats i den pågældende sektor.
(156)
Kommissionen kan derfor ikke konkludere, at støtten til fordel for leverandører af tjenesteydelser er forenelig, jf. artikel 106, stk. 2, i TEUF.
b) Støttens forenelighed i henhold til artikel 107, stk. 3, litra c), i TEUF.
(157)
I henhold til artikel 107, stk. 3, litra c), i TEUF kan støtte til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner betragtes som forenelig med det indre marked, når den ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse. For at kunne anvende undtagelsesbestemmelsen i forrige betragtning skal støtten bidrage til den pågældende sektors udvikling.
(158)
I den foreliggende sag erklærer de portugisiske myndigheder, at de siden 1999 har afholdt samtlige omkostninger i forbindelse med indsamling, behandling og destruktion af biprodukter af kød fra pattedyr og fjerkræ. Fra oktober 2002 blev omkostningerne i forbindelse med indsamling, transport, behandling og destruktion af biprodukter af kød fra pattedyr og fjerkræ finansieret via indtægterne fra en afgift anvendt på slagterier, importører af ikke-udbenet okse- og svinekød og på erhvervsdrivende i EU-samhandelen, dvs. på virksomheder, der forhandler eller modtager ikke-udbenet okse- og svinekød, når de ikke selv varetager disse foranstaltninger.
(159)
I overensstemmelse med punkt 23.3 i EF-rammebestemmelserne for statsstøtte til landbruget for perioden 2000-2006 (i det følgende »rammebestemmelserne«) (49) og Kommissionens meddelelse om fastlæggelse af reglerne for vurdering af ulovlig statsstøtte (50) skal enhver ulovlig støtte vurderes i henhold til de normer og retningslinjer, der var gældende, da støtten blev ydet, jf. artikel 1, litra f), i forordning (EF) nr. 659/1999. Kommissionen vedtog i 2002 EF-rammebestemmelserne for statsstøtte i forbindelse med TSE-test, døde dyr og slagteriaffald. Disse retningslinjer var gældende mellem 1. januar 2003 og 31. december 2006 (51). Punkt 44 i de sidstnævnte retningslinjer fastsætter en undtagelse fra princippet om, at ulovlig støtte skal være godkendt i henhold til de regler, der er gældende ved tildelingen, navnlig for så vidt angår slagteriaffald. I overensstemmelse med punkt 47 i disse retningslinjer anvender Kommissionen principper, der er baseret på punkt 11.4 i rammebestemmelserne, på ulovlig støtte i forbindelse med slagteriaffald, der er ydet frem til slutningen af 2002. Punkt 47 i retningslinjerne vedrørende overførbare spongiforme encephalopatier udgør således det relevante juridiske grundlag til vurdering af støtte ydet fra 1999.
(160)
I overensstemmelse med punkt 194, litra c), i EF-rammebestemmelserne for statsstøtte til landbrug og skovbrug for perioden 2007-2013 ophørte Kommissionen ved deres ikrafttrædelse den 1. januar 2007 med at anvende retningslinjerne for overførbare spongiforme encephalopatier, når der ses bort fra ulovlig støtte, der er ydet inden den 1. januar 2007 og omhandlet i punkt 43 ff. i disse rammebestemmelser. Punkt 47 i retningslinjerne for overførbare spongiforme encephalopatier finder derfor fortsat anvendelse på ulovlig støtte i forbindelse med slagteriaffald fra 1. januar 2003.
(161)
Punkt 47 i retningslinjerne for overførbare spongiforme encephalopatier fastsætter en række bestemmelser vedrørende slagteriaffald.
(162)
Kommissionen har i henhold til punkt 47 i retningslinjerne for overførbare spongiforme encephalopatier siden januar 2001 truffet en række individuelle beslutninger om godkendelse af statsstøtte på op til 100 % af omkostningerne ved bortskaffelse af specificeret risikomateriale, kød- og benmel og foder indeholdende sådanne produkter, der måtte bortskaffes som følge af den nye fællesskabslovgivning om TSE. Disse beslutninger var navnlig baseret på punkt 11.4 i EF-rammebestemmelserne for statsstøtte i landbrugssektoren under hensyntagen til denne støttes korte varighed og nødvendigheden af at overholde princippet om, at forureneren betaler, på lang sigt. Kommissionen har undtagelsesvis accepteret, at en sådan støtte også ydes til andre erhvervsdrivende end dem, der arbejder inden for husdyrproduktion, f.eks. slagterier. Kommissionen vil anvende de samme principper for så vidt angår ulovlig støtte, der ydes før udgangen af 2002 til tilsvarende omkostninger i forbindelse med den nye EU-lovgivning om TSE, og uden at andre bestemmelser i EU-retten derved tilsidesættes.
(163)
Kommissionen har i henhold til punkt 47 i retningslinjerne vedrørende overførbare spongiforme encephalopatier undtagelsesvis accepteret, at en sådan støtte også ydes til andre erhvervsdrivende end dem, der producerer levende dyr, f.eks. slagterier. Kommissionen har tidligere afgjort, at denne undtagelse også bør dække andre virksomheder, som varetager opgaver, der er tæt forbundet med produktion af levende dyr som f.eks. virksomheder, der forarbejder animalske biprodukter.
(164)
Kommissionen godkendte på grundlag af punkt 11.4 i landbrugsrammebestemmelserne støtte på op til 100 % af de reelt afholdte udgifter for foranstaltninger som f.eks. sanitær kontrol, testning og andre sporingsforanstaltninger, køb og anvendelse af plantebeskyttelsesmidler og -produkter og ødelæggelse af afgrøder, under forudsætning af, at:
-
der findes et passende program på EU-plan eller nationalt eller regionalt plan til forebyggelse, kontrol og bekæmpelse af den pågældende sygdom
-
sygdommene giver de offentlige myndigheder anledning til bekymring
-
støtteforanstaltningerne har til formål at sikre forebyggelse og/eller godtgørelse
-
støtten er forenelig med EU's veterinære og fytosanitære lovgivning.
(165)
I henhold til punkt 47 i retningslinjerne for overførbare spongiforme encephalopatier skal disse principper ligeledes finde anvendelse.
(166)
Overførbar spongiform encephalopati er en overførbar sygdom, som udgør en trussel for folkesundheden. Der er tale om en dyresygdom, hvis primærudbrud skal anmeldes direkte til Kommissionen og de øvrige medlemsstater (52). Formålet med støtteforanstaltningen er at sikre, at de nødvendige præventionsforanstaltninger vedrørende indsamling, transport, behandling og destruktion blev iværksat i overensstemmelse med den veterinærlovgivning, der var gældende mellem 1999 og 2005 for kødsektoren.
(167)
Kommissionen gør opmærksom på, at Portugal oplyste at have afholdt samtlige omkostninger i forbindelse med indsamling, behandling og destruktion af biprodukter af kød fra pattedyr og fjerkræ fra 1999 til udgangen af 2002 i forbindelse med de kriseforanstaltninger, der blev godkendt af Kommissionen inden for rammerne af beslutning 98/653/EF, som forbyder eksport af kødmel og benmel hidrørende fra pattedyr. Den bemærker ligeledes, at de embargoforanstaltninger for oksekød, der blev anvendt på Portugal, først blev ophævet med vedtagelsen af forordning (EF) nr. 1993/2004.
(168)
Kommissionen påpeger også, at i overensstemmelse med punkt 33 og 34 i retningslinjerne vedrørende overførbare spongiforme encephalopatier blev virksomhederne udvalgt og betalt i overensstemmelse med markedsprincipperne, og der skete ingen forskelsbehandling (se betragtning 21 ff. i nærværende afgørelse). Under hensyntagen til de kriseforanstaltninger, der skulle træffes, kan Kommissionen i den foreliggende sag godtage, at de portugisiske myndigheder udvalgte leverandørerne af tjenesteydelser i overensstemmelse med lovdekret nr. 197/99 af 8. juni 1999 - som ifølge oplysningerne fra disse myndigheder er den nationale retsakt til gennemførelse af direktiv 97/52/EF - uden at anvende offentligt udbud (se betragtning 24 i nærværende afgørelse).
(169)
De portugisiske myndigheder oplyste, at lovdekret nr. 197/2002 havde til formål at sikre opfyldelse af Portugals forpligtelser i henhold til beslutning 2000/766/EF under overholdelse af princippet om, at forureneren betaler (jf. betragtning 65 og 66 i nærværende afgørelse). De portugisiske myndigheder bekræftede, at der ikke kan være sket overførsel af midler til konkurrerende aktiviteter, som de tjenesteydende virksomheder eventuelt måtte give sig af med, eftersom der udelukkende var tale om indsamling, behandling, transport og destruktion af animalske biprodukter.
(170)
Kommissionen finder ligeledes, at ansvaret for tjenesteydelsen og finansieringen heraf blev pålagt virksomhederne i forbindelse med en overgangsfase ved den ordning, der var fastsat ved lovdekret nr. 244/2003.
(171)
På grund af de særlige og hastende omstændigheder i forbindelse med risikoen for spredning af BSE mellem 1999 og 2004 og det forhold, at den ordning, der var fastlagt ved lovdekret nr. 244/2003, fastsatte en gradvis overførsel af ansvaret for og finansieringen af tjenesteydelserne til sektorens virksomheder, vurderer Kommissionen, at støtten var kortvarig og i overensstemmelse med princippet om, at forureneren betaler på lang sigt.
(172)
Kommissionen kan derfor på grundlag af de oplysninger, den råder over, konkludere, at den støtte, der blev ydet mellem 1999 og udgangen af 2002, kan være omfattet af den undtagelse, der er fastsat i artikel 107, stk. 3, litra c), i TEUF.
(173)
Hvad angår støtte, der blev ydet mellem 2003 og november 2005, vurderer Kommissionen, at støtten - på grund af den krisesituation, der var gældende frem til 2004 og det forhold, at ordningen under lovdekretet fastsætter gradvis overførsel af ansvar og finansiering som omhandlet ovenfor - kan anses for at være forenelig og i overensstemmelse med punkt 47 i retningslinjerne vedrørende overførbare spongiforme encephalopatier, hvor de modtagne ydelser svarer til de »faktiske« udgifter.
(174)
Som nævnt i betragtning 100 i nærværende afgørelse godtgjorde de portugisiske myndigheder, at støtten svarede til de »faktiske« udgifter til de tjenesteydende virksomheder for så vidt angår perioden mellem 1999 og 2005.
(175)
Kommissionen kan derfor på grund af de oplysninger, den råder over, konkludere, at den støtte, der mellem 2003 og november 2005 blev ydet til de tjenesteydende virksomheder, kan være omfattet af den undtagelse, der er fastsat i artikel 107, stk. 3, litra c), i TEUF.
3.1.2. Støtte til slagterier og opskæringsvirksomheder, til importører og erhvervsdrivende i EU-samhandelen i sektoren samt til opdrættere
(176)
Som anført af Kommissionen i betragtning 166 i nærværende afgørelse skabte risikoen for spredning af BSE i Portugal mellem 1999 og 2004 særlige omstændigheder og en krisesituation. På grund af den usædvanlige situation og under hensyntagen til, at der i den ordning, der anvendtes ved lovdekret nr. 244/2003, indgik en gradvis overgang af ansvar for og finansiering af tjenesteydelserne til sektorens virksomheder, vurderer Kommissionen, at støtten er kortfristet og respekterer princippet om, at forureneren betaler på lang sigt. I overensstemmelse med sin tidligere praksis finder den desuden, at støtten i det foreliggende tilfælde efter punkt 47 i retningslinjerne vedrørende overførbare spongiforme encephalopatier undtagelsesvist kunne ydes til andre virksomheder i sektoren, navnlig slagterier og opskæringsvirksomheder samt til importører og erhvervsdrivende i EU-samhandelen.
(177)
Som konstateret af Kommissionen med hensyn til de tjenesteydende virksomheder, blev støtten ydet i overensstemmelse med de principper, der er fastsat i punkt 47 i retningslinjerne vedrørende overførbare spongiforme encephalopatier.
(178)
Hvad angår slagterier og opskæringsvirksomheder, importører og erhvervsdrivende i EU-samhandelen i sektoren kan Kommissionen derfor konkludere, at den ydede støtte kan være omfattet af den undtagelse, der er fastsat i artikel 107, stk. 3, litra c), i TEUF.
(179)
Hvad angår opdrætterne, konkluderer Kommissionen ligeledes - hvad angår betragtning 160 ff. i nærværende afgørelse - at støtten blev ydet i overensstemmelse med de principper, der er fastsat i punkt 47 i retningslinjerne vedrørende overførbare spongiforme encephalopatier, og kan være omfattet af den undtagelse, der er fastsat i artikel 107, stk. 3, litra c), i TEUF.
3.2. FINANSIERING AF STØTTEN
(180)
Fra oktober 2002, som var tidspunktet for ikrafttrædelsen af lovdekret nr. 197/2002, blev omkostningerne i forbindelse med indsamling, transport, behandling og destruktion af biprodukter af kød fra pattedyr og fjerkræ finansieret via indtægterne fra en skattelignende afgift anvendt på slagterier, importører af ikke-udbenet okse- og svinekød og på erhvervsdrivende i EU-samhandelen, dvs. på virksomheder, der forhandler eller modtager ikke-udbenet okse- og svinekød.
(181)
I overensstemmelse med Domstolens retspraksis (53) finder Kommissionen normalt, at når en statsstøtte finansieres gennem obligatoriske afgifter, kan dette skabe en beskyttende virkning, der går længere end den egentlige støtte. De pågældende bidrag er obligatoriske afgifter. I overensstemmelse med samme retspraksis finder Kommissionen endvidere, at en støtte ikke kan finansieres af skattelignende afgifter, der også er lagt på produkter indført fra andre medlemsstater.
(182)
Under hensyntagen til denne retspraksis og til det forhold, at støtten ydes ved hjælp af statslige midler og således udgør statsstøtte, er det i henhold til artikel 107 i TEUF nødvendigt at vurdere, om den kan medføre forskelsbehandling, som strider mod artikel 110 i TEUF, eftersom produkter fra andre medlemsstater også skal pålægges afgiften.
(183)
Ifølge de portugisiske myndigheder er afgifterne på ikke-udskåret importeret kød berettiget, fordi der produceres biprodukter af ikke-udskåret kød, som er genstand for indsamling, transport, behandling og destruktion, og disse importerede produkter kunne derfor være omfattet af ordningen på samme måde som de nationale produkter.
(184)
Ifølge de oplysninger, som Kommissionen råder over, blev der opkrævet afgifter hos slagterier og importører af slagtekroppe, halve slagtekroppe og andre ikke-udskårne stykker af kvæg og svin (se artikel 2, stk. 2, i lovdekret nr. 197/2002), som blev anvendt til at finansiere indsamling, transport, behandling og destruktion af biprodukter hidrørende fra kød af pattedyr og fjerkræ (artikel 1, stk. 1, i lovdekret nr. 197/2002).
(185)
Disse oplysninger fik Kommissionen til at nære tvivl om forholdet mellem de afgifter, der blev opkrævet hos de afgiftspligtige, og de tjenesteydelser, de nød godt af. Kommissionen kunne ikke udelukke, at der forelå en potentiel forskelsbehandling af produkter importeret fra andre medlemsstater, som også blev pålagt afgift.
(186)
De portugisiske myndigheder forsikrede efterfølgende, at finansieringen af indsamling, transport, behandling og destruktion af biprodukter af fjerkrækød ikke skete ved hjælp af afgifter, der var opkrævet hos slagterier og importører af slagtekroppe, halve slagtekroppe og andre ikke-udskårne stykker af kvæg og svin, men derimod - i overensstemmelse med bilag 1 til lovdekret nr. 197/2002 - hos fjerkræslagterier, der ikke foretog indsamling, transport, behandling og destruktion af samtlige biprodukter i forbindelse med slagtning af fjerkræ. Virksomheder, der importerede og forhandlede fjerkrækroppe, var fritaget for afgifter, da der i forbindelse med hovedparten af fjerkræslagtekroppene ikke blev produceret biprodukter.
(187)
Hvad angår virksomheder, der importerer og forhandler slagtekroppe, halve slagtekroppe og andre ikke-udskårne stykker af kvæg og svin, fremførte de portugisiske myndigheder, at der i forbindelse med disse importerede ikke-udskårne stykker blev produceret biprodukter.
(188)
Allerede i påbuddet om oplysninger og senere, ved procedurens indledning, anmodede Kommissionen de portugisiske myndigheder om at garantere, at importerede produkter var omfattet af mekanismen på samme måde som de nationale produkter, og om at de med taloplysninger godtgjorde, at der i en bestemt referenceperiode var finansiel balance mellem de beløb, der blev opkrævet for produkter af ikke-udbenet oksekød og svinekød fra andre medlemsstater, og udgifterne til de tjenesteydelser, som udelukkende de havde nydt godt af (se punkt 37, litra h), i beslutningen om at indlede proceduren].
(189)
De portugisiske myndigheder garanterede, at de importerede ikke-udskårne stykker var omfattet af de samme tjenesteydelser med hensyn til indsamling, transport, behandling og destruktion af biprodukter af kød som de nationale produkter, men de fremlagde ikke præcis taldokumentation herfor.
(190)
De oplysninger, som Kommissionen har fået forelagt, sætter den således ikke i stand til at konkludere, at den afgift, der blev indført ved lovdekret nr. 197/2002 for importerede produkter, stod i forhold til udgifterne til de tjenesteydelser, som biprodukterne hidrørende fra disse importerede produkter var genstand for, og at de importerede produkter derfor kunne være omfattet af de tjenesteydelser, der var finansieret ved støtteforanstaltningen, på samme måde som de nationale produkter.
(191)
I henhold til artikel 3, stk. 2, i lovdekret nr. 244/2003 var slagterier, opskæringsvirksomheder, rugerier og ægproducerende virksomheder forpligtet til at betale de afgifter, der var fastsat i bilag 1 i lovdekret nr. 197/2002, bortset fra virksomheder, der var omfattet af den alternative ordning under denne lovgivning, og som var forpligtet til at betale de afgifter, der var fastsat i bilag 2, indtil godkendelse af destruktionsplanen for materialer under kategori 3. Hvad angår biprodukter under kategori 1 og 2 og indtil godkendelse af en plan, var de forpligtet til at betale 0,35 EUR pr. kg biprodukt (artikel 5, stk. 1, i lovdekret nr. 244/2003).
(192)
Hvad angår de ændringer, der blev indført i afgiftsordningen ved lovdekret nr. 244/2003, anmodede Kommissionen de portugisiske myndigheder om at godtgøre, at importerede produkter var omfattet af de omhandlede tjenesteydelser på samme måde som de nationale produkter.
(193)
De portugisiske myndigheder bekræftede, at den afgift, der var indført ved lovdekret nr. 244/2003, var baseret på de faktisk genererede biprodukter, og at de importerede produkter kunne være omfattet af de pågældende tjenesteydelser på samme måde. Kommissionen konstaterer imidlertid, at de portugisiske myndigheder ikke fremlagde kvantificerede oplysninger som dokumentation.
(194)
På grund af de manglende oplysninger kan Kommissionen ikke konkludere, at den afgift, der blev indført ved lovdekret nr. 244/2003, stod i et passende forhold til udgifterne til de tjenesteydelser, som biprodukterne hidrørende fra disse importerede produkter var genstand for, og at de importerede produkter derfor kunne være omfattet af de tjenesteydelser, der var finansieret ved støtteforanstaltningen, på samme måde som de nationale produkter.
(195)
Kommissionen finder ikke, at den afgiftsordning, der er anvendt på grundlag af lovdekret nr. 197/2002 og den overgangsordning, der er fastsat ved artikel 3, stk. 2, og artikel 5, stk. 2, i lovdekret nr. 244/2003, er i overensstemmelse med artikel 110 i TEUF, da der er tale om en ordning, som potentielt forskelsbehandler produkter, der importeres fra andre medlemsstater, og som var også pålagt en afgift.
VI. KONKLUSIONER
(196)
Kommissionen beklager, at Portugal har ydet ulovlig støtte til indsamling, transport, behandling og destruktion af slagteriaffald i strid med artikel 108, stk. 3, i TEUF.
(197)
Støtten til indsamling, transport, behandling og destruktion af slagteriaffald var i overensstemmelse med EU-reglerne for så vidt angår de begunstigede. Finansieringen af denne støtte ved hjælp af afgiftsordningen, der er anvendt på grundlag af lovdekret nr. 197/2002 og den overgangsordning, der er fastsat ved artikel 3, stk. 2, og artikel 5, stk. 2, i lovdekret nr. 244/2003, er til gengæld uforenelig med det indre marked, da der er tale om en ordning, som potentielt forskelsbehandler produkter, der importeres fra andre medlemsstater, og som var også pålagt en afgift.
(198)
Kommissionen finder det behørigt i denne sag at vedtage en betinget afgørelse under anvendelse af muligheden i artikel 7, stk. 4, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999. Heri hedder det, at Kommissionen til en positiv beslutning kan knytte betingelser, hvorved støtte anses for at være forenelig med fællesmarkedet, og forpligtelser, hvorved den kan overvåge, om beslutningen overholdes.
(199)
For at afhjælpe overtrædelsen af artikel 110 i TEUF og således med tilbagevirkende kraft fjerne den potentielle forskelsbehandling bør Portugal tilbagebetale den del af afgiften, der er opkrævet for produkter med oprindelse i de øvrige medlemsstater, inden for en frist og på betingelser, som Kommissionen fastlægger. Når overtrædelsen er afhjulpet, vil de pågældende støtteforanstaltninger være forenelige med traktaten.
(200)
Kommissionen fastlægger betingelserne for den nævnte tilbagebetaling. Portugal skal således foretage tilbagebetaling til personer, der har betalt afgiften, bortset fra den, der blev pålagt produkter hidrørende fra andre medlemsstater i perioden mellem indførelsen af den afgift, der er fastsat ved lovdekret nr. 197/2002, og den sidste dato for anvendelsen af denne afgift forud for udløbet af overgangsperioden, som var fastsat ved lovdekret nr. 244/2003. Portugal skal til det formål sikre, at følgende betingelser er opfyldt:
-
hvis de kan dokumentere, at afgiften blev anvendt på produkter importeret fra andre medlemsstater, kan personer, der har betalt afgiften, kræve tilbagebetaling af en forholdsmæssig andel af afgiftsindtægterne til finansiering af den del af støtten, der udelukkende er beregnet på nationale produkter. Disse anmodninger om tilbagebetaling skal indgives inden for en frist, der er fastsat efter national ret og aldrig er kortere end seks måneder at regne fra offentliggørelsen af nærværende afgørelse
-
Portugal fastlægger omfanget af den eventuelle forskelsbehandling, som indførte produkter har været genstand for. Portugal skal med henblik herpå i en bestemt referenceperiode efterprøve, om det fulde provenu af den pågældende afgift på de indenlandske varer opgjort i penge svarer til de fordele, der udelukkende kommer disse varer til gode
-
tilbagebetalingen skal være tilendebragt senest seks måneder efter indgivelsen af en anmodning
-
de tilbagebetalte beløb skal opdateres med påløbne renter beregnet fra datoen for opkrævningen til datoen for den egentlige tilbagebetaling. Renterne beregnes på basis af Kommissionens referencesats ved hjælp af metoden for fastsættelse af referencesatsen og kalkulationsrenten (54)
-
de portugisiske myndigheder skal acceptere, at afgiftspligtige fremlægger enhver form for rimeligt bevis for de indbetalte afgiftsbeløb for produkter fra andre medlemsstater
-
retten til tilbagebetaling kan ikke underlægges andre betingelser, navnlig at den ikke er væltet over på forbrugerne
-
for personer, der endnu ikke har betalt afgiften, giver de portugisiske myndigheder formelt afkald på at modtage den forholdsmæssige del for produkter, der er importeret fra andre medlemsstater, og som skal anvendes til finansiering af den del af støtten, der udelukkende tager sigte på nationale produkter. De giver ligeledes afkald på eventuelle morarenter for så vidt angår denne del af støtten
-
hvis Kommissionen anmoder herom, fremlægger de portugisiske myndigheder en fyldestgørende rapport, der påviser, at tilbagebetalingen er gennemført tilfredsstillende
-
hvis der i en anden medlemsstat er pålagt en afgift med det samme formål på de samme produkter, som var afgiftspålagte i Portugal, forpligter de portugisiske myndigheder sig til at tilbagebetale personer, der har erlagt afgiften, den del, der er pålagt produkter med oprindelse i denne medlemsstat
-
Portugal forpligter sig til at gøre alle mulige betalere af afgiften bekendt med denne afgørelse -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Den statsstøtte, Portugal har ydet på grundlag af lovdekret nr. 393-B/98 af 4. december 1998, er forenelig med det indre marked.
Artikel 2
1. Den statsstøtte, der er ydet af Portugal på grundlag af lovdekret nr. 197/2002 af 25. september 2002, og den overgangsordning, der er fastsat ved artikel 3, stk. 2, i lovdekret nr. 244/2003 af 7. oktober 2003, er forenelig med det indre marked, såfremt Portugal tilbagebetaler de personer, der har betalt afgiften, den del heraf, der vedrører produkter hidrørende fra andre medlemsstater i perioden mellem indførelsen af den afgift, der er omhandlet i lovdekret nr. 197/2002, og datoen for udløbet af den overgangsperiode, der var fastsat ved lovdekret nr. 244/2003.
2. Portugal skal til det formål sikre, at følgende betingelser er opfyldt:
-
hvis de kan dokumentere, at afgiften blev anvendt på produkter importeret fra andre medlemsstater, skal personer, som har betalt afgiften, kunne kræve tilbagebetaling af en forholdsmæssig del af afgiftsindtægterne bestemt til finansiering af den del af støtten, der udelukkende er beregnet på nationale produkter. Disse anmodninger om tilbagebetaling skal indgives inden for en frist, der er fastsat efter national ret og aldrig er kortere end seks måneder at regne fra offentliggørelsen af nærværende afgørelse
-
Portugal fastlægger omfanget af den eventuelle forskelsbehandling, som indførte produkter har været genstand for. Portugal skal derfor med henblik herpå i en referenceperiode efterprøve, om det fulde provenu af den pågældende afgift på de indenlandske varer opgjort i penge svarer til de fordele, der udelukkende kommer disse varer til gode
-
tilbagebetalingen skal være tilendebragt senest seks måneder efter indgivelsen af en anmodning
-
de tilbagebetalte beløb skal opdateres med påløbne renter beregnet fra datoen for opkrævningen til datoen for den egentlige tilbagebetaling. Renterne beregnes på basis af Kommissionens referencesats ved hjælp af metoden for fastsættelse af referencesatsen og kalkulationsrenten (55)
-
de portugisiske myndigheder skal acceptere, at afgiftspligtige fremlægger enhver form for rimeligt bevis for de indbetalte afgiftsbeløb for produkter fra andre medlemsstater
-
retten til tilbagebetaling kan ikke underlægges andre betingelser, navnlig at den ikke er væltet over på forbrugerne
-
for personer, der endnu ikke har betalt afgiften, giver de portugisiske myndigheder formelt afkald på at modtage den forholdsmæssige afgiftsdel for produkter, der er importeret fra andre medlemsstater, og som skal anvendes til finansiering af den del af støtten, der udelukkende tager sigte på nationale produkter. De giver ligeledes afkald på eventuelle morarenter for så vidt angår denne del af støtten
-
hvis Kommissionen anmoder herom, fremlægger de portugisiske myndigheder en fyldestgørende rapport, der påviser, at tilbagebetalingen er gennemført tilfredsstillende
-
hvis der i en anden medlemsstat er pålagt en afgift med det samme formål på de samme produkter, som var afgiftspålagte i Portugal, forpligter de portugisiske myndigheder sig til at tilbagebetale personer, der har erlagt afgiften, den del, der er pålagt produkter med oprindelse i denne anden medlemsstat
-
Portugal forpligter sig til at gøre alle mulige betalere af afgiften bekendt med denne afgørelse.
Artikel 3
Portugal underretter senest to måneder efter datoen for meddelelsen af denne afgørelse Kommissionen om de foranstaltninger, der er truffet for at efterkomme den.
Artikel 4
Denne afgørelse er rettet til Den Portugisiske Republik.
Udfærdiget i Bruxelles, den 13. juli 2011.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2011. július 13.)
a vágóhídon keletkezett hulladék összegyűjtéséhez, szállításához, kezeléséhez és megsemmisítéséhez Portugália által nyújtott C 3/09 (ex NN 41 A-B/03) sz. állami támogatásról
(az értesítés a C(2011) 4888. számú dokumentummal történt)
(Csak a portugál nyelvű szöveg hiteles)
(2011/677/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első pontjára,
mivel:
I. ELJÁRÁS
(1)
A Bizottság egy hozzá benyújtott panaszt követően 2002. november 15-én tájékoztatást kért a portugál hatóságoktól a 2002. szeptember 25-i, 197/2002 sz. törvényerejű rendelet (1) (a továbbiakban: 197/2002 sz. törvényerejű rendelet) értelmében a vágóhídon az emlősökből származó hús és a baromfihús melléktermékeinek összegyűjtésének, szállításának, feldolgozásának és megsemmisítésének támogatására szánt adó jellegű járulékok bevezetéséről. A portugál hatóságok 2003. január 20-án kelt hivatalos levelükben adtak választ.
(2)
A rendelkezésre álló információk alapján a szóban forgó program a Bizottság előzetes engedélye nélkül hatályba lépett, és a hivatalosan közzé nem tett támogatások jegyzékébe NN 41 A-B/03 számmal bejegyzésre került.
(3)
2003. április 16-án és 30-án kelt leveleiben a Bizottság szolgálatai újabb tájékoztatást kértek a portugál hatóságoktól a fenti programról. A portugál hatóságoknak négy hét állt rendelkezésre a válaszadásra.
(4)
A Portugál Köztársaság Állandó képviselete az Európai Unió mellett 2003. május 5-én kelt és iktatott, valamint 2003. június 6-án kelt és 2003. június 10-én iktatott hivatalos levelében a portugál hatóságok nevében kérte a Bizottság által kért információk rendelkezésre bocsátására elrendelt idő meghosszabbítását, tekintettel az információk összegyűjtésének időigényes mivoltára.
(5)
A Bizottság szolgálatai 2003. július 25-én kelt levelükben a határidőt négy héttel meghosszabbították.
(6)
Mivel Portugália a fent említett négy hetes meghosszabbítási idő alatt nem adott választ, a Bizottság szolgálatai 2003. december 19-én hivatalos emlékeztető levelet küldtek a portugál hatóságoknak, melyben jelezték, hogy válasz hiányában érvényt szereznek azon joguknak, hogy javaslatot tegyenek a Bizottságnak egy, a tájékoztatásnyújtásra irányuló eljárás megindítására, az 1999. március 22-i, 659/1999/EK tanácsi rendelet 10. cikke (3) bekezdésének értelmében, mely magában foglalja az EK-Szerződés 93. cikkének (2) (az EUMSZ jelenlegi 108. cikke) végrehajtására vonatkozó szabályokat.
(7)
A Portugál Köztársaság Állandó képviselete az Európai Unió mellett 2004. február 5-én kelt és iktatott levelében tájékoztatta a Bizottságot a portugál hatóságok válaszáról a Bizottság szolgálatainak 2003. április 16-án és 30-án kelt leveleire.
(8)
2004. november 11-én kelt levelükben a Bizottság szolgálatai újabb tájékoztatást kértek a portugál hatóságoktól a fenti programról. A portugál hatóságoknak négy hét állt rendelkezésre a válaszadásra.
(9)
A Portugál Köztársaság Állandó képviselete az Európai Unió mellett 2004. december 30-án kelt és 2005. január 5-én iktatott levelében a portugál hatóságok nevében a Bizottság által kért információk közlésére elrendelt idő egy hónapos meghosszabbítását kérte, tekintettel az információk összegyűjtésének időigényes mivoltára.
(10)
A Bizottság szolgálatai 2005. január 17-én kelt levelükben a határidőt, a kérésnek megfelelő időtartamra, második alkalommal is meghosszabbították.
(11)
Mivel Portugália a fent említett négy hetes meghosszabbítási idő alatt nem adott választ a felvetett kérdésekre, a Bizottság szolgálatai 2005. április 12-én küldtek egy újabb emlékeztető levelet a portugál hatóságoknak, melyben felhívták a figyelmet arra, hogy a megállapodott négy hetes időszak leteltével válasz hiányában fenntartják a jogot, hogy javaslatot tegyenek a Bizottságnak egy, az információnyújtásra vonatkozó eljárás indítására, a 659/1999/EK rendelet 10. cikke (3) bekezdésében foglaltaknak megfelelően.
(12)
A fent említett határidő 2005. májusban lejárt. Mivel a határidő végéig sem érkezett válasz, a Bizottság 2006. február 21-én kelt határozatában (3) felszólította Portugáliát a kért információk közlésére, és felhívta a figyelmet arra, hogy amennyiben a portugál hatóságoktól nem kap választ, érvényt szereznek joguknak az EUMSZ 108. cikkének (2) bekezdése szerinti eljárás (lásd az információnyújtási rendelkezésre vonatkozó (80) bekezdést) megindítására.
(13)
Mivel a kért információk rendelkezésre bocsátása nem valósult meg, a Bizottság 2009. január 28-án az EUMSZ 108. cikkének (2) bekezdése szerinti eljárás megindításáról határozott. A határozat megjelent az Európai Unió Hivatalos Lapjában (4). A Bizottság felszólította a tagállamokat és az érintett feleket a szóban forgó támogatásokról alkotott észrevételeik benyújtására.
(14)
Mivel Portugália a megállapított határidőig nem nyújtotta be észrevételeit, a Bizottság 2009. március 18-án emlékeztető levelet küldött a portugál hatóságoknak. 2009. április 14-én Portugália továbbította észrevételeit a Bizottságnak, melyhez csatolta a 393-B/98 sz. és a 244/2003 sz. törvényerejű rendelet egy-egy példányát. 2009. június 15-én érkeztek meg az ETSA - Empresa de Transformação de Subprodutos Animais, SA., állati eredetű melléktermékek feldolgozásával foglalkozó vállalat) észrevételei.
(15)
Az ETSA észrevételeit a Bizottság 2009. július 1-jén továbbította a portugál hatóságok felé, melyhez a portugál hatóságok semmilyen megjegyzést nem fűztek a Bizottság irányába.
(16)
Az ETSA észrevételeire alapozva a Bizottság szolgálatai kiegészítő tájékoztatást kérve 2010. február 19-én hivatalos levelet küldtek a portugál hatóságoknak, melyre Portugália 2010. április 27-én kelt levelében válaszolt.
(17)
A Bizottság szolgálatai 2011. február 1-jei levelükben kérték a portugál hatóságokat további információk szolgáltatására, oly módon, hogy az információk teljes mértékben megválaszolják a szolgálatok által korábban felvetett kérdéseket.
(18)
A portugál hatóságok 2011. február 24-én kelt levelükben kérték a tájékoztatásnyújtási határidő 30 napos meghosszabbítását.
(19)
A Bizottság szolgálatai 2011. február 28-án kelt levelükben a határidőt 30 nappal meghosszabbították. Portugália a Bizottság szolgálatai által feltett kérdésekre 2011. április 1-jén válaszolt.
(20)
2011. június 20-án kelt hivatalos levelükben a Bizottság szolgálatai tájékoztatták a portugál hatóságokat arról, hogy kérni fogják a Bizottságot egy megengedő határozat meghozatalára, és kifejtették a döntés kiszabott feltételeit.
II. LEÍRÁS
(21)
A portugál hatóságok információi alapján 1998. január 1. és október 14. között 66 esetben észlelték a szarvasmarhák szivacsos agyvelőbántalmát (a továbbiakban: „BSE”) Portugáliában. Tekintettel erre a köz- és állat-egészségügyi kockázatra, a Bizottság 1998. november 18-án sürgősségi intézkedésekre vonatkozó 98/653/EK határozatot hozott a Portugáliában előforduló BSE miatt szükségessé vált szarvasmarhák szivacsos agyvelőbántalmával (BSE) szembeni védelem érdekében (5), és előírta a Portugáliában tapasztalt BSE esetek által megkövetelt sürgősségi intézkedéseket, melyben nevezetesen megtiltotta bizonyos állatok és állati eredetű melléktermékek Portugáliából más tagállamokba történő szállítását.
(22)
A BSE elleni küzdelem keretében elfogadott intézkedések következményeinek enyhítése céljából a portugál állam 1999 óta fedezi az emlősökből származó hús és a baromfihús melléktermékeinek összegyűjtésével, feldolgozásával és megsemmisítésével kapcsolatos összes költséget. Az 1998. december 4-én kelt 393-B/98 sz. törvényerejű rendelet (6) (a továbbiakban: 393-B/98 sz. törvényerejű rendelet) értelmében a Portugál Állam kötelezettséget vállalt a melléktermékek összegyűjtéséért, feldolgozásáért és megsemmisítéséért, valamint az azokkal járó költségekért.
(23)
A 393-B/98 sz. törvényerejű rendelet 4. cikkének (3) bekezdése megemlíti a vágóhidaktól begyűjtendő, és bizonyos alapanyagok megsemmisítésének finanszírozására szánt adók rögzítésének lehetőségét. A portugál hatóságoktól kapott információk szerint azonban ezek az adók nem kerültek bevezetésre a vágóhidakon.
(24)
A portugál hatóságok arról számoltak be, hogy nem állt rendelkezésükre a specifikus eszközök megfelelő mennyisége ahhoz, hogy biztosítani tudják a hulladékok megfelelő kezelését, és ezért a magánszektorral kényszerültek elláttatni azokat a szolgáltatásokat, melyek természetüknél fogva az állam kötelessége lenne.
(25)
A portugál hatóságok azzal érveltek, hogy az említett közérdekű feladat átruházása a privát szektorra az 1999. június 8-i, 197/99 sz. törvényerejű rendeletben (7) foglaltaknak megfelelően történt, mely az Európai Parlament és a Tanács 1997. október 13-i, a szolgáltatásnyújtásra irányuló, illetőleg az árubeszerzésre irányuló, illetőleg az építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló 92/50/EGK, illetőleg 93/36/EGK, illetőleg 93/37/EGK irányelv módosításáról szóló irányelvének (8) portugál nemzeti átültetésének eszköze. A szóban forgó szolgáltatások elvégzésével megbízott magánvállalatok technikai alkalmasságuk szerint kerültek kiválasztásra, a célból, hogy a rájuk bízott közérdekű feladatokat megfelelően elláthassák, beleértve a szóban forgó melléktermékek biztos, gyors és hatékony kezelésének igényét. A portugál hatóságok a 2004. szeptember 1. és december 31. közötti időszakban hatályban lévő szolgáltatási szerződései példásak.
(26)
A portugál hatóságok információi alapján, a nyújtott szolgáltatások ellentételezésének alapjául szolgáló értékek előzetesen megállapításra kerültek az 1999. január 25-i 96/99 együttes rendeletben (9). A rendelet tartalmát időszakosan felülbírálták, majd a 2001. április 6-i 324/2001 (10) és a 2002. február 19-i 124/2002 (11) együttes rendeletekkel módosították.
(27)
Az Európai Tanács 2000/766/EK (12) rendeletében megtiltotta majdnem minden állatfaj melléktermékének használatát az állatok élelmezésében, és bevezette ezen melléktermékek megsemmisítését valamennyi uniós tagállamban, Portugáliát is beleértve.
(28)
A portugál hatóságok megjegyezték, hogy az említett döntés következményeként a szóban forgó hulladék mennyisége nőtt, és ennek köszönhetően a hozzá kapcsolódó szolgáltatások költségei is megemelkedtek.
(29)
Az Európai Tanács 2001/376/EK (13) rendeletében úgy határozott, hogy a Portugáliával kapcsolatban hozott 98/653/EK határozatot fenntartja.
(30)
Az Európai Parlament és Tanács 2002. október 3-i, a nem emberi fogyasztásra szánt állati melléktermékekre vonatkozó egészségügyi előírások megállapításáról szóló 1774/2002/EK rendeletében (14) konkrét szabályokat fogalmaz meg a különféle állati eredetű melléktermékek összegyűjtésére, feldolgozására és megsemmisítésére vonatkozóan.
(31)
A portugál hatóságok rávilágítottak arra, hogy az ezen a területen felvállalt kötelezettségeik tiszteletben tartása érdekében úgy döntöttek, hogy a környezetvédelmi szabályozás „szennyező fizet” elvének megfelelően, az említett tevékenységek költségeit a szektor gazdasági főszereplőire ruházzák át, figyelembe véve a közegészségügy védelmében megfogalmazott aggályokat, melyekért továbbra is kötelezettséget vállalnak, és azok biztosítását alapvető fontosságúnak tartják. Portugália ezáltal bevezette a 2002. szeptember 25-i 197/2002 sz. törvényerejű rendelet által előírt rendszert.
(32)
2002. októbertől, vagyis a 197/2002 sz. törvényerejű rendelet hatálybalépésétől kezdve, az emlősökből származó hús és a baromfihús melléktermékeinek összegyűjtésével, feldolgozásával és megsemmisítésével kapcsolatos költségek a vágóhidaktól, a csontos marha-, borjú- és sertéshús importőreitől, és a Közösségen belüli forgalmazóktól, azaz a csontos marha-, borjú- és sertéshús forgalmazóitól/átvevőitől beszedett adó jellegű járulékokból kerültek finanszírozásra.
(33)
2003. január 20-án kelt levelükben a portugál hatóságok kijelentik, hogy az alábbi forgalmazók mentesülnek a járulékkötelezettség alól:
-
azok a vágóhidak, melyek előmozdítják, akár a saját létesítményükön, akár a daraboló üzemekben, a kijelölt veszélyes anyagok (a továbbiakban: „KVA-k”) kivételével valamennyi keletkezett melléktermék összegyűjtését, feldolgozását és megsemmisítését, mivel ezek az intézmények önálló körülményeket teremtettek a melléktermékek kezelésére (lásd a 197/2002 sz. törvényerejű rendelet 2. mellékletének (2) bekezdését),
-
a csontos hús importőrei és Közösségen belüli forgalmazói, mivel az ő tevékenységeik nem termelnek a közösségi és a nemzeti jogszabályok hatálya alá tartozó, kötelező kezelést igénylő melléktermékeket.
(34)
A járulékok beszedéséből eredő bevételek felhasználását illetően a portugál hatóságok kijelentették, hogy azokat kizárólag az emlősökből származó hús és a baromfihús melléktermékeinek, valamint a KVA-k összegyűjtéséből, feldolgozásából és megsemmisítéséből eredő tevékenységek finanszírozására fordítják.
(35)
A járulékok összege a 197/2002 sz. törvényerejű rendelet 1. mellékletében került meghatározásra, az adott faj és súly arányában, az alábbiak szerint:
(EUR-ban)
Faj/Típus
Marha
Sertés
Juh/Kecske
Baromfi
Egyéb
Járulék/hasított kg
0,05
0,04
0,03
0,06
0,06
(36)
A KVA-k összegyűjtéséből, kezeléséből és megsemmisítéséből eredő költségek finanszírozására, a 197/2002 sz. törvényerejű rendelet 2. cikkének (2) bekezdése meghatároz egy csak és kizárólag a vágóhidak számára előírt 0,30 EUR/KVA kg fix járulékfizetési kötelezettséget.
(37)
Valamennyi járulék fordított adózási eljárással egy állami szervhez, az Instituto Nacional de Intervençăo e Garantia Agrícola-hoz, (INGA) folyik be. A forgalmazóktól beszedett járulékok összege az INGA bevételét képezte, és közvetlenül az intézményhez folytak be.
(38)
Amint az ennek a határozatnak a (32) és (33) preambulumbekezdésében szerepel, a 197/2002 sz. törvényerejű rendelet 4. cikke pontosan meghatározza, hogy a jelenleg hatályos jogszabályok értelmében a vágóhidaknak lehetőségük van - akár harmadik fél szolgáltatásainak igénybevételével, akár saját kezdeményezéssel - a KVA-k kivételével - valamennyi keletkezett melléktermék összegyűjtésének, feldolgozásának és megsemmisítésének megszervezésére. Amennyiben a vágóhíd él a saját intézményében keletkezett melléktermékek összegyűjtésének, feldolgozásának és megsemmisítésének megszervezésének lehetőségével - a KVA-k kivételével -, a 197/2002 sz. törvényerejű rendelet 2. mellékletében meghatározottak értelmében az alább részletezett mértékű fix járulékfizetési kötelezettség vonatkozik rá:
(EUR-ban)
Faj/Típus
Marha
Sertés
Juh/Kecske
Baromfi
Egyéb
Járulék/hasított kg
0,03
0,02
0,00
0,00
0,00
(39)
Amennyiben a vágóhíd él akár a saját intézményében, akár a daraboló üzemekben - a KVA-k kivételével - valamennyi keletkezett melléktermék összegyűjtésének, feldolgozásának és megsemmisítésének megszervezésének lehetőségével, mentesül minden mértékű járulékfizetési kötelezettség alól.
(40)
A 197/2002 sz. törvényerejű rendelet 5. cikke szerint az INGA látja el a vágóhidak által fizetett járulékok ellenőrzését, ehhez a vágóhidak kötelesek naprakész nyilvántartást vezetni a hasított állatok mennyiségéről és súlyáról. Az INGA feladata továbbá az Európai Unióból származó termékek importja és átvétele után fizetendő illetékek befizetésének ellenőrzése, amihez az érintett forgalmazók/átvevők kötelesek a végrehajtott műveletekre vonatkozóan naprakész nyilvántartást vezetni.
(41)
Amennyiben a vágóhíd ezen alternatív rendszer alkalmazása mellett dönt, elfogadja, hogy az INGA kötelező jellegű előzetes értékelése alá veti az adott projektet, és egyben elfogadja az illetékes hatóságok által meghatározott ellenőrzési módokat.
(42)
A portugál hatóságok garanciát vállalnak arra, hogy az említett szolgáltatást kizárólag a kötelezően megsemmisítendő melléktermékeket előállító egységek részére biztosítják, és hogy a begyűjtött járulékok felhasználása ezeknek az intézményeknek az ilyen jellegű tevékenységének támogatására korlátozódik.
(43)
A járulékokból származó bevételek és az abból finanszírozott szolgáltatások közötti összefüggést illetően, a portugál hatóságok kifejtették, hogy valamennyi, a 197/2002 sz. törvényerejű rendelet 1. és 2. mellékletében szereplő járulék, akárcsak a 2. cikk (2) bekezdésében meghatározott KVA-kra vonatkozó járulék mértéke, az adott állatfajokból keletkezett melléktermékek természetének és jelentőségének figyelembevételével, a megvalósítandó szolgáltatás valós költsége alapján került kiszámításra.
(44)
A portugál hatóságok számára ez a finanszírozási mód minden szempontból a közérdekű szolgáltatások felhasználók által történő kárpótlását kínálja. Az adóköteles forgalmazók által befizetett összegek egyenesen arányosak a közszolgáltatóknak ténylegesen átadott hulladék mennyiségével, és azok megsemmisítésének valós költségével. Ezen állítások alátámasztására a portugál hatóságok bemutatták az 1999-től 2005-ig terjedő időszakra vonatkozó dokumentumokat, melyek bizonyítják a szolgáltatások költségeit, és 2003-ra vonatkozóan a különféle importált és nemzeti termékek melléktermékeinek járulékaiból származó bevételek értékét bemutató iratot.
(45)
Abban a kérdésben, hogy az importált termékek esetében ugyanolyan szintű hatékonysággal működik-e ez a rendszer, a portugál hatóságok biztosítják, hogy a „szennyező fizet” elvnek megfelelően, mind a vágóhidakon, mind az importálásnál, mind pedig a csontos hús közösségen belüli forgalmazásánál alkalmazott járulékok összhangban vannak az első lépéstől a végfelhasználásig keletkezett melléktermék összességének kezelésével kapcsolatos összköltséggel.
(46)
A portugál hatóságok szerint a csontos hús importálása során is keletkezik melléktermék, következésképp megvalósulnak az összegyűjtéssel, szállítással, feldolgozással és megsemmisítéssel kapcsolatos szolgáltatások, ami alátámasztja a kirótt járulék alkalmazását.
(47)
A portugál hatóságok úgy vélik, hogy a finanszírozott intézkedések közérdeket szolgálnak, mivel a BSE-válsággal összefüggésben kifejezésre jutott, hogy a vágóhidakon keletkezett hulladékok megsemmisítése az államnak tulajdonítható közérdekű kötelezettség, mivel nagy jelentőségű az emberi és állati egészség, valamint a környezet védelme szempontjából.
(48)
A 2003. október 7-én kelt, és 2003. október 22-én jogerőre emelkedett 244/2003 sz. törvényerejű rendelet (15) (a továbbiakban: 244/2003 sz. törvényerejű rendelet) hatályon kívül helyezte a 197/2002 sz. törvényerejű rendeletben lefektetett rendszert, létrehozva egy általános és egy ideiglenes rendszert az emberi fogyasztásra alkalmatlan állati eredetű melléktermékekre vonatkozóan.
(49)
Az általános rendszer értelmében, a vágóhidak, a daraboló üzemek, a keltető központok és a tojástermékekkel foglalkozó egységek az 1774/2002/EK rendeletben meghatározottaknak megfelelően az Állat-egészségügyi és Állatvédelmi Igazgatóság (ÁÁI) által előzetesen jóváhagyott megvalósítási terv segítségével kötelesek gondoskodni - vagy saját kezdeményezés útján, vagy harmadik fél szolgáltatásainak igénybevételével - a saját egységükben keletkezett 1., 2. és 3. kategóriájú termékek összegyűjtéséről, szállításáról, tárolásáról, kezeléséről, feldolgozásáról és megsemmisítéséről.
(50)
A vágóhidak, a daraboló üzemek, a keltető központok és a tojástermékekkel foglalkozó egységek kötelesek a 244/2003 sz. törvényerejű rendelet jogerőre emelkedését, vagy a tevékenység megkezdését követő 90 napon belül, az ÁÁI-nek jóváhagyásra bemutatni a 3. kategóriájú termékekre vonatkozó megsemmisítési vagy felhasználási tervüket. A 3. kategóriájú termékeket illetően - a tervek ÁÁI által történő jóváhagyásáig, a 197/2002 sz. törvényerejű rendeletben foglaltaknak megfelelően az INGA biztosítja a melléktermékek összegyűjtését, szállítását, feldolgozását, ideiglenes tárolását és megsemmisítését. A 3. kategóriájú termékekre vonatkozó tervek jóváhagyásáig a vágóhidak, a daraboló üzemek, a keltető központok és a tojástermékekkel foglalkozó egységek tulajdonosai kötelesek a 197/2002 sz. törvényerejű rendelet 1. mellékletében megállapított járulékok megfizetésére, kivéve azokat az intézményeket, melyek az alternatív rendszer alkalmazása mellett döntöttek - rájuk az említett törvényerejű rendelet 2. mellékletében megállapított járulékok vonatkoznak.
(51)
Az ideiglenes rendszer értelmében az INGA továbbra is biztosítja az említett szolgáltatásokat az 1. és 2. kategóriájú termékekre vonatkozóan.
(52)
Az 1. és 2. kategóriájú termékeket illetően a vágóhidaknak és a daraboló üzemeknek az ideiglenes rendszer 2005. novemberi megszűnését követő 30 napon belül be kell mutatniuk a termékeket érintő megsemmisítési vagy felhasználási tervet. A tervek jóváhagyásáig kötelesek az 1. és 2. kategóriájú termékek után 0,35 EUR/kg megfizetésére. A megsemmisítési vagy felhasználási terv jóváhagyását követően az adóköteles forgalmazók mentesülnek az illetékfizetési kötelezettség alól.
(53)
Amikor a vágóhidak és a daraboló üzemek elküldik az 1. és 2. kategóriájú termékek megsemmisítéséhez szükséges intézkedésekről készült tervüket az ÁÁI-nek, egyúttal kötelezettséget vállalnak az intézkedésekhez kapcsolódó feladatok ellátására, és elfogadják az illetékes hatóságok által meghatározott ellenőrzési módokat. A 244/2003 sz. törvényerejű rendelet 3. cikkének (4) bekezdése a rendszernek, a rendelet jogerőre emelkedését követően két évvel későbbi megszűnését rendeli el.
(54)
A 244/2003 sz. törvényerejű rendeletben létrehozott ideiglenes rendszer 2005. novemberben megszűnt. 2011. április 1-jén kelt levelükben a portugál hatóságok kifejtik, hogy a 244/2003 sz. törvényerejű rendeletben alapított ideiglenes rendszer megszűnése után a vágóhidakon és a daraboló üzemekben termelődött melléktermékek megsemmisítésére irányuló eljárások költségeit a forgalmazók vállalták magukra a hulladékok kiértékelése, bioüzemanyaggá alakítása, valamint húsliszt-exportálás által.
(55)
A Bizottság az eljárás megkezdéséről hozott döntésével egy időben kétségeit fejezte ki a szóban forgó termékek összegyűjtéséről, szállításáról, feldolgozásáról és megsemmisítéséről gondoskodó vállalatok, a vágóhidak és daraboló üzemek, a csontos marha-, sertés- és baromfihús importőrei, az állattenyésztők és a közösségen belüli forgalmazói számára nyújtandó támogatással, valamint annak esetleges összeegyeztethetőségével kapcsolatban.
(56)
A Bizottság újra kifejezésre juttatta a már korábban, az első információnyújtási rendelkezésben megfogalmazott kérdéseket. A szóban forgó termékek összegyűjtéséről, szállításáról, feldolgozásáról és megsemmisítéséről gondoskodó vállalatok részére nyújtandó támogatással kapcsolatban kétségeit fejezte ki a szóban forgó tevékenységek közérdekű jellege felől, melyet a portugál hatóságok főként az Altmark Trans ítéletre (16) hivatkozva szándékoznak alátámasztani. A vágóhidak és daraboló üzemek, a csontos marha-, sertés- és baromfihús importőrök, és a szektor közösségen belüli forgalmazói esetében a Bizottság azon kétségeit fejezte ki, hogy a szóban forgó adóból származó, az ágazat által kifizetett járulék mértéke ténylegesen egyezik az összegyűjtésre irányuló szolgáltatások valós gazdasági költségével, és kérte az ügyre vonatkozó számszerűsített adatok rendelkezésre bocsátását. Végül, az állattenyésztőknek adandó támogatásra kitérve a Bizottság kétségeit fejezte ki azon előnyökkel kapcsolatban, melyekhez az állattenyésztők jutnának a bevezetett rendszer által, mivel őket nem érinti a járulékfizetés terhe.
(57)
Miután a Bizottság előzetesen megvizsgálta a szóban forgó intézkedések és az 1998 óta alkalmazott elvek közötti összeegyeztethetőséget, az eljárás bevezetéséről szóló döntési folyamat aktuális fázisában úgy vélte, hogy nem áll rendelkezésére a szóban forgó intézkedések összeférhetőségével kapcsolatos következtetések levonásához szükséges megfelelő mennyiségű információ.
III. PORTUGÁLIA ÁLTAL KIFEJEZETT ÉSZREVÉTELEK
(58)
Észrevételei elején Portugália emlékeztetőül felhívta a figyelmet az ország 1998-as, BSE-nek köszönhető különleges helyzetére. A portugál hatóságok utalnak a 98/653/EK határozatra, mely betiltotta bizonyos termékek - nevezetesen a hús- és csontlisztet, és a hús- és csontlisztet tartalmazó termékek - Portugáliából más tagállamokba és harmadik országokba történő szállítását. A körülményeknek megfelelően Portugália kidolgozott egy tervet a BSE megfékezésére, szabályozására és felszámolására, melyet az Állat-egészségügyi Állandó Bizottság jóváhagyott. 2001. április 18-i döntésében a Bizottság megerősítette az említett, Portugáliára vonatkozó kereskedelmi zárlatot, melyet csak 2004-ben a 1993/2004/EK (17) bizottsági rendelete érvénytelenített.
(59)
Portugália kitart azon álláspontja mellett, miszerint 1998 és 2004 között valamennyi meghozott intézkedés ennek a közegészségügyet veszélyeztető vészhelyzetnek az enyhítésére szolgált. A portugál közigazgatás célja tehát az intézkedések azonnali engedélyezése volt, míg a forgalmazók állami felügyelet alatt önállóan meg tudták valósítani ezeket a feladatokat. Portugália úgy véli, hogy a közegészségügy megóvása minden egyéb érdek fölött áll, ami igazolhatja az állami támogatásokról szóló szabályok módosítását.
(60)
A portugál hatóságok szerint a 98/653/EK bizottsági határozat és annak későbbi kiterjesztéseinek alkalmazása megakadályozta volna, ha a portugál állam BSE krízisre hozott intézkedései a piac torzulását okozták volna, és ezáltal befolyásolták volna a tagállamok közötti kereskedelmet. Portugália kifejezi, hogy mivel a fent említett termékek forgalmazására vonatkozó tilalom alatt állt, és nem vett részt a kereskedelemben, nem okozhatott versenytorzulást.
(61)
Portugália először is megjegyzi, hogy 1998-ban semminemű támogatás nem került megvalósításra, amit a 393-B/98 sz. törvényerejű rendelet 1998. december 4-én történt hatálybalépésének időpontjával igazol, ugyanis a Portugál Állam ekkor vállalta fel kivételes és átmeneti jelleggel a melléktermékek - beleértve a kijelölt veszélyes anyagokat (KVA-kat) - összegyűjtésére, feldolgozására és megsemmisítésére vonatkozó kötelezettséget.
(62)
A 393-B/98 sz. törvényerejű rendelet hatálybalépésétől a 197/2002 sz. törvényerejű rendelet hatálybalépéséig terjedő időszakban a Portugál Állam kötelezettséget vállalt a melléktermékek összegyűjtésére, feldolgozására és megsemmisítésére. Erre vonatkozóan a portugál hatóságok kérték az intézkedések időszakos átvállalásának figyelembevételét, mivel a rendszer később módosításra került, és bevezették az emlősökből származó hús és a baromfihúsból származó melléktermékek - beleértve a kijelölt veszélyes anyagokat (KVA-kat) - összegyűjtésének, szállításának, feldolgozásának és megsemmisítésének támogatására szánt adó jellegű járulékokat.
(63)
A felsorolt intézkedések költségeit illetően a portugál hatóságok úgy nyilatkoztak, hogy az ellentételezés alapjául szolgáló értékek előzetesen megállapításra kerültek a Diário da República-ban közzétett rendeletben. Portugália három rendeletet (18) említ, melyek meghatározzák a szolgáltatások (összegyűjtés, szállításának, feldolgozás, big bag-ekben történő elhelyezés és megsemmisítés) kilogrammonkénti díját. A díjak megállapítása során figyelembe vették az intézkedésekhez kapcsolódó feladatokat is, melyeket a nem a vágóhidakon létrejött állati eredetű melléktermékeket feldolgozó üzemek látnak el, valamint a járulékos költségeket, mint az energiafelhasználás, üzemanyag, bérek, biztosítások stb. Minden szolgáltató esetében ugyanazon paraméterek az irányadóak. A portugál hatóságok szerint 30 %-39,5 % közötti haszon keletkezik, ami a gazdasági tevékenységek átlagának megfelelő, vagy akár az alatti érték. A portugál hatóságok mellékelték a rendeletben foglalt díjak alapjául szolgáló paraméterek alkalmazásáról szóló számításokat.
(64)
Összefoglalva, a Portugál Állam úgy véli, hogy az odaítélt támogatások összeférhetőnek nyilváníthatók, mert a „szennyező fizet” elv módosításán alapulnak, mert a megvalósított szolgáltatások költségeinek megfelelő mértékűek, és mert az akkor alkalmazott elvek (a fertőző szivacsos agyvelőbántalom (TSE) megállapítására irányuló vizsgálatokkal, az elhullott állatokkal és a vágóhídi hulladékkal (19) kapcsolatos állami támogatásokra vonatkozó közösségi iránymutatások) lehetővé tették a valós költségek 100 %-os átmeneti jellegű támogatását.
(65)
2002. októbertől az eljárások kifizetésének jogalapja a 197/2002 sz. törvényerejű rendelet lett. A portugál hatóságok úgy vélik, hogy a szóban forgó járulékoknál figyelembe vették a tevékenységekért a melléktermékeket feldolgozó intézmények által fizetendő díjakat. Mivel a krízishelyzet továbbra is fennállt, a portugál hatóságok igazoltnak látták az állam közvetítőként történő beavatkozását.
(66)
Az akkoriban véghezvitt számításokban a szolgáltatók által nyújtott megbízások összességét és egy ésszerű mértékű hasznot vettek figyelembe. A portugál hatóságok elküldték a 2003-ra vonatkozó költségeken és megbízásokon alapuló számításokat, amelyek, véleményük szerint, bizonyítják az új jogrendszer által meghatározott összegek és az intézkedésekhez kapcsolódó feladatok közti egyensúlyt, valamint megállapítja az intézkedések finanszírozásának járulékait.
(67)
Emellett Portugália kijelenti, hogy a baromfihús melléktermékeinek összegyűjtésével, kezelésével és megsemmisítésével kapcsolatos szolgáltatások nem a vágóhidaktól, a részben vagy teljesen hasított állatok, és más csontos marha- és sertéshúsok importőreitől beszedett járulékok által került finanszírozásra. A portugál hatóságok hangsúlyozzák, hogy a 197/2002 sz. törvényerejű rendelet 2. cikkének (1) bekezdésében meghatározottakat (mely az 1. mellékletben foglaltakra utal) egyértelműen érvényre kell juttatni, tehát azt, hogy a húsból származó melléktermékek összegyűjtésének, szállításának, feldolgozásának és megsemmisítésének finanszírozása három féle intézményre vonatkozott: a marha-, sertés-, juh-, kecske- és baromfihússal foglalkozó vágóhidakra, a részben vagy teljesen hasított állatok, és más csontos marha- és sertéshúsok importőreire és közösségen belüli forgalmazóira. Tehát az 1. melléklet tartalmazta az azon baromfihússal foglalkozó vágóhidaktól beszedendő járulék mértékét, melyek nem indítványozzák az általuk termelt melléktermékek összegyűjtését, szállítását, feldolgozását és megsemmisítését, mivel általában az importált baromfihús bontása során nem keletkezik melléktermék.
(68)
A portugál hatóságok kijelentik továbbá, hogy a 197/2002 sz. törvényerejű rendelet 2. mellékletében meghatározott két járulék közti különbség a daraboló üzemekben keletkezett melléktermékekhez kapcsolódó költségek mértékének köszönhető.
(69)
Portugália kijelenti, hogy a 197/2002 sz. és a 244/2003 sz. törvényerejű rendelet értelmében a járulékok nem vonatkoztak az állattenyésztőkre, habár a melléktermékek összegyűjtésével, szállításával, feldolgozásával és megsemmisítésével kapcsolatos költségek valójában kihatással voltak az egész húsiparra. A portugál hatóságok azt bizonyítandó, hogy a vágóhidak által megfizetett melléktermékek összegyűjtésének, szállításának, feldolgozásának és megsemmisítésének költségei az állattenyésztőkre is kihatottak, kibocsátottak két számlát, az egyiket 2002. október 22-én, a másikat 2003. október 28-án.
(70)
Végezetül a portugál hatóságok garantálják, hogy semmilyen forrásátirányítás nem történt a szolgáltatást nyújtó vállalatok által esetleges konkurens tevékenységek elvégzésére, mivel ezek az állati melléktermékek összegyűjtését, szállítását, feldolgozását és megsemmisítését kizárólagos tevékenységként végezték.
(71)
A portugál hatóságok ezenfelül kijelentik, hogy a 244/2003 sz. törvényerejű rendeletben létrehozott ideiglenes rendszer érvényességének 2005. novemberi megszűnése után, a melléktermékeket előállító intézmények teljes mértékben átvállalták az állam által korábban ideiglenes jelleggel helyettük ellátott kötelezettséget. 2005. november óta minden költséget a forgalmazók fedeznek, és megtérítést a hulladékok kiértékeléséért, bioüzemanyaggá alakításáért, valamint a húsliszt exportálásáért kapnak.
(72)
Összességében a portugál hatóságok úgy vélik, hogy az intézkedések megfelelnek az alkalmazott elvek által meghatározott feltételeknek, miután a mellékterméket termelő forgalmazók a bevezetett járulékok által fokozatosan átvállalták a melléktermékek megsemmisítésével kapcsolatos intézkedések költségeit.
IV. MÁS ÉRDEKELT FELEK ÉSZREVÉTELEI
(73)
Az ETSA 2009. június 15-én kelt levelében mutatta be észrevételeit. Az ETSA csoport az ITS - Indústria Transformadora de Subprodutos Animais, SA, és a SEBOL - Comércio e Indústria de Sebo, SA vállalatokból tevődik össze. Ezek a vállalatok 1., 2. és 3. kategóriájú állati eredetű melléktermékek összegyűjtésével, szállításával, feldolgozásával és megsemmisítésével kapcsolatos szolgáltatások nyújtásával foglalkoznak Portugáliában, és azon vállalatok közé tartoznak, akiket az említett időszakban a Portugál Állam megbízott a szóban forgó szolgáltatások elvégzésével. Az ETSA tehát az állami kifizetések címzettje, ezáltal érdekelt fél a C3/09 sz. eljárásban.
(74)
Az ETSA először is emlékeztetőül megemlíti a BSE krízist, mely kötelezte a Portugál Államot egy sor megelőző intézkedés meghozatalára (az 1., 2. és 3. kategóriájú állati eredetű melléktermékek összegyűjtésével, szállításával, feldolgozásával és megsemmisítésével kapcsolatos szolgáltatások) a kór elleni küzdelem és annak visszaszorítása, valamint a közegészségügy és a környezetvédelem biztosításának érdekében. Ezen intézkedések bevezetése sok időt vett igénybe, és a közösségi jogszabályokban foglalt követelményeknek megfelelően zajlott.
(75)
1998 és 2005 között az INGA közvetlen felkéréssel megbízta az ITS-t és a SEBOL-t a melléktermékek összegyűjtésével, szállításával, feldolgozásával és megsemmisítésével kapcsolatos szolgáltatásokkal. Az ETSA úgy nyilatkozik, hogy a szolgáltatások elvégzésére alkalmas valamennyi céget ugyanazokkal a feltételekkel szerződtették. A 393-B/98 sz. törvényerejű rendelet 6. cikkében foglaltaknak megfelelően 2002. október 10-ig az INGA végezte az említett szolgáltatásokra jogosult vállalatok szerződtetését, és állta az ebből származó költségeket. A nyújtott szolgáltatások díjazásának feltételei a 96/99 sz. együttes rendeletben kerültek megállapításra, melynek értelmében a kiszabott árak az alapanyag súlyával arányos mértékűek, és a szolgáltatási körülményekben bekövetkező változások alkalmával módosításra kerülhetnek. A SEBOL-nak és az ITS-nek kifizetett díjaknál figyelembe vették a szolgáltatáshoz - vagyis az összegyűjtendő és kezelendő hulladék súlyához és mennyiségéhez, valamint az elhullott állatok összegyűjtésének megszervezéséhez és ügyintézéséhez (például az állat elhullásától számított rövid időn belüli begyűjtése) - kapcsolódó becsült kiadásokat.
(76)
Az ETSA hangsúlyozza, hogy habár a szolgáltatás odaítélése nem közbeszerzés útján történt, a szolgáltatásért fizetett díjak fedezték a hozzátartozó kiadásokat, figyelembe véve a kapcsolódó bevételeket, ezáltal a lehetséges haszon szabályos és elfogadható mértékű. Véleménye szerint a szolgáltatás díjazása mindig összhangban volt a hatékonyság elvével, mivel az INGA által kifizetett díjak az európai szolgáltatási átlagdíjnak megfelelő mértékű volt. Az ETSA szerint a 2005 előtt kifizetett összegek valójában alacsonyabbak voltak a később ugyanazokért a szolgáltatásokért megállapított szerződéses díjaknál, melyek a piaci feltételeknek megfelelően, az ellenszolgáltatások meghatározása céljából, közbeszerzés útján kerültek megkötésre.
(77)
2005 óta a szolgáltatás odaítélése nemzetközi téren, közbeszerzés útján történt. Három közbeszerzési pályázat került kiírásra: marha/ló (országos), juh/kecske (dél), juh/kecske (észak). Az ITS egy konzorcium keretén belül jelentkezett a pályázati kiírásokra, mely elnyerte a szolgáltatás ellátását. Az említett három területre három szolgáltatási szerződés kötöttek. Az ETSA a szerződési feltételek között megemlíti a hulladékok összegyűjtését, szállítását, feldolgozását és megsemmisítését, valamint a tevékenységekre vonatkozó nyilvántartás folyamatos és naprakész vezetését. A szerződésekből eredő kötelezettségek betartatásáért az Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas (IFAP I.P.) lett felelős.
(78)
Az ETSA hangsúlyozza, hogy a megkötött szerződésekben objektív és átlátható módon előre meghatározásra kerültek a szóban forgó állatfajok tonnánkénti díjai. Véleménye szerint az díjakat a piaci körülményeknek megfelelően alakították ki, és a szolgáltatási szerződésben, valamint a vonatkozó jogszabályokban felsorolt közszolgálati kötelezettségek teljesítése során felmerült költségeket megfelelő mértékben fedezik.
(79)
Az ETSA az említetteket úgy összegzi, hogy nem részesült semmilyen jogellenes támogatásban, és a számára kifizetett díjazás az általa végzett közszolgáltatások törvényes ellenértéke volt.
V. ÉRTÉKELÉS
1. AZ EUMSZ 107. CIKKE (1) BEKEZDÉSE SZERINTI TÁMOGATÁS ESETÉNEK FENNÁLLÁSA
(80)
Az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdésének értelmében, ha a szerződés másként nem rendelkezik, a belső piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet.
(81)
Az EUMSZ 107. és 109. cikkek alkalmazhatók a sertéshúságazatban a legutóbb az 1913/2005/EK tanácsi rendelettel (20) módosított, 1975. október 29-i 2759/75/EGK tanácsi rendelet (21) 21. cikkének értelmében, mely ezen termékek közös piacának szervezését határozza meg. Alkalmazhatók a marhahúságazatban a legutóbb az 1152/2007/EK tanácsi rendelettel (22) módosított, 1999. május 17-i 1254/1999/EK tanácsi rendelet (23) 40. cikkének értelmében, mely ezen termékek közös piacának szervezését határozza meg. Utóbbi rendelet meghozatalát megelőzően, a cikkekben megfogalmazottak a 805/68/EGK tanácsi rendelet (24) 24. cikkének értelmében voltak alkalmazhatók. Alkalmazhatók a juh- és kecskehúságazatban a legutóbb az 1913/2005/EK rendelettel módosított, 1998. november 3-i 2467/98/EK tanácsi rendelet (25) 22. cikkének értelmében, mely ezen termékek közös piacának szervezését határozza meg. Alkalmazhatók a baromfihúságazatban a legutóbb az 679/2006/EK rendelettel (26) módosított, 1975. október 29-i 2777/75/EGK tanácsi rendelet (27) 19. cikkének értelmében, mely ezen termékek közös piacának szervezését határozza meg. A Bizottság 2007. október 22-i 1234/2007/EK tanácsi rendelete (az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet) (28) - mely a mezőgazdaság közös piacszervezését és bizonyos mezőgazdasági termékekre vonatkozó sajátos rendelkezéseket állapít meg - hatályon kívül helyezte ezeket a különféle rendeleteket, és a 180. cikke rendelkezik arról, hogy az állami támogatásokról szóló szabályok alkalmazhatók a fent említett termékekre.
(82)
A Szerződés meghatározza, hogy a támogatás jellege a vágóhidakon keletkezett hulladék összegyűjtési, szállítási, feldolgozási és megsemmisítési szolgáltatások valamennyi kedvezményezettjének figyelembevételével kerüljön meghatározásra. A Bizottság a Portugáliában bevezetett rendszer potenciális kedvezményezettjeiként az alábbi kategóriákat nevezte meg:
-
a szóban forgó anyagok összegyűjtését, szállítását, feldolgozását és megsemmisítését végző vállalkozások,
-
a vágóhidak, daraboló üzemek, a csontos marha-, borjú-, sertés- és baromfihús importőrei és a Közösségen belüli forgalmazók, azaz a csontos marha-, borjú- és sertéshús forgalmazói/átvevői,
-
az állattenyésztők.
(83)
A támogatások kiértékelését illetően, az esetleges támogatási intézkedések vizsgálatához rendelkezésre álló közösségi rendelkezések figyelembevételével a Bizottság az eljárás megindításáról szóló határozatában négy időszakot különböztetett meg: 1998-tól 1999. december 31-ig: a mezőgazdasági ágazatban nyújtott állami támogatásokra vonatkozó iránymutatások hatálybalépését megelőző időszak; 2000. január 1-től2002. december 31-ig: a vágóhídi hulladékokkal és az elhullott állatokkal, valamint a TSE megfékezésének költségeivel kapcsolatos állami támogatásokra vonatkozó közösségi iránymutatások hatálybalépését megelőző időszak; 2003. január 1-től2006. december 31-ig: a 2007-2013 közötti időszakra vonatkozó új mezőgazdasági iránymutatások (29) hatálybalépését megelőző időszak; és a 2007. január 1-től napjainkig tartó időszak.
(84)
A portugál hatóságok által, a már fent említett 244/2003 sz. törvényerejű rendeletről és a lehetséges támogatások finanszírozási módjairól szolgáltatott újabb információk alapján a Bizottság enyhe mértékben módosítja az említett időszakokat, és az alábbi időszakokat veszi figyelembe az esetleges kedvezményezett csoportok kiértékeléséhez:
-
1998. december 9-től2002. október 9-ig terjedő időszak, mely alatt a 393-B/98 sz. törvényerejű rendelet volt érvényben,
-
2002. október 10-től2003. október 21-ig tartó időszak, amely alatt a 197/2002 sz. törvényerejű rendelet volt érvényben, kivéve annak 2. sz. mellékletét, melynek alkalmazása a 244/2003 sz. törvényerejű rendeletben meghatározott ideiglenes rendszer által hatályban maradt,
-
2003. október 22-től 2005. novemberig tartó időszak, mely alatt a 244/2003 sz. törvényerejű rendeletben meghatározott ideiglenes rendszer volt érvényben.
1.1. SZELEKTÍV ELŐNY ESETÉNEK FENNÁLLÁSA
(85)
A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint azon beavatkozások minősülnek támogatásnak, melyek formájuktól függetlenül, közvetlen vagy közvetett módon, egyes vállalkozásokat előnyökhöz juttatnak, vagy olyan gazdasági előnynek tekinthetők, melyhez a kedvezményezett vállalkozás az átlagos piaci feltételek mellett nem jutott volna (30). Ezenfelül támogatásnak minősülnek azon beavatkozások, melyek különféle módokon felmentik a vállalkozást olyan kötelezettségek alól, melyek általában annak költségvetését terhelik, ezért, bár a szó szoros értelmében nem állami támogatás, mégis azonos jellegű és hatású (31).
1.1.1. A szolgáltatásokat nyújtó vállalatok szelektív előnyben való részesülése
(86)
A Bizottság úgy véli, hogy mivel a kérdéses anyagok összegyűjtése, szállítása, feldolgozása és megsemmisítése fizetés ellenében végzett szolgáltatás, gazdasági tevékenységnek minősül, és a közösségi piac számos gazdasági szereplője által elvégezhető. Ez a következtetés az ETSA által átadott, ennek a határozatnak a (73) preambulumbekezdésében összefoglalt információkon alapul.
(87)
Erre a gazdasági tevékenységre vonatkozóan a portugál hatóságok úgy érvelnek, hogy az említett szolgáltatásokat nyújtó vállalatok a közegészségügy és a környezetvédelem érdekében közérdekű szolgáltatást vittek véghez. A portugál hatóságok hangsúlyozták az ország BSE krízis által kialakult kivételes helyzetét. Portugália kitart azon álláspontja mellett, miszerint valamennyi intézkedést a közegészségügyet veszélyeztető körülmények megfékezésére hozott. A portugál közigazgatás célja következésképpen az intézkedések azonnali végrehajtása volt, míg a forgalmazók állami felügyelet alatt önállóan meg tudták valósítani ezeket a feladatokat (lásd e határozat (21) és (59) preambulumbekezdését).
(88)
AZ ETSA észrevételeiben kijelenti, hogy semmilyen jogellenes támogatásban nem részesült, és a számára kifizetett díjazás az általa végzett közszolgáltatások törvényes ellenértéke volt (Lásd e határozat (79) preambulumbekezdését).
(89)
A Bíróság Altmark ügyben hozott ítéletéből (32) következik, hogy a közszolgáltatás fejlődését szorgalmazó állami támogatások nem esnek az EUMSZ 107. cikkének hatáskörébe, ily módon szükséges a kedvezményezett vállalatok által végzett szolgáltatások ellenértékének meghatározása, azok közszolgálati kötelezettségei teljesítésének céljából. Tehát a Bíróság a következő feltételek teljesülését írja elő:
-
először, a kedvezményezett vállalkozásnak ténylegesen rendelkeznie kell egyértelműen meghatározott közszolgálati kötelezettségek teljesítésére szóló megbízással,
-
másodszor, a díjazás alapjául szolgáló értékeket objektív és átlátható módon, előzetesen kell meghatározni,
-
harmadszor, az ellentételezés sem részben, sem teljes egészében nem haladhatja meg a közszolgálati kötelezettségek teljesítése során keletkezett költségek fedezéséhez szükséges összeget, figyelembe véve az elért bevételeket, és az intézkedéseknek megfelelő ésszerű haszon mértékét,
-
negyedszer, amennyiben a közszolgálati kötelezettségek teljesítésére szóló megbízás nem közbeszerzési eljárással történik, a díjazás mértékét egy jól irányított, a szükséges közszolgáltatások ellátására megfelelően felkészült átlagos vállalkozás költségei alapján kell kiszámítani, amely jól el tudná látni ezeket a kötelezettségeket, figyelembe véve a kapcsolódó bevételeket, valamint az intézkedéseknek megfelelő ésszerű haszon mértékét.
(90)
Az Altmark ítélet jelen ügyben történő alkalmazásával kapcsolatban a Bizottság az alábbiak figyelembevételét szorgalmazza:
a) Az EUMSZ 106. cikke (2) bekezdésének értelmében valódi általános gazdasági érdekű szolgáltatás
(91)
Mindenekelőtt szükséges megvizsgálni, hogy a szóban forgó ügy esetében az EUMSZ 106. cikke (2) bekezdésének értelmében vett valódi általános gazdasági érdekű szolgáltatással állunk-e szemben.
(92)
A Bíróság ítélkezési gyakorlatának értelmében - azon ágazatok kivételével, melyekben az érvényes közösségi jogszabály az irányadó - a tagállamok kiterjedt értékelési jogosultsággal rendelkeznek az általános gazdasági érdekű szolgáltatássá minősíthető lehetséges szolgáltatások jellegét illetően. Így a Bizottság hatásköréhez tartozik az általános gazdasági érdekű szolgáltatás meghatározására irányuló értékelési folyamat hibátlan gyakorlatának biztosítása.
(93)
A 90-es évektől kezdve, egymástól függetlenül, különféle fertőző szivacsos agyvelőbántalmakat (TSE) észleltek mind embereken, mind állatokon. 1996 óta egyre több hasonlóságot fedeztek fel a BSE és a Creutzfeldt-Jakob kór új változata között. 1990 óta az Európai Közösség számos, az egészségügyi és környezeti politika intézkedéseire vonatkozó jogszabályok védelmi rendelkezésein alapuló intézkedést hozott a BSE-válság ellen a köz- és állategészségügy megóvása céljából. A 2000. december 4-i, a 2000/766/EK határozat értelmében a 90/667/EGK irányelv (33) alkalmazása, a Bizottság 97/735/EK határozata (34), valamint az 1999/534/EK tanácsi határozat (35) szerint a tagállamok kötelesek az állati hulladékok összegyűjtésére, elszállítására, feldolgozására, tárolására és megsemmisítésére. Ebben az értelemben az 1774/2002/EK rendelet meghatározta a nem emberi fogyasztásra szánt állati melléktermékekre vonatkozó egészségügyi szabályokat, valamint a tagállamok kötelezettségeit a szükséges intézkedések bevezetésének, és az állati melléktermékek összegyűjtéséhez, elszállításához és megsemmisítéséhez szükséges infrastruktúra kialakításának felügyeletére vonatkozóan.
(94)
Tekintettel arra, hogy a Bíróság elismerte, hogy a meghatározott hulladékok kezelése általános gazdasági érdekű szolgáltatások tárgya lehet (36), valamint a fent említett BSE-válság által okozott kivételes helyzetre, a Bizottság semminemű ellenvetést nem fogalmaz meg a szolgáltatások általános gazdasági érdekű szolgáltatás jellegével kapcsolatban, amelynek elismerését a portugál hatóságok kezdeményezték a hasított állatok és egyéb, fogyasztásra alkalmatlan állati eredetű hulladékok összegyűjtésével és későbbi megsemmisítésével kapcsolatos tevékenységekre 1999 és 2005 között, mely időszak alatt a Portugál Állam 1999-2003-ig teljeskörűen, majd 2003-2005-ig részlegesen gondoskodott ezekről az intézkedésekről. A közegészségügy és a környezetvédelem érdekében hozott határozatról lévén szó, az EUMSZ 106. cikke (2) bekezdése értelmében kimeríti a általános gazdasági érdekű szolgáltatás fogalmát.
b) A közszolgálati kötelezettség végrehajtása
(95)
Az Altmark ítélet szerint a közszolgáltatás végzésére a vállalkozást a nemzeti jogra alapozott egy vagy több hivatalos aktussal kell megbízni. Az Altmark ítéletben meghatározott első feltételt illetően bebizonyosodik, hogy a 393-B6/98 sz. és a 244/93 sz. törvényerejű rendelet kötelezővé tette az emberi fogyasztásra alkalmatlan állati melléktermékek összegyűjtését, szállítását, feldolgozását és megsemmisítését. A 393-B6/98 sz. törvényerejű rendelet 6. cikke meghatározza, hogy a fogyasztásra alkalmatlan állati melléktermékek összegyűjtéséért, szállításáért, feldolgozásáért és megsemmisítéséért felelős INGA hatáskörébe tartozik az említett szolgáltatásokat elvégző vállalatok kiválasztása. A 95/99 sz. együttes rendelet előzetesen megállapította a közszolgáltatások és egyéb, a közszolgáltatásokhoz kapcsolódó kötelezettségek - mint pl. az egészségügyi jogszabályoknak megfelelően az ország egész területén keletkezett melléktermékek összegyűjtésére vonatkozó kötelezettség - díjazásának alapjául szolgáló feltételeket.
(96)
A portugál hatóságok egy, a Bizottság részére átadott, a 393-B/98 sz. törvényerejű rendeletben foglaltaknak megfelelő módon készült, 2003-ra vonatkozó szolgáltatási szerződéssel bizonyítják, hogy a szolgáltatási szerződésekben egyértelműen meghatározásra kerültek a kérdéses szolgáltatást nyújtó vállalkozások kötelezettségei.
(97)
A Bizottság megállapítja, hogy a szolgáltatást nyújtó vállalkozás által vállalt, a portugál hatóságok által ráruházott kötelezettségei egyértelműen meghatározásra kerültek a szolgáltatási szerződésben. Tekintettel a 393-B/98 sz. törvényerejű rendeletben és az együttes rendeletben foglaltakra, valamint a részére átadott szolgáltatási szerződésmintára, a Bizottság azt a következtetést vonja le, hogy az Altmark ítélet alapján meghatározott első feltétel teljesült.
c) Objektív és átlátható módon, előzetesen megállapított értékek
(98)
A második feltételt illetően a Bizottság a birtokában levő információk alapján úgy véli, hogy az ellentételezés alapjául szolgáló értékek objektív és átlátható módon előre meghatározásra kerültek. A portugál hatóságok által benyújtott együttes rendeletek valóban meghatározzák a díjazás kiszámításának módját (lásd e határozat (26) preambulumbekezdését). Ezeket az adatokat a korábbi gyakorlat fényében időről időre ellenőrizték és 2005 óta közbeszerzési pályázatok kerültek kiírásra. A Bizottság a rendelkezésére álló információk alapján megállapítja, hogy az Altmark ítélet alapján meghatározott második feltétel teljesült.
d) A szolgáltatás költségeinek fedezéséhez szükséges ellentételezés
(99)
A harmadik feltétellel kapcsolatban a portugál hatóságok és a harmadik érdekelt fél akként nyilatkozik, hogy az ellentételezés sem részben, sem teljes egészében nem haladja meg a közszolgálati kötelezettségek teljesítése során keletkezett költségek fedezéséhez szükséges összeget, figyelembe véve az elért bevételeket, és az intézkedéseknek megfelelő ésszerű haszon mértékét.
(100)
A Bizottság több alkalommal, többek között a vizsgálat kezdetén, kért információkat a portugál hatóságoktól a szolgáltatások valós gazdasági költségének kiszámítási módjáról. A portugál hatóságok átadták az 1999-2005-ig terjedő időszakra vonatkozó éves kiadásokat tartalmazó dokumentumokat, melyeket összehasonlítottak az INGA által a szolgáltatások elvégzéséért kifizetett összegekkel. A dokumentumok igazolták, hogy az INGA által kifizetett ellentételezés nem haladta meg sem részben, sem teljes egészében a közszolgálati kötelezettségek teljesítése során keletkezett költségek fedezéséhez szükséges összeget. Az említett iratok alátámasztják, hogy az ellentételezés megállapításakor, az adott évnek megfelelően, 30 %-39,5 % közötti hasznot vettek figyelembe (lásd e határozat (62) preambulumbekezdését).
(101)
A portugál hatóságok biztosítanak a felől, hogy az esetleges konkurens tevékenységek elvégzésére semmilyen forrásátirányítás (kereszttámogatás) nem történt, mivel a kiválasztott szolgáltatók nem foglalkoztak más tevékenységekkel.
(102)
Mindazonáltal, a portugál hatóságok által rendelkezésre bocsátott információk alapján a Bizottság úgy véli, nem áll módjában megállapítani, hogy a figyelembe vett haszon az Altmark ítéletben meghatározottak szerint elfogadható mértékű volt-e.
(103)
Az ETSA saját észrevételeiben kijelenti, hogy a szolgáltatásért kapott díjazás megegyezett a felmerült költségekkel, és olyan haszon szerzésére volt elegendő, amely semminemű kivételes előnnyel nem járt, és hogy a 2005 előtti időszakban a közszolgáltatásért kifizetett díj az európai szolgáltatási átlagdíjnak megfelelő mértékű volt, és alacsonyabb a későbbi, közbeszerzés útján megkötött szerződésben meghatározott díjnál.
(104)
A Bizottság megállapítja, hogy sem a portugál hatóságok, sem az érdekelt fél nem bocsátott rendelkezésére a fenti információkat alátámasztó dokumentumokat.
(105)
Következésképpen, a Bizottság nem tudja megállapítani az Altmark ítélet alapján meghatározott harmadik feltétel teljesülését.
e) Egy átlagos vállalkozás költségeinek értékelése
(106)
Mivel 2005 előtt a közszolgálati kötelezettségek teljesítésére szóló megbízás nem közbeszerzési eljárással történt, az Altmark ítélet értelmében el kell végezni egy átlagos vállalakozás költségeivel történő összehasonlító értékelést. A portugál hatóságok nem szolgáltattak átlagos vállalkozás költségeinek értékelését igazoló adatokkal.
(107)
A Bizottság tehát kénytelen összefoglalni, hogy a szóban forgó ügyben nem teljesül az Altmark ítélet alapján meghatározott valamennyi (négy) feltétel, ezáltal nem zárható ki, hogy a 393-B/98 sz. törvényerejű rendelet hatálybalépése és a 244/2003 sz. törvényerejű rendeletben kialakított, majd 2005-ben megszűnt, ideiglenes rendszer bevezetése közötti időszakban a szolgáltatást ellátó vállalatok előnyben részesültek.
(108)
Az állami kifizetésekben bizonyos, a szolgáltatással megbízott vállalatok részesültek. Így megállapítható, hogy kivételes intézkedéssel állunk szemben.
(109)
A Bizottság összegzése szerint tehát nem lehet kizárni annak a lehetőségét, hogy az 1998 és a 244/2003 sz. törvényerejű rendeletben kialakított, majd 2005-ben megszűnt ideiglenes rendszer bevezetése közötti időszakban a szolgáltatást ellátó vállalatok szelektív előnyben részesültek.
1.1.2. A vágóhidak, daraboló üzemek, a csontos marha-, sertés- és baromfihús importőrei, és a Közösségen belüli forgalmazók, azaz a csontos marha-, borjú- és sertéshús forgalmazói/átvevői szelektív előnyben való részesülése
(110)
A Bíróság GEMO-ügyben (37) hozott ítélete értelmében, az állati tetemek és a vágóhídon keletkezett hulladék magánvállalatok által történő összegyűjtésének és eltávolításának ténye, melyből a vágóhidak és az állattenyésztők hasznot húznak, nem veszélyeztetheti az állami támogatás esetleges odaítélését, tekintettel arra, hogy a hatóságok az említett tevékenységekre irányuló rendszer bevezetését szorgalmazzák.
(111)
Jelen esetben a portugál hatóságok a 393-B/98 sz., a 197/2002 sz. és a 244/2003 sz. törvényerejű rendeletben megállapított tevékenységekre és annak finanszírozására irányuló rendszer bevezetését szorgalmazzák. Ebben a stádiumban a Bizottság a szóban forgó rendszereket az államnak tulajdonítja.
(112)
A Bíróság GEMO-ügyben hozott ítéletében meghatározza, hogy az állati tetemek és a vágóhídon keletkezett hulladék összegyűjtésének és eltávolításának pénzügyi terhét az állattenyésztők és a vágóhidak gazdasági tevékenységéből eredő költségnek kell tekinteni (38). A Bíróság ezért úgy határozott, hogy az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdését akként kell értelmezni, hogy a termelők és a vágóhidak részére az állati tetemek és a vágóhídon keletkezett hulladék összegyűjtését és eltávolítását térítésmentesen biztosító rendszer az állattenyésztők és a vágóhidak részére nyújtott állami támogatásnak minősül.
(113)
A szóban forgó esetben megállapítható, hogy az állati tetemek és a vágóhídon keletkezett hulladék összegyűjtésének és eltávolításának költsége nem csak a vágóhidak és daraboló üzemek, hanem a csontos marha-, borjú-, sertés- és baromfihús importőrei és a Közösségen belüli forgalmazók, azaz a csontos marha-, borjú- és sertéshús forgalmazóinak/átvevőinek tevékenységéből is ered. A Bizottság úgy véli, hogy az emlősökből származó hús és a baromfihús melléktermékeinek összegyűjtésével, kezelésével és megsemmisítésével kapcsolatos költségek állami költségvetésből történő finanszírozása a 197/2002 sz. törvényerejű rendelet hatálybalépését megelőzően azt eredményezte, hogy a szolgáltatást igénybe vevők mentesültek a szolgáltatáshoz kapcsolódó kötelezettségek felvállalásától.
(114)
A Bizottság megállapítja, hogy az adó jellegű járulék bevezetését megelőző időszakban szelektív előny esete állt fenn.
(115)
A 197/2002 sz. és a 244/2003 sz. törvényerejű rendelet hatálybalépését követően a fent leírt tevékenységek finanszírozása a 197/2002 sz. törvényerejű rendelet által bevezetett, és a 244/2003 sz. törvényerejű rendelet által módosított adó jellegű járulékra épül. A 197/2002 sz. törvényerejű rendelet értelmében mentesültek a járulék fizetése alól azok a vágóhidak, melyek előmozdítják, akár a saját létesítményükön, akár a daraboló üzemekben, a KVA-k kivételével valamennyi keletkezett melléktermék összegyűjtését, feldolgozását és megsemmisítését, mivel ezek az intézmények önálló körülményekkel rendelkeztek a melléktermékek kezelésére (lásd a 197/2002 sz. törvényerejű rendelet 2. sz. mellékletének (2) bekezdését); valamint a csontos hús importőrei és Közösségen belüli forgalmazói, mivel az ő tevékenységeik nem termelnek a közösségi és a nemzeti törvények hatálya alá eső kötelező kezelést igénylő melléktermékeket. A 244/2003 sz. törvényerejű rendelet az említett forgalmazók részére mentességet biztosított a különböző kategóriájú termékekre vonatkozó megsemmisítési vagy az előírt kivételes feltételek melletti felhasználásról szóló terv készítése által.
(116)
A vágóhidak, daraboló üzemek, a csontos marha-, sertés- és baromfihús importőrei, és a Közösségen belüli forgalmazók, azaz a csontos marha- és sertéshús forgalmazói/átvevői által történt szelektív előnyben való részesülés esete fennállásának megállapítása céljából szükséges kivizsgálni, hogy a járulék által megvalósult hozzájárulás mekkora mértékben van összhangban a szolgáltatás elvégzésével járó valós költségekkel.
(117)
A Bizottság észrevételezi, hogy a portugál hatóságok 2003. január 20-án kelt levelükben kijelentették, hogy az adott állatfajokból keletkezett melléktermékek természetének és jelentőségének figyelembevételével a 197/2002 sz. törvényerejű rendelet 1. és 2. mellékletében meghatározott állandó járulékok, és a 2. cikk (2) bekezdésében a KVA-kra kiszabott járulékok a megvalósítandó szolgáltatás valós költsége alapján kerültek kiszámításra.
(118)
A portugál hatóságok számára ez a finanszírozási mód minden szempontból a közérdekű közszolgáltatás felhasználók által történő kárpótlását kínálja. Az adóköteles forgalmazók által befizetett összegek nem fixen meghatározottak, hanem egyenesen arányosak a közszolgáltatóknak ténylegesen átadott hulladék mennyiségével, és azok megsemmisítésének valós költségével.
(119)
Ezen állítások alátámasztására a portugál hatóságok bemutatták a 2003-ra vonatkozó adatokat tartalmazó dokumentumokat, melyekben összehasonlítják az elvégzett szolgáltatások valós gazdasági költségét a járulék beszedéséből keletkezett összeggel. A 197/2002 sz. törvényerejű rendelet 2002. októberi hatálybalépését követő, 2002. év fennmaradó részére vonatkozóan a portugál hatóságok nem szolgáltattak adatokat a befolyt járulékok összegéről.
(120)
A portugál hatóságok bemutatták a 2004-2005-re vonatkozóan az elvégzett szolgáltatások költségeit tartalmazó dokumentumokat. Nem adtak azonban információt az azon forgalmazókra kirótt járulékkötelezettségek mennyiségéről, amelyek még nem rendelkeztek a megsemmisítési és felhasználási terv érvényes engedélyével, így még a 244/2003 sz. törvényerejű rendelet által meghatározott ideiglenes rendszer szerinti járulékokat voltak kötelesek fizetni.
(121)
A 2002., 2004. és a 2005. évre vonatkozóan a Bizottság a portugál hatóságok által rendelkezésére bocsátott iratok alapján nem tud határozni abban a kérdésben, hogy az adóköteles felek által befizetett járulékok egyenesen arányosak-e a ténylegesen leadott hulladék mennyiségével és annak megsemmisítésének valós költségével.
(122)
A 2003. évre vonatkozóan a Bizottság megállapítja, hogy szelektív előny esete nem állt fenn, mivel az adóköteles felek által befizetett járulékok egyenesen arányosak voltak a kapott szolgáltatások költségeivel.
(123)
Ezzel szemben a Bizottság nem zárhatja ki annak a lehetőségét, hogy 2002. október és 2003. január 1. között a vágóhidak, daraboló üzemek, a csontos marha-, sertés- és baromfihús importőrei, és a Közösségen belüli forgalmazók, azaz a csontos marha- és sertéshús forgalmazói/átvevői szelektív előnyben részesültek.
1.1.3. Az állattenyésztők szelektív előnyben való részesülése
(124)
A szóban forgó esetben megállapítható, hogy az állati tetemek és a vágóhídon keletkezett hulladék összegyűjtésének és eltávolításának költsége nem csak a vágóhidak és daraboló üzemek, hanem az állattenyésztők tevékenységéből is ered, ezért a piaci szabályok értelmében őket is terheli a szolgáltatáshoz kapcsolódó kötelezettségek legalább egy része. A GEMO-ügyben hozott ítélet alapján a Bizottság azon a véleményen van, hogy a fent leírt, az emlősökből származó hús és a baromfihús melléktermékeinek összegyűjtésével, kezelésével és megsemmisítésével kapcsolatos költségek állami költségvetésből történő finanszírozása a 197/2002 sz. törvényerejű rendelet hatálybalépését megelőzően azt eredményezte, hogy a szolgáltatást igénybe vevők mentesültek a szolgáltatáshoz kapcsolódó kötelezettségek vállalásától.
(125)
A Bizottság megállapítja, hogy az adó jellegű járulékok bevezetését megelőző időszakban szelektív előny esete állt fenn.
(126)
Amint az említésre került, a portugál hatóságok által végrehajtott, az emlősökből származó hús és a baromfihús melléktermékeinek összegyűjtésével, kezelésével és megsemmisítésével kapcsolatos intézkedések eredményezhették az állattenyésztők szolgáltatáshoz kapcsolódó kötelezettségek alóli mentesülését, melyek normális körülmények között részben őket is terhelnék. A 197/2002 sz. törvényerejű rendelet és a 244/2003 sz. törvényerejű rendelet által életbe léptetett ideiglenes rendszer értelmében az állattenyésztőkre nem vonatkozik a bevezetett járulékfizetési kötelezettség. A portugál hatóságok állítása szerint 2005. év vége előtt az összegyűjtéssel kapcsolatos költségek a teljes iparágat érintették. A Bizottság megállapítja, hogy a portugál hatóságok által részükre bemutatott 2002. októberi és 2003. októberi két számla valóban igazolja a járulék kihatását a 197/2002 sz. törvényerejű rendelet és a 244/2003 sz. törvényerejű rendelet alapján kiszabott járulék állattenyésztők felé történő továbbszámlázása által. A portugál hatóságok állítását, miszerint a piaci törvények alapján a költségek a teljes iparágat érintették - beleértve az állattenyésztőket is - a bemutatott iratok alátámasztják. A Bizottság tehát úgy véli, hogy az állattenyésztők fedezték a saját tevékenységüknek megfelelő költségrészt, ezáltal semmilyen különleges előnyben nem részesültek.
(127)
A Bizottság megállapítja, hogy az adó jellegű járulékok bevezetését megelőző időszakban az állattenyésztők nem részesültek szelektív előnyben.
(128)
Az említettek alapján a Bizottság megállapítja, hogy az állati eredetű melléktermékek összegyűjtése, szállítása, feldolgozása és megsemmisítése által a vágóhidak és az importőrök a 2003. évet kivéve valamennyi időszakban szelektív előnyben részesültek; míg az állattenyésztők csupán a járulékkötelezettség bevezetése előtti időszakban részesültek előnyben.
1.2. ÁLLAMI FORRÁSOKBÓL FINANSZÍROZOTT ELŐNYÖK
(129)
Az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdése szabályozza a tagállamok által és az állami forrásokból nyújtott támogatásokat. Vagyis a szóban forgó támogatásnak az államnak tulajdoníthatónak kell lennie és azt állami forrásokból kell nyújtani.
(130)
Jelen esetben az emlősökből származó hús és a baromfihús melléktermékeinek összegyűjtésével, átalakításával és megsemmisítésével kapcsolatos költségek 1999 és 2002. október között direkt állami bevételekből, és 2002. októbertől a vágóhidaktól, a csontos marha- és sertéshús importőreitől, és a Közösségen belüli forgalmazóktól, azaz a csontos marha-, borjú- és sertéshús forgalmazóitól/átvevőitől, beszedett adó jellegű járulékból kerültek finanszírozásra.
(131)
A szolgáltató vállalatok direkt állami bevételekből történő kifizetése állami forrásokból finanszírozott előnynek minősül. Az 1999-től a 2002-ben megállapított járulék bevezetéséig ez a közszolgáltatás állami költségvetésből került finanszírozásra, ami azt jelenti, hogy a szolgáltatást végző vállalatok a szolgáltatásokból eredő kiadásokat közpénzből fedezték.
(132)
A 2002. szeptember és 2005. november között alkalmazott járulékokra nem vonatkozik az EUMSZ állami támogatásokkal kapcsolatos rendelkezéseinek alkalmazási területe, kivéve, ha a támogatási intézkedés finanszírozási módját képezi, és ennek következtében az adott támogatás szerves része (39).
(133)
A járulékok fordított adózási eljárással az INGA-hoz folynak be. A forgalmazóktól beszedett járulékok összege az INGA bevételét képezte, és közvetlenül az intézményhez folytak be.
(134)
Annak megállapításához, hogy egy járulék szerves részét képezi a támogatási intézkedésnek, a vonatkozó jogszabályok értelmében léteznie kell közvetlen kapcsolatnak a járulék és a támogatás között, olyan értelemben, hogy a járulék tárgyát szükségszerűen a támogatás finanszírozására kell fordítani (40).
(135)
Mivel a járulékok az INGA bevételét képezték és közvetlenül az intézményhez folytak be, a Bizottság úgy véli, hogy a támogatási eljárás szerves részét képezték.
(136)
Ami annak a kérdését illeti, hogy a jelen esetben az adó jellegű járulékokból származó bevételek állami forrásnak számítanak-e vagy sem, fontos megjegyezni, hogy az állami forrásokat tekintve nem szükséges megkülönböztetni az államtól közvetlenül teljesített támogatásokat azon esetektől, melyekben az állam által létesített állami vagy magánszerv közvetítésével juttatott támogatásról van szó. A Bíróság 2004. július 15-i, Pearle BV ügyben (41) hozott ítéletében úgy határozott, hogy a közvetítő szerveken vagy egy adott szakmai ágazat valamennyi gazdasági szereplőjén keresztül beszedett kötelező járulékok csak az alábbiakban meghatározott feltételek teljesítése mellett tekinthetők állami forrásoknak:
a)
A figyelembe vett intézkedést a szakmai ágazat szereplőit és dolgozóit képviselő szakmai szervezet vezeti be, és nem eszköze az állam által meghatározott politikák alkalmazásának;
b)
A figyelembe vett intézkedés teljes mértékben az ágazati szereplők által befizetett járulékokból kerül finanszírozásra;
c)
A finanszírozás módja és a járulékok mértéke a szakmai ágazat foglalkoztatóinak és foglalkoztatottainak képviselői által kerül meghatározásra, állami beavatkozás nélkül;
d)
A járulékokból befolyt összeget szigorúan az intézkedés finanszírozására fordítják, az állam közbeavatkozása nélkül.
(137)
A rendelkezésre álló információk alapján a Pearle BV ítélet első feltétele nem teljesül, mivel az intézkedés az állam által, törvényerejű rendelet értelmében került bevezetésre, a BSE megfékezésére kidolgozott politika megvalósítása céljából.
(138)
Ezenkívül, a harmadik és negyedik feltétel nem teljesül, figyelembe véve, hogy a finanszírozás módját az említett törvényerejű rendeletek szabályozzák. Következésképpen, a portugál hatóságoknak lehetősége van beavatkozni az intézkedés finanszírozási módozatainak meghatározásába.
(139)
Tekintettel arra, hogy a Pearle BV ítélet valamennyi feltétele nem teljesül, és hogy a Portugál Állam meghatározó kontrollt gyakorolt a támogatásról szóló intézkedések finanszírozásának módozataira, a Bizottság megállapítja, hogy az adójellegű járulékból befolyt bevételek valójában az Államnak tulajdonítható állami forrásnak minősülnek.
1.3. VERSENYTORZULÁS ÉS A KERESKEDELEMRE GYAKOROLT KÖZVETETT HATÁS
(140)
A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint egy vállalkozás versenyhelyzetének valamely állami támogatás hatására jelentkező javulása általában a versenynek az ilyen támogatásban nem részesülő más vállalkozások hátrányára bekövetkező torzulását jelzi (42).
(141)
Az intézkedés közvetett hatással lehet Portugália húsipari vesenyhelyzetére (43). Mivel az érintett portugál vállalkozások erős versenynek kitett nemzetközi piacon vannak jelen, az intézkedés torzítja vagy torzíthatja a versenyt. Az intézkedés befolyásolhatja a tagállamok közötti kereskedelmet is.
(142)
A portugál hatóságok úgy érvelnek, hogy mivel Portugália az élő marha, a hús- és csontliszt, valamint a hús- és csontlisztet tartalmazó termékek külföldre történő szállítási tilalma alatt állt, nem vett részt a kereskedelemben, ezáltal nem okozhatott versenytorzulást.
(143)
Ezzel kapcsolatban fontos megjegyezni, hogy az ítélkezési gyakorlat értelmében (44), egy támogatás hatással lehet a tagállamok közötti kereskedelemre, és okozhat versenytorzulást anélkül is, hogy a más tagállamok gazdasági szereplőivel versenyben levő, kedvezményezett vállalkozás maga részt venne az exporttevékenységben. Valójában, azáltal, hogy egy adott tagállam állami támogatásban részesít egy vállalkozást, a hazai kínálat szinten tudja tartani magát vagy akár növekedhet, aminek következményeként a tagállam piacán más tagállamok piaci szereplői által nyújtott szolgáltatások lehetőségei lecsökkennek.
(144)
Ennek fényében, a Bizottság úgy véli, hogy a fent említett termékek Portugáliából más tagállamokba történő szállításának betiltása nem okozott versenytorzulást, és a kereskedelemre közvetett hatást nem gyakorolt.
1.4. KÖVETKEZTETÉSEK
(145)
A Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a 393-B/98 sz., a 197/2002 sz. és a 244/2003 sz. törvényerejű rendeletben szabályozott, állati eredetű melléktermékek összegyűjtéséről, szállításáról, feldolgozásáról és megsemmisítéséről hozott intézkedés a 393-B/98 sz. törvényerejű rendelet hatálybalépésétől a 244/2003 sz. törvényerejű rendelet által bevezetett ideiglenes rendszer hatálybalépéséig terjedő időszakra vonatkozóan, a vágóhidak, darabolóüzemek és az importőrök részére adott állami támogatásnak minősül. Kivételt képez a 2003-as év, melyre vonatkozólag a portugál hatóságok igazolták, hogy semmilyen előny nem keletkezett.
(146)
Az állattenyésztőket illetően a Bizottság úgy véli, hogy a járulék bevezetése előtti időszakban az intézkedés a 107. cikk (1) bekezdése értelmében állami támogatásnak minősül.
(147)
A szolgáltatást ellátó vállalkozások szempontjából a Bizottság úgy ítéli, hogy a 393-B/98 sz. törvényerejű rendelet hatálybalépésétől a 2005-ben megszűnő ideiglenes rendszert bevezető 244/2003 sz. törvényerejű rendelet érvénybe lépéséig terjedő időszakra vonatkozóan az állami támogatás meglétének lehetőségét nem lehet kizárni.
2. A TÁMOGATÁS JOGELLENESSÉGE
(148)
A Bizottság megállapítja, hogy az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdésében foglalt jelentési kötelezettségnek Portugália sem az 1999 óta nyújtott támogatásokról szóló intézkedéseket, sem a 197/2002 sz. és a 244/2003 sz. törvényerejű rendelet által bevezetett rendszereket illetően nem tett eleget. A 659/1999/EK rendelet 1. cikke f) pontja „jogellenes támogatásnak” minősíti a Szerződés 93. cikke (3) bekezdésének megszegésével megvalósított valamennyi új támogatást.
(149)
Tekintettel arra, hogy a Portugália által véghezvitt intézkedések tartalmaznak állami támogatás-jellegű elemeket, megállapítható, hogy a Bizottság felé nem jelentett, új, ezáltal az EUMSZ értelmében jogellenes támogatásról van szó.
(150)
Az esetleges támogatások összeegyeztethetőségi vizsgálata két részből tevődik össze: az elsőben a Bizottság a szolgáltatást ellátó vállalkozásoknak nyújtott támogatások összeférhetőségét; a másodikban a vágóhidaknak, daraboló üzemeknek, az iparág importőreinek, a Közösségen belüli forgalmazóinak, és az állattenyésztőknek nyújtott esetleges támogatások összeférhetőségét vizsgálja.
(151)
2002 óta adó jellegű járulékból finanszírozott támogatásról van szó, és amikor a finanszírozás szerves részét képezi a támogatási intézkedésnek, a Bizottság köteles kivizsgálni mind a finanszírozott intézkedéseket, vagyis a támogatásokat, mind azok finanszírozását. Amint azt a Bíróság kinyilvánította, amennyiben egy támogatás finanszírozási módja - jelen esetben kötelező jellegű hozzájárulás által - a támogatási intézkedés szerves részét képezi, a Bizottság által végzendő vizsgálat során szükségszerűen figyelembe kell venni a támogatás finanszírozási módját (45). Amint az a jelen határozat (135) preambulumbekezdésében megállapításra került, a támogatás finanszírozási módja a támogatási intézkedés szerves részét képezi.
3. A TÁMOGATÁSOK ÖSSZEEGYEZTETHETŐSÉGÉNEK VIZSGÁLATA
3.1. VIZSGÁLAT A NEM JELENTETT TÁMOGATÁSOKRA VONATKOZÓ RENDELKEZÉSEK ALAPJÁN
3.1.1. A szolgáltatást ellátó vállalkozásoknak nyújtott támogatások
a) A támogatások összeegyeztethetősége az EUMSZ 106. cikke (2) bekezdésének értelmében
(152)
Az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésében foglalt tilalom alól vannak kivételek.
(153)
A Bíróság ítélkezési gyakorlatából következően, az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésének értelmében - bizonyos feltételek teljesülése mellett - a közszolgáltatások ellentételezése nem minősül állami támogatásnak (lásd e határozat (89) preambulumbekezdését). Amennyiben a közszolgáltatások díjazása nem teljesíti ezeket a feltételeket, de az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésének általános alkalmazási feltételei teljesülnek, az említett díjazás mégis az EUMSZ-szel összeegyeztethető állami támogatásnak nyilvánítható - annak 106. cikke (2) bekezdése által, - amennyiben az általános gazdasági érdekű szolgáltatások ellátásához szükséges, és az uniós érdekek akadályoztatásával a kereskedelmet nem befolyásolja. A Bizottság ennek az egyensúlynak a megteremtésére pontosította a teljesítendő feltételeket. 2001-ben, Az általános érdekű szolgáltatások Európában című bizottsági közleményben (46) meghatározta, hogy az EK-Szerződésben foglalt szabályok szigorításánál - különös tekintettel a belső piaci szabadság korlátozására és a versenyt érintő megszorításokra - biztosítani kell, hogy a szigorítás ne haladja meg a közszolgáltatások hatékony megvalósításához szükséges mértéket. Ez jelen esetben magában foglalja azt, hogy a díjazás ne haladja meg a szóban forgó megbízott vállalkozás járulékos költségeit. A Bizottság ezeket a feltételeket később Az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokra vonatkozó uniós állami támogatási szabályok reformjában (47), és a 86. cikk (2) bekezdésének alkalmazásáról 2005. november 28-án hozott határozatában (48) is részletezte. A díjazás mértékének kiszámítását illetően a Bizottság meghatározta, hogy annak összege nem haladhatja meg a közszolgálati kötelezettség elvégzése során keletkezett költségek kiadásait, figyelembe véve az elért bevételeket és az intézkedéseknek megfelelő ésszerű haszon mértékét. Az ésszerű haszon jelen esetben magában foglalhatja a szóban forgó vállalatok egy meghatározott időszak alatt megvalósított nyereségét vagy annak egy részét, az állam által rábízott szolgáltatás minőségének csökkentése nélkül.
(154)
Az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokra vonatkozó uniós állami támogatási szabályok reformjának 18. pontja meghatározza továbbá, hogy az „ésszerű haszon” a saját tőkehozamnak az a mértéke, amely figyelembe veszi a tagállam beavatkozása következtében a vállalkozást érő kockázatot vagy kockázatmentességet, különösen, ha a tagállam kizárólagos vagy speciális jogokat biztosít. Ez a mérték általában nem haladhatja meg az érintett ágazat utóbbi években mért átlagát. Azokban az ágazatokban, ahol nem működik az általános gazdasági érdekű szolgáltatások ellátásával megbízott vállalkozáshoz hasonlítható vállalkozás, az összehasonlítást más tagállamok vagy szükség esetén más ágazatok vállalkozásaival kell elvégezni, figyelembe véve az egyes ágazatok sajátosságait. Az ésszerű haszon meghatározásakor a tagállam ösztönző kritériumokat állapíthat meg, többek között a nyújtott szolgáltatás minőségére és a termelési hatékonyság javulására vonatkozóan.
(155)
Amint azt e határozat (99) preambulumbekezdése és azt követő pontjai összefoglalják, a Bizottság a portugál hatóságok által rendelkezésére bocsátott adatok alapján nem tud arra következtetni, hogy az ellentételezés az ágazat átlagának mértékét meg nem haladó ésszerű nyereség figyelembevételével történt. A Bizottság szolgálatai több alkalommal kérték a portugál hatóságok segítségét az általános gazdasági érdek értelmében alkotott állami támogatásokról szóló szabályok módosítására vonatkozó feltételek jelen esetben való teljesítésének értékeléséhez. A portugál hatóságok által szolgáltatott információk alapján semmilyen, más vállalatokat összehasonlító elemzés nem készült a szóban forgó ágazat átlagának mértékét megállapítandó.
(156)
A Bizottság nem következtethet az EUMSZ 106. cikke (2) bekezdésének értelmében a szolgáltatást ellátó vállalkozásoknak nyújtott támogatások összeegyeztethetőségére.
b) A támogatások összeegyeztethetősége az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja értelmében
(157)
Az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja értelmében a belső piaccal összeegyeztethetők azok a bizonyos tevékenységek vagy gazdasági területek előmozdítására szánt támogatások, melyek az általános érdekek akadályoztatásával a kereskedelmet nem befolyásolják. Az ebben a pontban meghatározott módosítás érvényesíthetőségéhez a támogatásoknak hozzá kell járulniuk az adott ágazat fejlesztéséhez.
(158)
A szóban forgó esetben a portugál hatóságok úgy nyilatkoznak, hogy a Portugál Állam 1999 óta fedezi az emlősökből származó hús és a baromfihús melléktermékeinek összegyűjtésével, szállításával, feldolgozásával és megsemmisítésével kapcsolatos összes költséget. 2002. október óta ezek az emlősökből származó hús és a baromfihús melléktermékeinek összegyűjtésével, szállításából, feldolgozásával és megsemmisítésével kapcsolatos költségek a vágóhidaktól, a csontos marha- és sertéshús importőreitől és a Közösségen belüli forgalmazóktól - azaz a csontos marha- és sertéshús forgalmazóitól/átvevőitől - beszedett adó jellegű járulékból kerülnek finanszírozásra, kivéve, amikor ők maguk látják el a fent nevezett szolgáltatásokat.
(159)
A Közösségi iránymutatások az agrárágazatban nyújtott állami támogatásokról, 2000-2006 (a továbbiakban: „Iránymutatás”) (49) 23.3. pontjának, a Jogellenesen nyújtott támogatások értékelésére vonatkozó szabályok meghatározása című bizottsági közleményben (50) foglaltak és a 659/1999/EK rendelet 1. cikke f) pontjának értelmében minden jogellenes támogatás a támogatás nyújtásának idején hatályos szabályoknak és iránymutatásoknak megfelelően kerül felülvizsgálatra. 2002-ben a Bizottság elfogadta A fertőző szivacsos agyvelőbántalom megállapítására irányuló vizsgálatokkal, az elhullott állatokkal és a vágóhídi hulladékkal kapcsolatos állami támogatásokra vonatkozó közösségi iránymutatást. Ez az iránymutatás volt érvényben 2003. január 1. és 2006. december 31. között (51). Ezen utóbbi iránymutatás 44) pontja meghatároz egy módosítást, melynek értelmében a jogellenes támogatásokat - többek között a vágóhidaknak nyújtandó támogatásokat - a támogatás nyújtásának idején hatályos szabályok és iránymutatások alapján kell kiértékelni. Az említett iránymutatás (47) bekezdésének megfelelően 2002. év végéig, a vágóhidaknak hulladékkezelésre nyújtott jogellenes támogatások esetére a Bizottság az „Iránymutatás” 11.4 pontjában foglalt elveket alkalmazza, következésképpen a fertőző szivacsos agyvelőbántalomra vonatkozó iránymutatások (47) bekezdése képezi az 1999 óta nyújtott támogatások felülvizsgálatának jogalapját.
(160)
Az Közösségi iránymutatások az agrár-, és erdészeti ágazatban nyújtott állami támogatásokról, 2007-2013 (194) bekezdése c) pontjának értelmében, a 2007-2013 időszakban az agrár-, és erdészeti ágazatban nyújtott állami támogatásokra vonatkozó iránymutatások 2007. január 1-i hatálybalépésétől kezdődően a Bizottság már nem alkalmazta a fertőző szivacsos agyvelőbántalomra vonatkozó iránymutatásokat, kivéve a 2007. január 1. előtt nyújtott jogellenes támogatások esetét, amit az iránymutatások (43) és azt követő bekezdései tartalmaznak. Következésképpen, a fertőző szivacsos agyvelőbántalomra vonatkozó iránymutatások (47) bekezdése továbbra is az alkalmazandó szabály a 2003. január 1-jét követően, a vágóhídi hulladékokkal kapcsolatban nyújtott állami támogatások esetében.
(161)
A fertőző szivacsos agyvelőbántalomra vonatkozó iránymutatások (47) bekezdése meghatároz egy sor vágóhídi hulladékokra vonatkozó rendelkezést.
(162)
A fertőző szivacsos agyvelőbántalomra vonatkozó iránymutatások (47) bekezdése értelmében, a vágóhídi hulladékokra vonatkozó állami támogatásokat illetően, 2001. január óta a Bizottság különböző egyedi döntéseket hozott, melyek engedélyezik a kijelölt veszélyes anyagok, a hús- és csontliszt, és hús- és csontlisztet tartalmazó állateledelek (melyek eltávolítását a TSE-re vonatkozó új közösségi szabályozása kötelezővé tett) eltávolításának költségeit legfeljebb 100 %-ban fedező állami támogatásokat. Ezen döntések hátterében elsősorban az agrárágazati iránymutatások 11.4 pontja áll, figyelembe véve a támogatások „rövid időtartamú” jellegét, és hosszú távon a „szennyező fizet” elv szükségességének tiszteletben tartását. A Bizottság kivételesen elfogadta, hogy ezekben a támogatásokban részesüljenek más, nem az élő állatok tenyésztésével foglalkozó vállalkozások is, mint például a vágóhidak. A Bizottság ugyanazon elveket alkalmazza 2002. év végéig, a TSE-re vonatkozó új közösségi szabályozással kapcsolatos hasonló költségekre nyújtott jogellenes támogatások esetére is, melyek során a közösségi szabályozás rendelkezései nem sérültek.
(163)
A fertőző szivacsos agyvelőbántalomra vonatkozó iránymutatások (47) bekezdése hivatkozik arra, hogy a Bizottság kivételesen elfogadta, hogy ezekben a támogatásokban részesüljenek más, nem az élő állatok tenyésztésével foglalkozó vállalkozások is, mint például a vágóhidak. A múltban a Bizottság döntése alapján ezek a kivételek kiterjedtek az élő állatok tenyésztésével szoros kapcsolatban álló feladatokat ellátó vállalkozásokra, például az állati eredetű melléktermékek előkészítésével foglalkozó vállalatokra.
(164)
Az agrárágazati iránymutatások 11.4 pontjára alapozva a Bizottság engedélyezett olyan intézkedéseket, mint az egészségügyi felügyeleti intézkedések, tesztek és egyéb szűrővizsgálatok, valamint gyógyszerek, növényvédő szerek beszerzésének valós költségeit legfeljebb 100 %-ban fedező állami támogatásokat, az alábbi feltételekkel:
-
megfelelő közösségi, nemzeti vagy regionális szintű program megléte a szóban forgó kór megelőzésére, ellenőrzésére vagy visszaszorítására,
-
a kórok a hatóságok számára okot adnak az aggodalomra,
-
a támogatási intézkedések célkitűzése a megelőzés és/vagy a kártalanítás,
-
a támogatások összeegyeztethetők a közösségi állat-egészségügyi és növényvédelmi politikával.
(165)
A fertőző szivacsos agyvelőbántalomra vonatkozó iránymutatások (47) bekezdése értelmében ezek az elvek alkalmazhatók.
(166)
A szarvasmarhák szivacsos agyvelőbántalma a közegészségügyre veszélyes fertőző betegség. Olyan állati kórról van szó, melynek elsődleges gócpontját közvetlenül jelenteni kellett a Bizottság és a tagállamok felé (52). A támogatási intézkedés célja a hulladékok összegyűjtéséhez, szállításához, feldolgozásához és megsemmisítéséhez szükséges megelőzési intézkedések a húsiparban 1999-2005 között hatályos állat-egészségügyi jogszabálynak megfelelő alkalmazásának biztosítása volt.
(167)
A Bizottság ezen célból megjegyzi, hogy Portugália úgy nyilatkozott, hogy a Bizottság emlősökből származó hús- és csontliszt, valamint hús- és csontlisztet tartalmazó termékek exportját megtiltó 98/653/EK határozatában jóváhagyott sűrgősségi intézkedések értelmében, 1999-től 2002 végéig fedezte az emlősökből származó hús és a baromfihús melléktermékek összegyűjtésével, szállításával, feldolgozásával és megsemmisítésével kapcsolatos valamennyi költséget. Emellett a Bizottság megjegyzi, hogy a marhahúsra vonatkozó, Portugáliát érintő tilalmi intézkedéseket az 1993/2004/EK rendelet elfogadása hatályon kívül helyezte.
(168)
A Bizottság hangsúlyozza továbbá, hogy a fertőző szivacsos agyvelőbántalomra vonatkozó iránymutatások (33) és (34) bekezdése értelmében a vállalkozások a piaci elveknek megfelelően, megkülönböztetés nélkül kerültek kiválasztásra és díjazásra (lásd e határozat (21) és azt követő preambulumbekezdéseit). Figyelembe véve az intézkedések meghozatalának sürgősségét, a Bizottság kész elfogadni, hogy a portugál hatóságok közbeszerzési pályázat kihirdetése nélkül, az 1999. június 8-i 197/99 sz. törvényerejű rendeletben foglaltaknak megfelelően választott ák ki a szolgáltatást ellátó vállalkozásokat, mely a portugál hatóságok szerint a 97/52/EK rendelet nemzeti átültetésének eszköze (lásd e határozat (24) preambulumbekezdését).
(169)
A Portugál hatóságok jelezték, hogy a 197/2002 sz. törvényerejű rendelet a „szennyező fizet” elv tekintetében figyelembe vette Portugália 2000/766/EK határozat keretében hozott elkötelezettségeit (lásd e határozat (65) és (66) preambulumbekezdéseit). A portugál hatóságok megerősítették, hogy az esetleges konkurens tevékenységek elvégzésére semmilyen forrásátirányítás nem történt, mivel a kiválasztott szolgáltatók kizárólagos tevékenysége az állati eredetű melléktermékek összegyűjtésére, szállítására, feldolgozására és megsemmisítésére korlátozódott.
(170)
A Bizottság szintén megállapítja, hogy a 244/2003 sz. törvényerejű rendelet értelmében vett átmeneti idő figyelembevétele mellett a szolgáltatás és annak finanszírozásának kötelezettségét átruházták a szolgáltatókra.
(171)
Az ország kivételes körülményeire és az 1999-2004 közötti BSE krízis által kialakult vészhelyzetre tekintettel, és a 244/2003 sz. törvényerejű rendelet által bevezetett rendszernek köszönhetően, mely meghatározza, hogy a szolgáltatás és annak finanszírozásának kötelezettségét fokozatosan terheljék az ágazat szereplőire, a Bizottság megállapítja a támogatások „rövid időtartamú” jellegét, és hosszú távon a „szennyező fizet” elv szükségességének tiszteletben tartását.
(172)
A Bizottság a rendelkezésére álló információk alapján úgy véli, hogy az 1999 és 2002. év vége között nyújtott támogatások az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontjában meghatározott módosítások hatálya alá esnek.
(173)
A 2003 és 2005. november közötti időszakban nyújtott támogatásokra vonatkozóan a Bizottság úgy véli, hogy a bizonyítottan 2004. év végéig tartó krízishelyzetnek és a fent hivatkozott törvényerejű rendelet által bevezetett rendszernek köszönhetően, mely meghatározza, hogy a szolgáltatás és annak finanszírozásának kötelezettségét fokozatosan terheljék az ágazat szereplőire, a támogatások a fertőző szivacsos agyvelőbántalomra vonatkozó iránymutatások (47) bekezdésével összeegyeztethetőnek és annak megfelelőnek nyilváníthatók, amennyiben a megvalósított szolgáltatások valós költségeivel megegyeztek.
(174)
Amint e határozat (100) preambulumbekezdében szerepel, a portugál hatóságok bebizonyították, hogy 1999 és 2005 között a támogatások megegyeztek a szolgáltatást nyújtó vállalkozások által megvalósított szolgáltatások valós költségeivel.
(175)
Következésképpen, a Bizottság a rendelkezésére álló információk alapján megállapítja, hogy a 2003 és 2005. november között, a szolgáltatást nyújtó vállalkozásoknak nyújtott támogatások az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontjában meghatározott módosítások hatálya alá esnek.
3.1.2. A vágóhidaknak, daraboló üzemeknek, importőröknek és közösségi forgalmazóknak, valamint az állattenyésztőknek nyújtott támogatások
(176)
Amint a Bizottság e határozat (166) preambulumbekezdésében utalást tett rá, az 1999-2004 időszakban a BSE elterjedésének veszélye Portugáliában kivételes körülményeket és krízishelyzetet teremtett. Ennek a kivételes helyzetnek köszönhetően, és a 244/2003 sz. törvényerejű rendelet által bevezetett rendszerre való tekintettel, mely meghatározza, hogy a szolgáltatás és annak finanszírozásának kötelezettségét fokozatosan terheljék az ágazat szereplőire, a Bizottság megállapítja a támogatások „rövid időtartamú” jellegét, és hosszú távon a „szennyező fizet” elv szükségességének tiszteletben tartását. Korábbi következtetéseinek vonalát követve a Bizottság úgy véli, hogy a fertőző szivacsos agyvelőbántalomra vonatkozó iránymutatások (47) bekezdésének értelmében a támogatásokat kivételes jelleggel kaphatták az ágazat más szereplői, többek között a vágóhidak, daraboló üzemek, importőrök, valamint a közösségi forgalmazók.
(177)
Amint azt a szolgáltatást ellátó vállalkozások esetében a Bizottság megállapította, a támogatásokat a szivacsos agyvelőbántalomra vonatkozó iránymutatások (47) bekezdésének megfelelően nyújtották.
(178)
A vágóhidak, daraboló üzemek, valamint az ágazat importőrei és közösségi forgalmazói vonatkozásában a Bizottság ezúton megállapítja, hogy a nyújtott támogatások az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontjában meghatározott módosítások hatálya alá esnek.
(179)
Az állattenyésztőket illetően, e határozat (160) és az azt követő preambulumbekezdéseiben foglaltakat figyelembe véve, a Bizottság szintén megállapítja, hogy a támogatásokat a szivacsos agyvelőbántalomra vonatkozó iránymutatások (47) bekezdésének megfelelően nyújtották, és az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontjában meghatározott módosítások hatálya alá esnek.
3.2. A TÁMOGATÁSOK FINANSZÍROZÁSA
(180)
2002. október óta, vagyis a 197/2002 sz. törvényerejű rendelet hatálybalépése óta az emlősökből származó hús és a baromfihús melléktermékeinek összegyűjtésével, feldolgozásával és megsemmisítésével kapcsolatos költségek a vágóhidaktól, a csontos marha- és sertéshús importőreitől és a Közösségen belüli forgalmazóktól, azaz a csontos marha- és sertéshús forgalmazóitól/átvevőitől beszedett adó jellegű járulékból kerülnek finanszírozásra.
(181)
A Bíróság ítélkezési gyakorlatának megfelelően (53) a Bizottság általában úgy véli, hogy egy állami támogatás kötelező járulékok által történő finanszírozása kihatással lehet a támogatásra, mivel a támogatáson túlmenő védő hatása lehet. A szóban forgó terhek valójában kötelező járulékoknak minősülnek. Ugyanezen ítélkezési gyakorlat értelmében a Bizottság megállapítja, hogy egy támogatás finanszírozása nem történhet más tagállamokból származó termékeket is sújtó adó jellegű járulékok által.
(182)
Figyelembe véve ezen ítélkezési gyakorlatot és a tényt, miszerint a támogatás állami forrásokból fedezett, mely ezáltal az EUMSZ 107. cikke értelmében állami támogatásnak minősül, szükséges megállapítani, hogy a támogatásnak lehet-e az EUMSZ 110. cikkével ellentétes megkülönböztető jellege, vagyis az intézkedés értelmében járulékfizetési kötelesség érinti-e a más tagállamokból származó termékeket is.
(183)
A portugál hatóságok szerint az importált csontos húsok adóztatása, amennyiben érinti a csontos hús feldolgozása során keletkezett melléktermékek összegyűjtésével, szállításával, feldolgozásával és megsemmisítésével kapcsolatos szolgáltatásokat, megalapozott, mert ebben az esetben a hazai termékek mellett ezekre az importált termékekre is kiterjedhet a rendszer.
(184)
A Bizottság rendelkezésére álló információk alapján a vágóhidak, a részben vagy teljesen hasított állatok, és más csontos marha- és sertéshúsok importőrei is fizették a járulékot (lásd a 197/2002 sz. törvényerejű rendelet 2. cikke (2) bekezdését), mely az emlősökből származó hús és a baromfihús melléktermékeinek összegyűjtésével, feldolgozásával és megsemmisítésével kapcsolatos szolgáltatások finanszírozásának része volt (lásd a 197/2002 sz. törvényerejű rendelet 1. cikke (1) bekezdését).
(185)
Ezen információk alapján a Bizottság kételkedni kezdett az adókötelezettektől beszedett járulékok és az általuk igénybe vett szolgáltatások közti arányos mérték felől. A Bizottság megállapította, hogy nem lehet kizárni a rendszer potenciálisan megkülönböztető jellegét a más tagállamokból származó termékeket illetően, melyekre a járulék szintén vonatkozott.
(186)
A portugál hatóságok később biztosítottak afelől, hogy a baromfihús melléktermékeinek összegyűjtésével, feldolgozásával és megsemmisítésével kapcsolatos szolgáltatások nem a vágóhidaktól, a részben vagy teljesen hasított állatok, és más csontos marha- és sertéshúsok importőreitől beszedett járulékok által került finanszírozásra, hanem a 197/2002 sz. törvényerejű rendelet 1. sz. mellékletének megfelelően, azon baromfihússal foglalkozó vágóhidaktól beszedett járulékok által, melyek nem indítványozták az általuk termelt melléktermékek összegyűjtését, szállítását, feldolgozását és megsemmisítését. Mivel az importált baromfihús bontása során általában nem keletkezik melléktermék, a hasított baromfi importőrei és forgalmazói mentesültek a járulékkötelezettség alól.
(187)
Ezzel szemben, a részben vagy teljesen hasított állatok, és más csontos marha- és sertéshúsok importőreit és forgalmazóit illetően a portugál hatóságok bizonyították, hogy ezeknek az importált csontos termékeknek a feldolgozása során keletkezik melléktermék.
(188)
A Bizottság már az információnyújtási felszólításában, majd később az eljárás megkezdésekor is kérte a portugál hatóságokat, hogy biztosítsák afelől, hogy a hazai termékekhez hasonlóan az importált termékek is részesülhetnek a rendszerben, és hogy számszerűsített adatokkal támasszák alá a meghatározott referencia-időszakra vonatkozóan a más tagállamokból származó csontos marha- és sertéshúsok után beszedett járulékok, valamint a kizárólag őket érintő szolgáltatások költségeinek egyenértékűségét (lásd az eljárás elindításáról szóló határozat (37) bekezdés h) pontját).
(189)
A portugál hatóságok garantálták, hogy a hazai termékekhez hasonlóan az importált csontos hústermékek is élvezik a melléktermékek összegyűjtésével, szállításával, feldolgozásával és megsemmisítésével kapcsolatos szolgáltatásokat, azonban ezt számszerűsített adatokkal nem támasztották alá.
(190)
A Bizottság a rendelkezésére álló adatok alapján nem tudja megállapítani, hogy a 197/2002 sz. törvényerejű rendeletben bevezetett, importált termékekre is alkalmazott járulék megegyezett az importált termékekből keletkezett melléktermékeket érintő szolgáltatások összegével, és ezáltal a hazai termékekhez hasonlóan az importált termékek is élvezték a támogatási intézkedés által finanszírozott szolgáltatásokat.
(191)
A 244/2003 sz. törvényerejű rendelet 3. cikke (2) bekezdése szerint a vágóhidak, daraboló üzemek, keltető központok és a tojástermékekkel foglalkozó egységek kötelesek fizetni a 197/2002 sz. törvényerejű rendelet 1. mellékletében megállapított járulékot, kivéve azokat az intézményeket, melyek az alternatív rendszer alkalmazása mellett döntöttek - rájuk a 3. kategóriájú termékekre vonatkozó megsemmisítési tervek jóváhagyásáig az említett törvényerejű rendelet 2. mellékletében megállapított járulékok vonatkoznak. Az említett intézmények a tervek jóváhagyásáig az 1. és 2. kategóriájú termékek után 0,35 EUR/kg megfizetésére kötelezettek (244/2003 sz. törvényerejű rendelet 5. cikk (1) bekezdése).
(192)
A 244/2003 sz. törvényerejű rendelet által a járulékrendszert érintő módosításokkal kapcsolatban a Bizottság kérte a portugál hatóságoktól annak bizonyítását, hogy az importált termékek a hazai termékekhez hasonlóan részesülhettek az említett szolgáltatásokban.
(193)
A portugál hatóságok megerősítették, hogy a 244/2003 sz. törvényerejű rendelet által bevezetett járulék a ténylegesen keletkezett melléktermékek alapján került megállapításra, és az importált termékek a hazai termékekhez hasonlóan részesülhettek az említett szolgáltatásokban. Azonban a Bizottság megállapítja, hogy a portugál hatóságok állításaikat számszerűsített adatokkal nem támasztották alá.
(194)
Az értékelési adatok hiányában a Bizottság nem tudja megállapítani, hogy a 244/2003 sz. törvényerejű rendeletben bevezetett, importált termékekre is alkalmazott járulék megegyezett az importált termékekből keletkezett melléktermékeket érintő szolgáltatások összegével, és ezáltal a hazai termékekhez hasonlóan az importált termékek is részesültek a támogatási intézkedés által finanszírozott szolgáltatásokban.
(195)
A Bizottság megállapítja, hogy a 197/2002 sz. törvényerejű rendelet, és az átmeneti időszakban a 244/2003 sz. törvényerejű rendelet 3. cikk (2) bekezdése, és 5. cikk (2) bekezdése alapján alkalmazott járulékrendszer nem felel meg az EUMSZ 110. cikkének, a rendszer a más tagállamokból importált termékeket - amelyekre a járulék szintén kiterjedt - érintő, potenciálisan megkülönböztető jellege miatt.
VI. KÖVETKEZTETÉSEK
(196)
A Bizottság sajnálatát fejezi ki azzal kapcsolatban, hogy Portugália az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdését megsértve, jogellenesen nyújtott támogatásokat a vágóhidakon keletkezett hulladékok összegyűjtésére, szállítására, feldolgozására és megsemmisítésére.
(197)
A vágóhidakon keletkezett hulladékok összegyűjtésére, szállítására, feldolgozására és megsemmisítésére nyújtott támogatások a kedvezményezettek szempontjából megfeleltek az alkalmazandó közösségi rendelkezéseknek. Ezzel szemben a 197/2002 sz. törvényerejű rendelet, és az átmeneti időszakban a 244/2003 sz. törvényerejű rendelet 3. cikk (2) bekezdése, és az 5. cikk (2) bekezdése alapján alkalmazott járulékrendszer értelmében a támogatások finanszírozási módja a rendszer más tagállamokból importált termékeket - amelyekre a járulék szintén kiterjedt - érintő, potenciálisan megkülönböztető jellege miatt a belső piaccal összeegyeztethetetlen.
(198)
A Bizottság a szóban forgó esetben érdemesnek tartja a 659/1999/EK rendelet 7. cikke (4) bekezdése szerinti megengedő határozat megítélését, melyben a Bizottság olyan feltételeket határozhat meg, amelyek teljesítése esetén egy támogatás a közös piaccal összeegyeztethetőnek minősül, és olyan kötelezettségeket állapíthat meg, amelyek biztosítják a határozat betartásának ellenőrzését.
(199)
Az EUMSZ 110. cikke megsértésének helyreállítása, és ezáltal visszamenőlegesen a potenciális megkülönböztetés kiküszöbölése céljából Portugália köteles a Bizottság által meghatározott határidőn belül, és a megszabott feltételek teljesítésével a más tagállamokból származó termékek után beszedett járulékok egy részének visszafizetésére. A sérelem helyreállítása által a szóban forgó támogatások a Szerződéssel összeegyeztethetőnek minősülnek.
(200)
A fent említett visszafizettetés feltételeit a Bizottság határozza meg. Portugália tehát köteles visszafizetni a járulékot megfizető személyeknek a 197/2002 sz. törvényerejű rendeletben meghatározott járulékkötelezettség alkalmazásának kezdetétől a 244/2003 sz. törvényerejű rendelet által bevezetett ideiglenes rendszer hatálybalépésének dátumáig beszedett járulékoknak a más tagállamokból származó termékekre vonatkozó részét. Ennek érdekében a Portugália által tiszteletben tartandó feltételek az alábbiak:
-
amennyiben a járulékot megfizetett személy bizonyítani tudja, hogy a járulék más tagállamból származó termékekre került alkalmazásra, jogosult a kizárólag a nemzeti termékekre vonatkozó támogatás egy részét képező járulék adott termékeket érintő arányos részének visszatérítését kérni. Ezek a visszatérítési kérelmek a nemzeti jogszabályoknak megfelelően meghatározott határidővel kerülnek bevezetésre, mely határidő nem lehet kevesebb, mint a jelen határozat nyilvánosságra hozatalától számított hat hónap,
-
Portugália köteles meghatározni az esetleges megkülönböztetés importált termékekre eső mértékét. Ennek érdekében Portugália feladata megvizsgálni egy meghatározott referencia-időszakra vonatkozóan a megállapított járulék címén a nemzeti termékek után beszedett teljes összeg és azon előnyök közötti egyenértékűséget, melyekben a termékek kizárólagosan részesültek,
-
a visszatérítéshez rendelkezésre álló idő a kérelem benyújtásától számított legfeljebb hat hónap,
-
a visszatérített összegeket a járulék megfizetésének dátumától a tényleges visszatérítésig felhalmozódott kamat függvényében módosítani kell. A kamat a Bizottság által a referencia és kiigazító kamatláb meghatározásának módszerében foglalt referencia-kamatláb alapján kerül kiszámításra (54),
-
a portugál hatóságoknak el kell fogadniuk bármilyen ésszerű bizonyítékot, amelyet az adóköteles felek benyújtanak a más országokból származó termékek után befizetett járulékkal kapcsolatos összegekről,
-
a visszatérítésre való jogosultságnak egyéb feltételt - többek között, hogy a járuléknak nem volt kihatása - szabni nem lehet,
-
amennyiben az érintett felek még nem fizették meg a kiszabott járulékot, a portugál hatóságok hivatalos formában lemondanak a kizárólag a nemzeti termékekre vonatkozó támogatás egy részét képező járulék más tagállamból származó termékeket érintő arányos részéről. Lemondanak továbbá az összegre vonatkozó esetleges késedelmi kamatról is,
-
amennyiben a Bizottság kéri, Portugália kötelezettséget vállal a visszatérítés végrehajtását bizonyító teljes jelentés bemutatására,
-
amennyiben más tagállamban ugyanazon termékekre vonatkozó, hasonló célú járulék alkalmazása van érvényben, mint Portugáliában, a portugál hatóságok elkötelezik magukat arra, hogy az azon tagállamból származó termékek után kifizetett járulékot a járulékot kifizető személyeknek visszatérítik,
-
Portugália kötelezettséget vállal arra, hogy e határozatot megismerteti valamennyi járulékköteles féllel,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
Az 1998. december 4-én kelt 393-B/98 sz. törvényerejű rendelet alapján Portugália által nyújtott állami támogatás összeegyeztethető a belső piaccal.
2. cikk
(1) A 2002. szeptember 25-i 197/2002 sz. törvényerejű rendelet és a 2003. október 7-i 244/2003 sz. törvényerejű rendelet 3. cikke (2) bekezdése által bevezetett ideiglenes rendszer összeegyeztethető a belső piaccal, azzal a feltétellel, hogy Portugália visszatéríti a járulékot megfizető személyeknek a 197/2002 sz. törvényerejű rendeletben meghatározott járulékkötelezettség alkalmazásának kezdetétől a 244/2003 sz. törvényerejű rendelet által bevezetett ideiglenes rendszer hatálybalépésének dátumáig beszedett járulékoknak a más tagállamokból származó termékekre vonatkozó részét.
(2) Ennek érdekében Portugália kezeskedik az alábbi feltételek teljesítéséről:
-
amennyiben a járulékot megfizetett személy bizonyítani tudja, hogy a járulék más tagállamból származó termékekre került alkalmazásra, jogosult a kizárólag a nemzeti termékekre vonatkozó támogatás egy részét képező járulék adott termékeket érintő arányos részének visszatérítését kérni. Ezek a visszatérítési kérelmek a nemzeti jogszabályoknak megfelelően meghatározott határidővel kerülnek bevezetésre, mely határidő nem lehet korábban, mint a jelen határozat nyilvánosságra hozatalától számított hat hónap,
-
Portugália köteles meghatározni az esetleges megkülönböztetés importált termékekre eső mértékét. Ennek érdekében Portugália feladata megvizsgálni egy meghatározott referencia-időszakra vonatkozóan a megállapított járulék címén a nemzeti termékek után beszedett teljes összeg és azon előnyök közötti egyenértékűséget, melyekben a termékek kizárólagosan részesültek,
-
a visszatérítéshez rendelkezésre álló idő a kérelem benyújtásától számított legfeljebb hat hónap,
-
a visszatérített összegeket a járulék megfizetésének dátumától a tényleges visszatérítésig felhalmozódott kamat függvényében módosítani kell. A kamat a Bizottság által a referencia-kamatláb és a leszámítolási kamatláb meghatározásának módszerében foglalt referencia-kamatláb alapján kerül kiszámításra (55),
-
a portugál hatóságoknak el kell fogadniuk az adóköteles felek által benyújtott bármilyen ésszerű bizonyítékot a más országokból származó termékek után befizetett járulékkal kapcsolatos összegekről,
-
a visszatérítésre való jogosultságnak egyéb feltételt - többek között, hogy a járuléknak nem volt kihatása - szabni nem lehet,
-
amennyiben az érintett felek még nem fizették be a kiszabott járulékot, a portugál hatóságok hivatalos formában lemondanak a kizárólag a nemzeti termékekre vonatkozó támogatás egy részét képező járulék más tagállamból származó termékeket érintő arányos részének visszatérítéséről. Szintén lemondanak az összegre vonatkozó esetleges késedelmi kamatról,
-
amennyiben a Bizottság kéri, Portugália elkötelezi magát a visszatérítés végrehajtását bizonyító teljes jelentés bemutatására,
-
amennyiben más tagállamban ugyanazon termékekre vonatkozó, hasonló célú járulék alkalmazása van érvényben, mint Portugáliában, a portugál hatóságok kötelezettséget vállalnak arra, hogy azon tagállamból származó termékek után kifizetett járulékot a járulékot kifizető személyeknek visszatérítik,
-
Portugália kötelezettséget vállal arra, hogy a jelen határozatot valamennyi járulékköteles féllel megismerteti.
3. cikk
E határozatról való értesítéstől számított két hónapon belül Portugáliának tájékoztatnia kell a Bizottságot az e határozatnak való megfelelés érdekében hozott intézkedésekről.
4. cikk
Ennek a határozatnak a Portugál Köztársaság a címzettje.
Kelt Brüsszelben, 2011. július 13-án.