KOMMISSIONS AFGØRELSE
af 12. juni 2012
om statsstøtte SA. 27420 (C 12/2009) (ex N 19/2009) som Finland har ydet til Osuuskunta Karjaportti
(meddelt under nummer C(2012) 3249)
(Kun den finske og den svenske udgave er autentiske)
(EØS-relevant tekst)
(2013/8/EU)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 108, stk. 2, første afsnit,
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),
efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler,
under hensyntagen til disse bemærkninger (1), og
ud fra følgende betragtninger:
1. SAGSFORLØB
(1)
Ved brev af 15. januar 2009 anmeldte Finland redningsstøtte til Kommissionen bestående af en garanti til og omlægning af gæld for Osuuskunta Karjaportti (i det følgende benævnt "Karjaportti"; på tidspunktet for anmeldelsen var virksomheden kendt under navnet Järvi-Suomen Portti Osuuskunta). Finland fremsendte yderligere oplysninger til Kommissionen ved breve af 5. februar 2009, 11. februar 2009, 16. februar 2009 og 20. februar 2009.
(2)
Ved brev af 8. april 2009 meddelte Kommissionen Finland, at den havde besluttet at indlede den i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmådes (TEUF) (2) artikel 108, stk. 2, omhandlede procedure med hensyn til de anmeldte foranstaltninger og flere foranstaltninger, som var gennemført tidligere. Efter denne åbningsbeslutning fremsendte Finland yderligere oplysninger til Kommissionen i brev af 13. maj 2009.
(3)
Kommissionens beslutning om at indlede proceduren blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (3). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at indsende deres bemærkninger til støtteforanstaltningerne.
(4)
Kommissionen modtog bemærkninger fra én interesseret part. Den videresendte dem til Finland, som fik mulighed for at kommentere dem. Disse bemærkninger indkom i brev af 28. august 2009. Finland fremlagde yderligere oplysninger i en e-mail af 3. november 2009.
(5)
Ved brev af 15. december 2009 informerede Kommissionen Finland om, at den havde besluttet at udvide proceduren i henhold til artikel 108, stk. 2, i TEUF, til også at omfatte andre støtteforanstaltninger, der var gennemført tidligere. Finland fremsendte yderligere oplysninger i brev af 12. februar 2010.
(6)
Kommissionens beslutning om at udvide proceduren blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (4). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til støtteforanstaltningerne. Kommissionen modtog ikke yderligere bemærkninger fra interesserede parter.
(7)
Den 1. marts 2010 informerede Finland Kommissionen om, at man havde trukket anmeldelsen af garantien til Karjaportti tilbage. Ved brev af 26. marts 2010 meddelte Kommissionen Finland, at den ville behandle tilbagetrækningen af anmeldelsen af garantien i den endelige afgørelse sammen med de øvrige omhandlede foranstaltninger. Kommissionen stillede desuden en række spørgsmål til Finland, som Finland besvarede i brev af 22. april 2010. Kommissionen sendte en anmodning om oplysninger til Finland den 15. juli 2010, som Finland besvarede den 20. august 2010. Kommissionen sendte endnu en anmodning om oplysninger den 28. september 2010, som Finland besvarede den 29. november 2010. Endelig anmodede Kommissionen om yderligere oplysninger i brev af 16. november 2011. Finland indsendte disse oplysninger den 16. december 2011.
2. STØTTEMODTAGER
2.1. Kooperativet Karjaportti
(8)
Karjaportti er en kooperativ virksomhed, der ligger i Mikkeli, med produktionsfaciliteter i Mikkeli og Kouvola, begge i Østfinland (Itä-Suomi), en region, der er berettiget til regionalstøtte efter artikel 107, stk. 3, litra c), i TEUF. Kooperativet blev oprettet i 1914. I 1950 fik det navnet Osuusteurastamo Karjaportti. Fra den 31. december 2002 kaldtes det Järvi-Suomen Portti Osuuskunta, og siden den 14. december 2010 har det haft navnet Karjaportti. I dag har Karjaportti 300 fastansatte og beskæftiger yderligere 100 til 120 sæsonansatte om foråret og om sommeren.
(9)
Karjaportti beskæftiger sig med fremstilling af fødevarer, navnlig forædling af kød til produkter som kødboller og pølser. Desuden sælger kooperativet pakket kød, kødstykker og slagtekroppe. Karjaportti eksporterer kun lidt til andre medlemsstater.
2.2. Karjaporttis økonomiske situation
(10)
Siden den 1. december 2004 har Karjaportti været omfattet af en domstolsovervåget omstruktureringsprocedure i henhold til lov om omstrukturering af virksomheder 47/1993 (5) (i det følgende benævnt "domstolsovervågede omstruktureringsprocedurer"). Der findes nærmere oplysninger om den domstolsovervågede omstrukturering i betragtning 31-43).
(11)
Nedenstående tabel indeholder oplysninger om Karjaporttis økonomiske situation før og under den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure:
Tabel I
Økonomiske nøgletal for Karjaportti i EUR
År
Omsætning
Driftsresultat
Nettoresultat (overskud/tab)
Underskud i foregående regnskabsår
Aktiekapital / reserver og nødreserve
Egenkapital
2000
139 620 882
8 682
-1 169 091
7 681 411 / 10 247 107
8 893 097
2001
139 748 861
2 082 662
549 865
7 812 809 / 9 078 473
9 442 963
2002
135 781 234
2 259 488
14 382
7 783 428 / 9 559 942
17 357 751
2003
128 354 480
-3 299 914
-6 009 055
7 585 778 / 9 506 525
11 083 248
2004
125 849 631
-3 972 464
-10 686 420
7 234 608 / 3 497 953
46 141
2005
101 507 619
-6 629 915
-9 235 908
-7 404 955
7 772 913 / 216 662
-8 651 289
2006
99 802 293
-3 485 054
4 277 565
-16 640 864
8 141 610 / 216 662
-4 005 028
2007
86 962 069
-8 916 539
-7 943 878
-12 363 299
6 244 277 / 216 662
-13 846 239
2008
80 901 753
-3 791 985
-2 770 037
-20 307 178
5 768 185 / 216 662
-17 092 368
2009
64 793 763
305 936
-2 124 435
-23 077 214
5 077 160 / 216 662
-19 907 828
(12)
I 2008 indgav de finske skattemyndigheder to gange konkursbegæring mod Karjaportti. Første gang, den 7. oktober 2008, fremsatte myndighederne et betalingspåbud på 461 579 EUR. Dette krav blev senere trukket tilbage af skattemyndighederne. Den 1. december 2008 fremsatte myndighederne et nyt betalingspåbud på 981 658 EUR. Konkursproceduren mod Karjaportti blev afsluttet i juni 2009, idet kooperativet har betalt sin udestående gæld til skattemyndighederne.
3. BESKRIVELSE AF STØTTEFORANSTALTNINGERNE
(13)
De omhandlede foranstaltninger består af støtteforanstaltninger, som Mikkeli Kommune, hvor Karjaportti ligger, har gennemført, og foranstaltninger, som Finnvera Oyj (i det følgende benævnt "Finnvera") har gennemført. Finnvera er et specialiseret finansieringsselskab, der ejes af den finske stat, og som er Finlands officielle eksportkreditagentur (6). Nedenfor beskrives først de foranstaltninger, der blev gennemført af Mikkeli Kommune (afsnit 3.1.) og derefter de foranstaltninger, der blev gennemført af Finnvera (afsnit 3.2.).
3.1. Foranstaltninger gennemført af Mikkeli Kommune
3.1.1. Garanti ydet den 12. juni 2000 (foranstaltning 1) og overdragelse af grund (foranstaltning 2)
(14)
Foranstaltning 1: Ved beslutning af 12. juni 2000 ydede Mikkeli Kommune en absolut garanti ("takaus") til Karjaportti, der dækkede 100 % af et fremtidigt lån på 25 mio. FIM (omkring 4,2 mio. EUR (7)). Lånet blev ydet til Karjaportti i september 2000 til en fast rente på 5,35 % og en løbetid på 10 år af banken Tapiola Pankki Oy (i det følgende benævnt "Tapiola"). Samtidig blev garantien iværksat af byrådet i Mikkeli, som underskrev garantiaftalen. Garantien blev ydet uden garantipræmie og som en absolut garanti, hvor kautionisten hæfter for hovedstolen, som om det var kautionistens egen gæld, hvilket betyder, at kreditor kan bede kautionisten tilbagebetale hovedstolen, når denne forfalder. Det garanterede lån blev ydet til finansiering af opførelsen af et produktionsanlæg i Tikkala-distriktet i Mikkeli (8).
(15)
Der blev stillet sikkerhed for garantien i form af et eksisterende ejendomspant med en tinglyst værdi på 7,5 mio. FIM (1 261 409 EUR) (9). Da foranstaltning 1 blev gennemført, var der omtrent 3 mio. FIM af ejendomspantet til rådighed som sikkerhed. Desuden blev der stillet sikkerhed for garantien i form af erhvervspant (10) med en tinglyst værdi på henholdsvis 25 mio. FIM og 30,5 mio. FIM i Karjaporttis løsøre.
(16)
Da den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure blev indledt i december 2004, krævede Tapiola, at Mikkeli Kommune skulle indfri Karjaporttis udestående gæld i henhold til garantien. Efter at have foretaget disse udbetalinger til Tapiola indtrådte Mikkeli Kommune som kreditor over for Karjaportti i stedet for Tapiola (se betragtning 34).
(17)
Foranstaltning 2: Ligeledes i 2000 fik Karjaportti overdraget en grund af Mikkeli-landdistriktet til opførelse af Tikkala-produktionsanlægget (11). Grunden havde et areal på 152 366 m2, og Mikkeli Kommune overdrog den vederlagsfrit til Karjaportti, det vil sige, at der ikke blev erlagt nogen købspris. Desuden forpligtede Mikkeli Kommune sig til at overdrage grunden i byggemodnet stand. Med henblik på dette godtgjorde Mikkeli Kommune Karjaportti udgifterne til nivellering af grunden, svarende til omkring 2 000 000 FIM (omkring 336 376 EUR) (12).
(18)
Der blev iværksat andre foranstaltninger over for Karjaportti i forbindelse med opførelsen af produktionsanlægget i Tikkala. Finnvera ydede lån og garantier på 20 000 000 FIM (omkring 3 363 759 EUR), Ministeriet for Beskæftigelse og Økonomi (det daværende Ministerium for Handel og Industri) ydede direkte støtte på 15 000 000 FIM (omkring 2 552 819 EUR).
(19)
Samlet set havde de foranstaltninger, der beskrives i betragtning 14-18 vedrørende opførelsen af produktionsanlægget i Tikkala en nominel værdi på 63 783 719 FIM (omkring 10 757 652 EUR). Bruttosubventionsækvivalent ved de gennemførte foranstaltninger, udgjorde 3 617 143 EUR i henhold til oversigten i nedenstående tabel:
Tabel II
Bruttosubventionsækvivalent ved de gennemførte foranstaltninger i EUR
Foranstaltning
Beløb
Bruttosubventionsækvivalent
Garanti fra Mikkeli Kommune
4 204 698
345 786
Overdragelse af grund fra Mikkeli Kommune
300 000
300 000
Nivellering af grunden betalt af Mikkeli Kommune
336 376
336 376
Lån fra Finnvera
1 681 879
82 162
Direkte støtte fra Ministeriet for Handel og Industri
2 552 819
2 552 819
I ALT
10 757 652
3 617 143
(20)
Finland beregnede bruttosubventionsækvivalenten for garantien fra Mikkeli Kommune på følgende måde: Man sammenlignede markedssatsen for en sammenlignelig garanti (1,75 %) med den garantipræmie, som Mikkeli Kommune opkrævede (0 %). Støtteelementet i garantien svarer til forskellen mellem de to præmier, nemlig 1,75 %. Hvis Mikkeli Kommune havde opkrævet en præmie til den sats, ville kommunen have modtaget i alt 2 406 250 FIM som præmie i garantiens 10-årige løbetid, hvilket med en kalkulationsrente på 5,7 % på datoen for garantiens ikrafttræden ville udgøre 1 055 949 FIM (omkring 345 786 EUR).
(21)
Finland beregnede bruttosubventionsækvivalenten for Finnvera-lånet på følgende måde: Man sammenlignede den rente, som Finnvera krævede for lånet (6-måneders EURIBOR plus 1,75 %), med referencerenten i henhold til Kommissionens meddelelse om metoden for fastsættelse af referencesatsen og kalkulationsrenten (13), som var gældende på det tidspunkt, hvor lånet blev ydet. Støtteelementet svarer til forskellen mellem de to satser i lånets løbetid (10 år). Provisionen, som Karjaportti skulle betale for lånet (0,5 %), blev fratrukket beregningsresultatet. Med en kalkulationsrente på 5,7 % pr. den dato, hvor garantien blev ydet, udgjorde støtteelementet 82 162 EUR.
(22)
De støtteberettigede investeringsomkostninger blev beregnet på grundlag af omkostningerne vedrørende anskaffelsespriserne i henhold til opdelingen i følgende tabel:
Tabel III
Opdeling af projektomkostninger vedrørende anskaffelsespriser i EUR
Grunde og bygninger
14 208 192
Maskineri og udstyr
11 155 379
Kontorudstyr/software
572 356
I ALT
25 935 928
(23)
Støtteelementet på 3 617 143 EUR svarer til en støtteintensitet på 13,95 % af de samlede støtteberettigede omkostninger på 25 935 928 EUR.
(24)
Karjaportti havde ansøgt om de foranstaltninger, som Mikkeli Kommune traf, inden projektet gik i gang (14). Finland traf foranstaltningerne for at fremme den regionale udvikling. Det nye produktionsanlæg skulle efter planen øge antallet af arbejdspladser i regionen fra omkring 400 til 550 eller 600.
3.1.2. Køb af grunde (foranstaltning 3)
(25)
Den 28. februar 2002 købte Mikkeli Kommune seks grunde og en bygning med tilhørende lejemål af Karjaportti. Den erlagte købspris var 6 646 787 EUR (15). På den dato, hvor Mikkeli Kommune købte grundene, og for den ene grunds vedkommende på den dato, hvor ejerskabet blev overdraget til Mikkeli Kommune, var grundene fri for pantehæftelser.
3.1.3. Garanti ydet den 8. marts 2004 (foranstaltning 4)
(26)
Ved beslutning af 8. marts 2004 ydede Mikkeli Kommune en garanti, der dækkede 100 % af et lån på 607 054 EUR, som skulle ydes af Tapiola. Den 14. april 2004 blev lånet ydet til en fast rente på 4 % og en løbetid på 10 år. Garantien blev ydet uden garantipræmie og som en selvskyldnergaranti. Lånet og garantien blev ydet som erstatning for et lån fra Tapiola, for hvilket Mikkeli Kommune oprindelig havde ydet en garanti ved beslutning af 2. november 1992. Det oprindelige lån androg 7,5 mio. FIM (1 261 409 EUR) og blev ydet til en rente på 4,5 % og med en løbetid på 10 år.
(27)
Der blev stillet sikkerhed for garantien i form af ejendomspantet i produktionsanlægget i Tikkala, som allerede var anvendt som sikkerhed for foranstaltning 1. Desuden havde Mikkeli Kommune et erhvervspant med en tinglyst værdi i erhvervspanteregistret på 25 mio. FIM. Dette erhvervspant var også allerede blevet anvendt som sikkerhed til foranstaltning 1.
(28)
Da den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure blev indledt i december 2004, krævede Tapiola, at Mikkeli Kommune betalte Karjaporttis udestående gæld i henhold til garantien. Efter at have gennemført disse betalinger trådte Mikkeli Kommune ind som kreditor over for Karjaportti i stedet for Tapiola (se betragtning 34).
3.1.4. Garanti ydet den 10. maj (foranstaltning 5)
(29)
Ved beslutning af 10. maj 2004 stillede byrådet i Mikkeli en absolut garanti, der dækkede 100 % af et lån på 1,7 mio. EUR, som skulle ydes af Tapiola. Herefter besluttede Tapiola den 8. juni 2004 at yde det treårige investeringslån på 1,7 mio. EUR til en variabel rente på 12-måneders EURIBOR plus en fast margen på 0,3 %. Garantien blev ydet uden garantipræmie og som en absolut garanti. Der blev stillet sikkerhed for garantien med det samme ejendomspant i produktionsanlægget i Tikkala som for foranstaltning 1 og foranstaltning 4 og det erhvervspant (16), som Mikkeli Kommune var indehaver af. Desuden modtog Mikkeli Kommune et nyt instrument med pant i fast ejendom med en tinglyst værdi på 1 135 268 EUR i produktionsanlægget i Tikkala som et særligt pant.
(30)
Da den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure blev indledt i december 2004, krævede Tapiola, at Mikkeli Kommune betalte Karjaporttis udestående gæld i henhold til garantien. Efter at have foretaget disse betalinger indtrådte Mikkeli Kommune som kreditor over for Karjaportti i stedet for Tapiola (se betragtning 34).
3.1.5. Foranstaltninger truffet i forbindelse med den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure (foranstaltning 6)
(31)
Den 17. november 2004 bad Karjaportti sammen med kreditorerne Nordea Bank Finland Abp (i det følgende benævnt "Nordea Bank"), Nordea Rahoitus Suomi Oy (i det følgende benævnt "Nordea Financing") og OKO Osuuspankkien Keskuspankki Oyj (siden 1. marts 2008 har denne virksomhed haft navnet Pohjola Pankki Oyj, i det følgende benævnt "OKO/Pohjola Bank") byretten i Mikkeli iværksætte den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure. Ifølge finsk lov kan sådanne omstruktureringsprocedurer gennemføres for at genoprette en levedygtig forretning for en kriseramt debitor med henblik på at sikre dennes fortsatte levedygtighed og indgå aftaler vedrørende gælden. (17) Den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure vedrørende Karjaportti blev indledt ved byretten i Mikkelis beslutning af 1. december 2004. Ifølge lovgivningen må debitor ikke tilbagebetale omstruktureret gæld eller stille sikkerhed for denne gæld, mens proceduren er i gang (18). Omstruktureret gæld er alle gældsposter, der er opstået inden datoen for procedurens iværksættelse.
(32)
Derefter blev der indsendt et omstruktureringsprogram til byretten den 23. juni 2005 og et revideret omstruktureringsprogram den 30. november 2005. Omstruktureringsprogrammet, som byretten godkendte den 30. januar 2006, havde en løbetid på 10 år (frem til den 1. juli 2015). Mellem 2004 og 2008 har Karjaportti opsagt 372 medarbejdere og udliciteret nogle af sine aktiviteter som indkøb, slagtning og opskæring.
(33)
Samlet set skyldte man omkring [30-70] (19) % af den omstrukturerede gæld, der var genstand for den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure, til private kreditorer. De private kreditorer med den største andel af denne gæld var ovennævnte banker, Nordea Bank og OKO/Pohjola Bank samt Nordea Financing.
(34)
Den 16. december 2004 bad Tapiola i forbindelse med den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure Mikkeli Kommune betale restgælden på de tre lån, som Mikkeli Kommune havde stillet garanti for som beskrevet under (13), 3.1.2 og (27). Efter at have betalt Tapiola indtrådte Mikkeli Kommune som kreditor over for Karjaportti for det samlede beløb på de tre udestående lån, nemlig 5 356 895 EUR. Lånene blev sikret med den garanti, som er beskrevet i betragtning 15, 27 og 29.
(35)
Desuden fremsatte Mikkeli Kommune et krav på 682 087 EUR i den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure vedrørende ubetalte afgifter til kommunens ejendomsadministration, vandforsyningen i Mikkeli og affaldsforvaltningen i Mikkeli. Dette krav blev også sikret med den garanti, der er beskrevet i betragtning 15, 27 og 29.
(36)
Lånene og de øvrige gældsposter (ubetalte afgifter) til Mikkeli Kommune blev betragtet som store sikrede gældsposter (20) i den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure. De øvrige store, sikrede krav tilhørte private parter (Nordea Bank, Nordea Financing, OKO/Pohjola Bank) samt Finnvera (21).
Tabel IV
Store sikrede gældsposter i EUR
Kreditor for store sikrede gældsposter
Beløb
Andel i %
Nordea Bank
[…]*
[10-40] %
Nordea Financing
[…]
[0-20] %
OKO/Pohjola Bank
[…]
[10-40] %
Finnvera
[…]
[10-40] %
Mikkeli Kommune - lån som følge af udløste garantier
[…]
[10-40] %
Mikkeli Kommune - andre gældsposter (ubetalte afgifter)
[…]
[0-20] %
I ALT
24 579 150
100 %
(37)
I forbindelse med lån fra og andre gældsposter (ubetalte afgifter) over for Mikkeli Kommune omfattede omstruktureringsprogrammet følgende foranstaltninger:
(38)
Lånet på 5 356 895 EUR fra Mikkeli Kommune blev behandlet som en "sikret gældspost" og blev opdelt i to dele. For begge deles vedkommende blev rentesatserne nedsat i henhold til omstruktureringsprogrammet: På en del på 4,0 mio. EUR udgjorde rentesatsen […] EURIBOR minus […] % (men renten skulle ikke være højere end […] % eller lavere end […] %) indtil den 31. december 2010. Efter denne dato har man opkrævet en rente på […] EURIBOR. For den resterende del på 1 356 895 mio. EUR er der opkrævet en rente på […] EURIBOR (22). Som det var tilfældet for lånene, blev de ubetalte afgifter på 682 087 EUR behandlet som "sikrede gældsposter", og rentesatsen blev nedsat til […] EURIBOR (23).
(39)
I omstruktureringsprogrammet fastsættes der ligeledes en rentesats på […] EURIBOR for private kreditorers sikrede gældsposter. For et vist beløb for hver af kreditorerne undtagen […] blev der frem til den 31. december 2010 fastsat en reduceret rentesats svarende til […] EURIBOR minus […] %, minimumsrente […] % og maksimumsrente […] %. Efter den 31. december 2010 har rentesatsen for alle sikrede gældsposter været […] EURIBOR.
Tabel V
Rentebeløb for store sikrede gældsposter i EUR
Kreditor for store sikrede gældsposter
Rentesats på […] EURIBOR minus […] % indtil 31. december 2010; efter denne dato er der opkrævet en rente på […] EURIBOR for et beløb på
Rentesats på […] EURIBOR for et beløb på
Nordea Bank og Nordea Financing
[…]
[…]
OKO/Pohjola Bank
[…]
[…]
Finnvera
[…]
[…]
Mikkeli Kommune - lån som følge af udløste garantier
[…]
[…]
Mikkeli Kommune - andre gældsposter (ubetalte afgifter)
[…]
(40)
Mikkeli Kommune gik med til en udskydelse af afdragene på ovennævnte gældsposter. I henhold til omstruktureringsprogrammet skal tilbagebetalingen af Mikkeli Kommunes sikrede gældsposter være afsluttet i 2015. Første rate skulle have været betalt den 1. juli 2009, fra 2010 og frem var der planlagt to rater om året, og i 2015 skal den resterende del af de sikrede gældsposter, størstedelen, betales svarende til henholdsvis […] EUR for de lån, der er opstået som følge af udløste garantier, og […] EUR for andre gældsposter (ubetalte afgifter).
(41)
De private kreditorer gik ligeledes med til en udskydelse af betalingen af deres sikrede gældsposter.
Tabel VI
Udskydelse af betaling i EUR
Kreditor for store sikrede gældsposter
Gæld
Rate med forfald 1.7.2009, 2.1.2010 og 1.7.2010
% af den samlede gæld
Rate med forfald 2.1.2011 og 1.7.2011
% af den samlede gæld
Rate med forfald hver sjette måned startende 2.1.2012 frem til 2.1.2015
% af den samlede gæld
Rate med forfald 1.7.2015
% af den samlede gæld
Nordea Bank
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Nordea Financing
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
OKO/Pohjola Bank
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Finnvera
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Mikkeli Kommune
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Mikkeli Kommune
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
I alt
24 579 150
500 000
2 %
1 000 000
4 %
1 500 000
6 %
10 579 150
43 %
(42)
I henhold til omstruktureringsprogrammet skal tilbagebetalingen af lånene og de ubetalte afgifter til Mikkeli Kommune være afsluttet i 2015, idet størstedelen af det udestående beløb forfalder i 2015. Hvis Karjaportti i 2015 ikke opfylder visse økonomiske krav ved afslutningen af den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure (forholdet mellem passiver og EBIT-margin skal være større end 4), vil Mikkeli Kommune eftergive højst [0-3] EUR mio. af den udestående gæld.
(43)
Kravene fra de øvrige kreditorer vil også blive reduceret ved afslutningen på den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure. Nordea Bank vil eftergive højst [0-3 mio.] EUR, og Nordea Financing vil eftergive højst [0-2 mio.] EUR. Finnveras krav vil blive nedsat med højst [0-2 mio.] EUR. Kravet fra […] vil ikke blive nedsat. I henhold til omstruktureringsprogrammet er de beløb, der ligger til grund for nedskrivningen af de sikrede gældsposter, baseret på værdien af sikkerheden for de sikrede lån i to forskellige scenarier: Det første scenario var, at Karjaportti fortsætter sine aktiviteter, og det andet scenario var, at Karjaportti omlægger eller indstiller sine aktiviteter, dvs. at sikkerhedsstillelsen realiseres. De to værdier blev fastsat gennem to uafhængige evalueringer (24). Det konkrete beløb, som den sikrede gæld blev nedskrevet med, blev så fastsat for de enkelte kreditorer under hensyntagen til kreditorens stilling og ved sammenligning af værdierne i de to forskellige scenarier.
3.1.6. Køb af aktier af Karjaportti (foranstaltning 7)
(44)
Den 2. september 2005 solgte Karjaportti 50 % af aktierne i ejendomsselskabet Kiinteistö Oy Suksimäki til et selskab ejet af Mikkeli Kommune, til en salgspris på 860 000 EUR.
3.1.7. Konvertering af ubetalte renter til lån (foranstaltning 8)
(45)
Karjaportti betalte ikke de renter på de sikrede gældsposter til Mikkeli Kommune, der påløb mellem den 16. december 2004 og den 19. december 2005 (25). Disse renter androg 281 982 EUR og blev konverteret til et lån med en løbetid frem til udgangen af 2010 ved beslutning truffet af byrådet i Mikkeli den 19. december 2005. Rentesatsen på lånet er 3-måneders EURIBOR plus 0,3 %. Tilbagebetalingen skulle være indledt i marts 2009 og skulle bestå af fire lige store rater med forfald to gange årligt, dvs. at 144 991 EUR skulle betales i 2009 og 144 991 EUR i 2010 (26). Tilbagebetalingen af de skyldige beløb blev delvis udsat (se foranstaltning 12).
(46)
Konverteringen af ubetalte renter til lån i 2005 blev i princippet fastlagt med omstruktureringsprogrammet. I henhold til programmet blev ikke bare Mikkeli Kommune, men alle sikrede kreditorer i denne forbindelse behandlet ens. Således konverterede [en privat kreditor] den 28. december 2005 renten til et lån på omkring 1 623 000 EUR med en løbetid frem til udgangen af 2010. Rentesatsen var 3-måneders EURIBOR plus 1,5 %. Tilbagebetalingen skulle efter planen indledes i 2009. Den 29. december 2005 konverterede [en anden privat kreditor] renten til et lån på omkring 1 532 500 EUR med en løbetid frem til udgangen af 2010. Rentesatsen var 3-måneders EURIBOR plus 2 %. Tilbagebetalingen skulle efter planen indledes i 2009.
3.1.8. Afskrivning af gæld i 2006-regnskabet (foranstaltning 9)
(47)
Ved beslutning af 5. februar 2007 indvilgede byrådet i Mikkeli i at afskrive en fordring på Karjaportti på 274 023 EUR i sit 2006-regnskab. Afskrivningen af gælden i regnskabet havde ingen indflydelse på det juridiske forhold mellem kreditor og debitor, og derfor fortsatte Mikkeli Kommune inddrivelsen af gælden.
3.1.9. Afskrivning af gæld i 2008-regnskabet (foranstaltning 10)
(48)
Mikkeli Kommune foretog en afskrivning af en usikker fordring på Karjaportti på 5,7 mio. EUR i sit 2008-regnskab. Afskrivningen af gælden i regnskabet havde ingen indflydelse på det juridiske forhold mellem kreditor og debitor, og derfor fortsatte Mikkeli Kommune inddrivelsen af gælden.
3.1.10. Ikke-anvendt garanti, der var planlagt til 2009 (foranstaltning 11)
(49)
Byrådet i Mikkeli besluttede den 8. december 2008 at stille en selvskyldnergaranti på 2,75 mio. EUR til dækning af et kommende lån fra Tapiola til Karjaportti. Byrådet gav forvaltningen beføjelse til at træffe beslutning om de nærmere betingelser for den absolutte garanti, dvs. at iværksætte garantien. I henhold til anmeldelsen skulle lånet have været på 5 819 807 EUR til en rente på 3,65 %. Som betaling for garantien fastsættes der i den anmeldte foranstaltning en engangspræmie på 4 %, og garantien ydes for en periode på 10 år (27).
(50)
Beslutningen fra byrådet i Mikkeli var ikke endelig, idet der blev indgivet en klage ved den administrative domstol i Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus). Efter denne klage beordrede domstolen Mikkeli Kommune til at standse gennemførelsen af garantien og til at søge Kommissionens godkendelse af støtten.
(51)
Da byrådet i Mikkelis beslutning om at yde garantien ikke blev endelig, afstod Tapiola fra at yde lånet til Karjaportti. Endelig trak Finland anmeldelsen af garantien tilbage i marts 2010, da Karjaportti trak sin ansøgning om garantien tilbage, og da forvaltningen den 22. februar 2010 besluttede ikke at gennemføre byrådets beslutning.
3.1.11. Omlægning af gæld siden 2009 (foranstaltning 12)
(52)
Udskydelse af tilbagebetalingen af sikrede gældsposter: I henhold til omstruktureringsprogrammet, som domstolen godkendte, skulle Karjaportti tilbagebetale […] EUR i 2009 og […] EUR i 2010 af det udestående beløb fra de sikrede gældsposter (se tabel VI). I henhold til anmeldelsen skulle tilbagebetalingen af disse beløb have været udskudt til senest 1. juli 2015.
(53)
Udskydelse af tilbagebetalingen af lånet, der blev ydet i 2005 (konvertering af ubetalte renter): Karjaportti skulle tilbagebetale 140 991 EUR i 2009 og det samme i 2010 af det udestående beløb for de renter, der var konverteret til et lån (se betragtning 40). I henhold til anmeldelsen skulle tilbagebetalingen af disse have været udsat til perioden 2011-2013 (28).
(54)
Den administrative domstol i Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) forbød gennemførelsen af byrådets beslutning om omlægning af gælden fra 4. februar 2009. Men tilsyneladende fandt denne omlægning af gælden aldrig sted. Fra maj 2009 fremsatte Karjaportti regelmæssigt forslag til Mikkeli Kommune og de øvrige kreditorer om udskydelse af betalingerne af de forfaldne gældsposter for at sikre kooperativets fortsatte drift (29). Disse forslag blev godkendt af forvaltningen i Mikkeli.
3.2. Foranstaltninger truffet af Finnvera
(55)
I henhold til de oplysninger, som Finland har indsendt, ydede Finnvera adskillige lån og garantier til Karjaportti i årene 2004 til 2008.
(56)
Finnvera er et specialiseret finansieringsselskab, der ejes af den finske stat, og er det officielle finske eksportkreditagentur. Finnveras operationer er styret af de mål for erhvervspolitik og ejerskab, der fastsættes af staten. Disse mål omfatter: forøgelse af antallet af nystartede virksomheder, finansiering af de forandringer, som SMV'er kommer ud for, samt fremme af virksomhedernes vækst, internationalisering og eksport. I forbindelse med sine aktiviteter forventes Finnvera at følge princippet om økonomisk bæredygtighed. Den finske stat dækker imidlertid en del af Finnveras tab på kreditter og garantier. Staten er direkte ansvarlig for de indenlandske garantier og eksportkreditgarantierne, som ydes af Finnvera, og staten stiller garanti for Finnveras egen erhvervelse af midler. Disse statslige foranstaltninger vedrørende Finnvera hører ikke under denne afgørelses dækningsområde. Kommissionen forbeholder sig ret til at vurdere dem på et senere tidspunkt. Finnvera er omfattet af loven om administrative procedurer 434/2003.
(57)
For så vidt angår Finnveras ledelsesstruktur, repræsenterer tilsynsrådet, der fører tilsyn med bestyrelsens og den administrerende direktørs forvaltning af selskabet, selskabets ejer, som for Finnveras vedkommende er staten. Medlemmerne af tilsynsrådet vælges fra de parlamentariske grupper af de politiske partier i henhold til deres repræsentation i det finske parlament. Desuden består Finnveras tilsynsråd af repræsentanter for organisationer i henhold til selskabets industripolitiske mål. Bestyrelsen på seks til ni medlemmer og to stedfortrædere bekræfter selskabets strategi, godkender regnskaberne og den midlertidige beretning, fremmer selskabets udvikling og sikrer, at operationerne er i overensstemmelse med lovgivningen og de mål, ejeren har opstillet. Fire af bestyrelsesmedlemmerne og de to stedfortrædere vælges blandt kandidater, der udpeges af forskellige ministerier. Den administrerende direktør er ansvarlig for ledelsen af virksomheden.
(58)
Finnvera har været fritaget fra at betale indkomstskat siden 25. september 2007. Kommissionen har godkendt denne fritagelse. Beslutningen om godkendelse er truffet på det grundlag, at de finske myndigheder har afgivet løfte om, at Finnvera vil begrænse sine aktiviteter til forvaltning af statsstøtteordninger (30).
3.2.1. Garanti ydet den 17. marts 2004 (foranstaltning 13)
(59)
Den 17. marts 2004 ydede Finnvera en 100 % garanti for et lån på 91 000 EUR med en garantipræmie på 3 % om året. Lånet havde en løbetid på tre år og blev ydet af Tapiola med en fast rentesats på [2-5] % om året. Lånet og garantien blev ydet som erstatning for et lån, som blev ydet af Tapiola i 1992.
3.2.2. Lån ydet den 12. januar 2006 (foranstaltning 14)
(60)
Den 12. januar 2006 ydede Finnvera et lån på 180 000 EUR til en rente på 6-måneders EURIBOR + 2 % om året. Lånet vedrører den påløbne rente under omstruktureringsprocessen mellem den 2. december 2004 og den 28. februar 2008, som blev konverteret til en ny kreditfacilitet. Det blev stillet sikkerhed for lånet med pant i fast ejendom i Tikkala, Lappeenranta og Kouvola og aktier i […]. Lånet løb frem til udgangen af 2010, og tilbagebetalingen skulle være indledt i 2009. Den 23. november 2011 var […] EUR af beløbet stadig udestående. Private kreditorer […] og […] konverterede samtidig renterne til lån.
(61)
Den 28. december 2005 konverterede [en privat kreditor] renter til et lån på omkring 1 623 000 EUR med en løbetid frem til udgangen af 2010. Rentesatsen er 3-måneders EURIBOR plus 1,5 %. Tilbagebetalingen skulle efter planen starte i 2009.
(62)
Den 29. december 2005 konverterede [en anden private kreditor] renter til et lån på omkring 1 532 500 EUR med en løbetid frem til udgangen af 2010. Rentesatsen var 3-måneders EURIBOR plus 2 %. Tilbagebetalingen skulle efter planen starte i 2009.
3.2.3. Garanti ydet den 14. september 2006 (foranstaltning 15)
(63)
Den 14. september 2006 stillede Finnvera en modgaranti til […] på 300 000 EUR med en garantipræmie på 1,65 % om året, som skulle betales af Karjaportti. […] stillede til gengæld en garanti over for Karjaportti på det samme beløb til en rente på 1,25 %. Denne garanti og modgarantien dækkede 16,7 % af 1,8 mio. EUR vedrørende en underleverandøraftale mellem […] og Karjaportti. Finnveras garanti havde en løbetid på otte måneder. Resten af underleverandøraftalen var dækket af garantier fra […] og […] (henholdsvis 825 000 EUR og 675 000 EUR), som opkrævede en garantipræmie på 1,75 %. Finnvera var ikke involveret i stillelsen af disse garantier, hvilket vil sige, at de ikke var omfattet af en modgaranti. Finnveras modgaranti udløb den 30. juni 2007 uden at være blevet udløst. Derfor pådrog Finnvera sig ingen betalingsforpligtelser på grundlag af denne garanti.
3.2.4. Lån ydet den 6. juli 2007 (foranstaltning 16)
(64)
Den 6. juli 2007 ydede Finnvera et lån på 250 000 EUR til en rente på 6-måneders EURIBOR + 2,5 % om året. Lånet havde en løbetid på seks måneder og skulle have været tilbagebetalt den 15. januar 2008. Hidtil er kun en del af lånet blevet tilbagebetalt (udestående beløb den 23. november 2011: […]).
(65)
Samtidig ydede private kreditorer, […] og […], lån på henholdsvis 800 000 EUR og 650 000 EUR, ligeledes med en løbetid på seks måneder. Rentesatsen for disse lån var 1-måneds EURIBOR plus 2 %. Tilbagebetalingen af deres lån er også blevet udskudt (udestående beløb pr. 23. november 2011: EUR […] og EUR […]).
(66)
For disse to lån og lånet fra Finnvera stillede Karjaportti følgende sikkerhed: et erhvervspant med en tinglyst værdi på 1 850 067 EUR, aktier i selskabet […] og en bankkonto. Denne sikkerhedsstillelse blev delt mellem Finnvera, […] og […] i henhold til deres risiko i forbindelse med lånene. De tre kreditorer havde samme prioritet og delte sikkerhedsstillelsen procentuelt (Finnvera: [0-30] %, [den første private kreditor]: [10-50] %, [den anden private kreditor]: [10-50] %).
3.2.5. Garanti ydet den 9. januar 2008 (foranstaltning 17)
(67)
Den 9. januar 2008 stillede Finnvera en modgaranti over for […] på 280 000 EUR med en garantipræmie på 2,5 % om året betalt af Karjaportti. Modgarantien dækkede 80 % af en garanti stillet af […] over for Karjaportti den 11. januar 2008 på 350 000 EUR vedrørende en underleverandøraftale mellem […] og […]. […] opkrævede en garantipræmie på [0-3] %. Finnvera havde adgang til sikkerhed i form af Karjaporttis aktiebeholdning i […]. I henhold til et skøn foretaget af Finnvera dateret den 8. januar 2008 havde disse aktier på tidspunktet for stillelsen af modgarantien en sikkerhedsværdi for Finnvera på EUR […]. Modgarantien udløb den 28. februar 2011, og der blev ikke foretaget udbetalinger under den.
4. BEGRUNDELSE FOR AT INDLEDE PROCEDUREN
(68)
Som beskrevet i betragtning 2, 3 og 6 besluttede Kommissionen den 8. april 2009 at indlede en formel undersøgelsesprocedure (i det følgende benævnt "den første åbningsbeslutning"). Denne formelle undersøgelsesprocedure blev udvidet til adskillige yderligere foranstaltninger den 15. december 2009 (i det følgende benævnt "den anden åbningsbeslutning").
4.1. Foranstaltninger truffet af Mikkeli Kommune
4.1.1. Garanti ydet den 12. juni 2000 (foranstaltning 1)
(69)
I sin første åbningsbeslutning udtrykte Kommissionen betænkelighed ved, hvorvidt den pågældende foranstaltning ville være i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip. For det første kan foranstaltningen i henhold til Kommissionens meddelelse om anvendelsen af EF-traktatens artikel 87 og 88 på statsstøtte i form af garantier (31) ("garantimeddelelse 2000"), der var gældende på det tidspunkt, hvor foranstaltningen blev truffet, udgøre statsstøtte, eftersom garantien dækkede 100 % af det pågældende lån. Denne konklusion ville ikke blive ændret ved den nugældende garantimeddelelse 2008 (32). Desuden kan stillelse af en garanti uden garantipræmie, hvilket i praksis svarer til at løbe en økonomisk risiko uden at få noget til gengæld, ikke beskrives som en adfærd, en markedsøkonomisk aktør ville udvise.
(70)
Med hensyn til forenelighed udtrykte Kommissionen betænkelighed med hensyn til, hvorvidt garantien kunne berettige en undtagelse i henhold til artikel 107, stk. 3, i TEUF. I henhold til en foreløbig vurdering synes betingelserne i Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder (33) ("rammebestemmelserne for redning og omstrukturering fra 1999") ikke at være opfyldt.
4.1.2. Overdragelse af grund (foranstaltning 2)
(71)
I sin anden åbningsbeslutning udtrykte Kommissionen tvivl om, hvorvidt salget var foregået i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip, eftersom kravet i Kommissionens meddelelse om statsstøtteelementer i forbindelse med offentlige myndigheders salg af jord og bygninger (34) ikke var opfyldt. Man fandt, at der ikke var betalt markedspris, eftersom grunden blev overdraget til Karjaportti uden vederlag. Desuden skulle Karjaportti ikke dække udgifterne til nivellering af grunden.
4.1.3. Køb af grunde (foranstaltning 3)
(72)
I sin anden åbningsbeslutning gav Kommissionen udtryk for betænkeligheder med hensyn til, hvorvidt betingelserne for købet var i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip, eftersom Finland ikke fremlagde dokumentation for, at købet af grundene var sket på markedsvilkår, f.eks. gennem en uafhængig eksperts vurdering af grundene.
4.1.4. Garanti ydet den 8. marts 2004 (foranstaltning 4)
(73)
I sin anden åbningsbeslutning gav Kommissionen udtryk for betænkeligheder med hensyn til, hvorvidt den pågældende foranstaltning ville være i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip. For det første kan foranstaltningen i overensstemmelse med garantimeddelelse 2000, der var gældende på det tidspunkt, hvor foranstaltningen blev gennemført, udgøre statsstøtte, eftersom garantien dækkede 100 % af det pågældende lån. Denne konklusion ville ikke blive ændret efter den nugældende garantimeddelelse 2008. Desuden kan stillelse af en garanti uden garantipræmie, hvilket i praksis svarer til at løbe en økonomisk risiko uden at få noget til gengæld, ikke beskrives som en adfærd, som en markedsøkonomisk aktør ville udvise, navnlig i en situation, hvor selskabet allerede var kriseramt.
(74)
For så vidt angår foranstaltningens forenelighed, modtog Kommissionen ikke tilstrækkelig dokumentation til, at den kunne afgøre, hvorvidt kravene i rammebestemmelserne for redning 1999 var opfyldt.
4.1.5. Garanti ydet den 10. maj 2004 (foranstaltning 5)
(75)
Kommissionen havde tilsvarende betænkeligheder vedrørende den garanti, der blev ydet den 8. marts 2004.
4.1.6. Aftale om domstolsovervåget omstruktureringsprocedure (foranstaltning 6)
(76)
I sin første åbningsbeslutning gav Kommissionen udtryk for betænkeligheder med hensyn til, hvorvidt de foranstaltninger, der blev truffet under omstruktureringen, ville være i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip.
(77)
For det første accepterede Mikkeli Kommune at nedsætte renterne for de sikrede gældsposter, hvilket bevirkede, at de opkrævede renter var langt lavere end den daværende referencerente i Finland. Eftersom referencerenten anses for at være markedsrenten for sunde virksomheder, og eftersom Karjaportti var i problemer på daværende tidspunkt, fandt Kommissionen det usandsynligt, at en privat kreditor ville have ydet lånene til en så lav rente.
(78)
For så vidt angår foranstaltningernes forenelighed, havde Kommissionen på tidspunktet for åbningsbeslutningen kun begrænset viden om de omstruktureringsforanstaltninger, som Karjaportti havde truffet siden 2004. Man fandt, at den løbende omstrukturering ikke havde været vellykket, eftersom skattemyndighederne indgav konkursbegæring mod Karjaportti i december 2008. Derfor tvivlede Kommissionen på, at selskabets levedygtighed på langt sigt kunne sikres med de gennemførte omstruktureringsforanstaltninger. For så vidt angår de øvrige kriterier for omstruktureringsstøtten i henhold til rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004 (35), kunne Kommissionen ikke på grund af den manglende anmeldelse og den manglende omstruktureringsplan vurdere, hvorvidt de øvrige krav i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004 var opfyldt.
4.1.7. Køb af aktier af Karjaportti (foranstaltning 7)
(79)
I sin anden åbningsbeslutning gav Kommissionen udtryk for betænkeligheder med hensyn til, hvorvidt den pågældende foranstaltning var i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip, idet Finland ikke fremlagde dokumentation for, at købet af aktierne var foregået på markedsvilkår.
4.1.8. Konvertering af ubetalte renter til lån (foranstaltning 8)
(80)
For så vidt angår konverteringen af de ubetalte renter til et lån, accepterede Mikkeli Kommune at opkræve en meget lav rentesats på lånet. Private kreditorer, der konverterede deres ubetalte renter, forhandlede sig frem til højere renter, hvilket fik Kommissionen til at rejse tvivl om, hvorvidt en sådan fremgangsmåde kan have været i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip.
4.1.9. Afskrivning af gæld i regnskaberne for 2006 og 2008 (foranstaltning 9 og foranstaltning 10)
(81)
I sin anden åbningsbeslutning fandt Kommissionen, at hvis afskrivningen af gæld i regnskaberne for 2006 og 2008 ligeledes indebar, at den juridiske forpligtelse ophørte med at eksistere, ville denne eftergivelse indebære en fordel for Karjaportti. Efter Kommissionens mening er det tvivlsomt, hvorvidt en markedsøkonomisk investor ville have handlet på samme måde.
4.1.10. Ikke-anvendt garanti, der var planlagt til 2009 (foranstaltning 11)
(82)
I sin første åbningsbeslutning gav Kommissionen udtryk for betænkeligheder med hensyn til, hvorvidt Mikkeli Kommune ville handle som en markedsøkonomisk investor ved stillelsen af garantien, og anså i første omgang garantien for at udgøre statsstøtte. For så vidt angår foreneligheden, var Kommissionen i tvivl om, hvorvidt garantien ville overholde rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004, idet princippet om engangsstøtte ikke syntes opfyldt. Desuden var garantipræmien og rentesatsen på lånet for lave til at opfylde punkt 25, litra a), i rammebestemmelserne, og garantien var ikke i overensstemmelse med punkt 25, litra c), i rammebestemmelserne, idet den ikke var begrænset til seks måneder.
4.1.11. Omlægning af gæld siden 2009 (foranstaltning 12)
(83)
I sin første åbningsbeslutning gav Kommissionen udtryk for betænkeligheder med hensyn til, hvorvidt Mikkeli Kommune havde handlet som en markedsøkonomisk kreditor, da man aftalte at omlægge gælden, og fandt i første omgang, at foranstaltningen udgjorde statsstøtte. For så vidt angår foreneligheden, var Kommissionen i tvivl om, hvorvidt omlægningen af gæld ville være i overensstemmelse med rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004, idet princippet om engangsstøtte ikke syntes at være opfyldt. Desuden opfyldte omlægningen af gæld ikke kravet om redningsstøtte. Den var ikke begrænset til seks måneder og var dermed ikke i overensstemmelse med punkt 25, litra c), i rammebestemmelserne.
4.2. Foranstaltninger truffet af Finnvera (foranstaltning 13-17)
(84)
I sin anden åbningsbeslutning fandt Kommissionen, at foranstaltningerne blev gennemført med statslige midler og kunne henføres til staten, idet Finland ejer 100 % af Finnvera. Med hensyn til lånene tvivlede Kommissionen på, at den opkrævede rentesats oversteg de relevante referencesatser. Desuden havde den ikke tilstrækkelige oplysninger til at vurdere, hvorvidt foranstaltningerne blev truffet samlet og på samme betingelser som for private investorer. For så vidt angår garantierne, udtrykte Kommissionen betænkeligheder med hensyn til, hvorvidt de blev stillet under eksisterende ordninger, idet garantier ydet til en stor kriseramt virksomhed ikke ville falde ind under sådanne ordninger. Hvis foranstaltningerne blev truffet uden for en eksisterende støtteordning, gav Kommissionen udtryk for betænkeligheder med hensyn til, hvorvidt de ville være i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip.
5. BEMÆRKNINGER FRA FINLAND
5.1. Foranstaltninger truffet af Mikkeli Kommune
5.1.1. Garanti ydet den 12. juni 2000 (foranstaltning 1)
(85)
Finland anfører, at garantien ikke bør betragtes som statsstøtte, idet Karjaportti formentlig ville have været i stand til at skaffe en tilsvarende garanti på de private kapitalmarkeder. Finland henviser til, at Tapiola ydede lånet, der var sikret af den pågældende garanti, som led i en finansieringspakke på 25 mio. EUR til investeringerne i Tikkala-produktionsanlægget. Andre parter bidrog til finansieringen. Den statslige støtte til investeringen bestod af Mikkeli Kommunes overdragelse af grunden og dækning af udgifterne til nivellering af grunden (se betragtning 89 og 90), lån og garantier ydet af Finnvera samt direkte tilskud ydet af Ministeriet for Handel og Industri.
(86)
Desuden hævder Finland, at Mikkeli Kommune behandlede alle selskaber, der søgte om garantier, på samme måde.
(87)
Hvis foranstaltningen skulle betragtes som statsstøtte, mener Finland, at denne støtte ville have været forenelig med det indre marked, idet den blev tildelt i overensstemmelse med regionalretningslinjerne 1998 (36). Store selskaber var berettiget til regionale støtteforanstaltninger efter artikel 107, stk. 3, litra a), i TEUF, hvis de ikke oversteg 24 % af de støtteberettigede nettoomkostninger. Disse betingelser var opfyldt. Finland fremlagde navnlig en beregning, som viste, at bruttosubventionsækvivalenten ville forblive under 24 %, hvis hele statsstøtten til investeringen blev medregnet.
5.1.2. Overdragelse af grund (foranstaltning 2)
(88)
Finland hævder, at den aktuelle bogføringsmæssige værdi af grunden ikke er en sammenlignelig indikator for fastsættelsen af grundens værdi på tidspunktet for overdragelsen. Mikkeli Kommune vurderer markedsværdien af grunden på tidspunktet for overdragelsen til 300 000 EUR. Ifølge Finland androg udgifterne til nivellering af grunden 2 mio. FIM (336 376 EUR).
(89)
Finland mener, at overdragelsen af grunden og dækningen af udgifterne til nivellering af grunden var i overensstemmelse med regionalretningslinjerne 1998 (se betragtning 87).
5.1.3. Køb af grunde (foranstaltning 3)
(90)
Ifølge Finland vedrørte købet af grundene i 2002 opførelsen af produktionsanlægget i Tikkala, som Karjaportti behøvede finansiering til. Finland hævder, at de blev købt til markedspris. Ved vurderingen tog man hensyn til, at grundene blev købt med henblik på at anvende dem til især boligformål gennem en ændring af lokalplanen, mens en del af området stadig blev anvendt til erhvervsformål. Desuden var grundene omfattet af pant til private kreditorer, og alene den ene af de seks grunde var behæftet med et samlet pant på omkring 9,6 mio. EUR, hvilket bekræfter, at grundenes værdi var højere end købsprisen. Dermed overholdt Mikkeli Kommune det markedsøkonomiske investorprincip, og købet omfattede ikke statsstøtte.
5.1.4. Garanti ydet den 8. marts 2004 (foranstaltning 4)
(91)
Finland erklærer, at det garanterede lån blev ydet som erstatning for et gammelt pensionslån, der blev ydet i 1992. Dengang stillede Mikkeli Kommune sammen med Finnvera og […] garanti for pensionslånet. Som modgaranti fik Mikkeli Kommune pant til en værdi af 7,5 mio. FIM (1 261 409 EUR) i en af Karjaporttis grunde. Ved udstedelsen af garantien den 8. marts 2004 beholdt Mikkeli Kommune denne sikkerhed.
(92)
Finland anfører, at den oprindelige garanti blev ydet forud for Finlands medlemskab af EU. Da Mikkeli Kommune stillede den nye garanti den 8. marts 2004, blev der ikke ydet ny støtte, idet den eksisterende oprindelige garanti blev konverteret til en ny garanti, mens man opretholdt de tilstrækkelige modgarantier. Desuden ydede andre kautionister for det oprindelige pensionslån fra 1992 samtidig lån til Karjaportti.
(93)
Endelig anfægter Finland, at Karjaportti var kriseramt efter rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999 i foråret 2004. Ifølge Finland var markedsudsigterne tilfredsstillende i første halvdel af 2004, og Karjaportti havde budgetteret med et overskud på 3 mio. EUR for 2004. Desuden kunne Karjaportti skaffe lån fra private långivere til forholdsvis lave renter i foråret og sommeren 2004. Endelig blev Karjaportti i december 2004 anset for at være en levedygtig virksomhed, da virksomhedens kreditorer godkendte omstruktureringen til trods for dens langvarige økonomiske problemer. Ellers ville Karjaportti være blevet erklæret konkurs.
5.1.5. Garanti ydet den 10. maj 2004 (foranstaltning 5)
(94)
Finland betragter garantien som en fortsættelse af Mikkeli Kommunes finansiering til investeringen i Tikkala-produktionsanlægget i 2000. Garantien blev ydet for at afslutte den oprindelige investeringsplan, der blev iværksat i 2000. Da garantien blev ydet, var Karjaportti ikke kriseramt efter definitionen i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999, som allerede fremført i forbindelse med den garanti, der blev ydet i marts 2004 (se betragtning 93).
(95)
Hvis garantien omfattede statsstøtte, var denne ifølge Finland forenelig, da den var i overensstemmelse med regionalretningslinjerne 1998. Store selskaber var berettiget til regionale støtteforanstaltninger i henhold til artikel 107, stk. 3, litra a), i TEUF, hvis de ikke oversteg 24 % af de støtteberettigede nettoomkostninger. Disse betingelser var opfyldt, da støtteelementet i garantien kun udgjorde 57 835 EUR, mens Karjaporttis samlede investering i Tikkala udgjorde […] EUR.
5.1.6. Domstolsovervåget omstruktureringsprocedure (foranstaltning 6)
(96)
Finland fremfører, at alle de trufne foranstaltninger vedrørte indledningen af den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure. I henhold til retspraksis ved EU-Domstolen begrunder lovgivning om domstolsovervågede genopretningsordninger og insolvens ikke i sig selv, at denne lovgivning kan betragtes som støtte (37).
(97)
For det andet blev der ikke ydet nye lån under proceduren, men tilbagebetalingen af gæld, der var optaget forud for omstruktureringen, blev omlagt i overensstemmelse med den nationale lovgivning om omstrukturering af virksomheder, hvor kreditorerne blev behandlet ligeligt. Ud over Mikkeli Kommunes fordringer blev private aktørers fordringer ligeledes omlagt under proceduren. Karjaporttis kreditorer blev opdelt i flere grupper. Fordringerne for hver af grupperne af kreditorer var underlagt enslydende betingelser. Finland påpeger, at dette navnlig gælder de sikrede gældsposter tilhørende Mikkeli Kommune. Dermed må Mikkeli Kommune antages at have handlet som en markedsøkonomisk investor ved at gå med til den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure.
(98)
Desuden påpeger Finland, at Mikkeli Kommune havde vurderet, at det var mere rentabelt at omlægge gældsposterne end at lade Karjaportti gå konkurs og lukke permanent, hvilket ligeledes fremgår af et likvidationsregnskab, som er vedlagt omstruktureringsprogrammet.
(99)
For så vidt angår foranstaltningernes forenelighed efter rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999, anfører Finland, at et selskab, der er genstand for omstruktureringsprocedurer, generelt bør betragtes som en kriseramt virksomhed i henhold til betydningen i rammebestemmelserne. Man gentager herefter, at omstruktureringsproceduren ikke involverede statsstøtte, og at Mikkeli Kommune ikke gennemførte støtteforanstaltninger under omstruktureringsproceduren.
(100)
Herefter fremlægger Finland argumenter vedrørende de enkelte foranstaltninger: For så vidt angår udløsningen af Mikkeli Kommunes garanti for lånet fra 2000, anfører Finland, at Mikkeli ikke ydede et nyt lån til Karjaportti, men blot indtrådte som kreditor efter anmodning fra Tapiola ved begyndelsen af den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure, hvilket er en almindelig foranstaltning i forbindelse med sådanne omstruktureringsprocedurer. For så vidt angår betingelserne for tilbagebetalingen af lånet, påpeger Finland, at disse var fastlagt i omstruktureringsprogrammet og var de samme for alle kreditorer inden for den samme gruppe af kreditorer.
(101)
For så vidt angår de ubetalte afgifter, præciserer Finland, at det er kommunens ejendomsadministration og kommunens afdelinger for vandforvaltning og affaldsforvaltning, der er indehavere af fordringerne. Fordringerne består af ubetalte afgifter, der var påløbet forud for indledningen af den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure. Mikkeli Kommune stillede ingen garanti for disse udestående beløb, eftersom der var tale om fordringer, som kommunen var indehaver af. Da den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure gik i gang, blev de medtaget i omstruktureringsprogrammet som et samlet beløb.
5.1.7. Køb af aktier af Karjaportti (foranstaltning 7)
(102)
Finland hævder, at aktierne i ejendomsselskabet Kiinteistö Oy Suksimäki blev købt af Karjaportti til markedspris. Finland fremlagde en erklæring fra en uafhængig vurderingsmand, hvoraf det fremgik, at aktiernes værdi udgjorde omkring 1 mio. EUR baseret på det daværende lejeniveau. Denne værdi blev justeret i henhold til det faktisk gældende lejeniveau, og aktierne blev derfor købt til en pris på 860 000 EUR. Dermed omfattede ejendomstransaktionen ikke noget støtteelement.
5.1.8. Konvertering af ubetalte renter til lån (foranstaltning 8)
(103)
Med hensyn til konverteringen af de ubetalte renter til et lån anfører Finland for det første, at manglende betaling af renter er en typisk foranstaltning i forbindelse med domstolsovervågede omstruktureringsprocedurer. Konverteringen af sådanne ubetalte renter til lån, som vil blive prioriteret højere end andre lån, er mulig i henhold til finsk lov. Desuden mener Finland, at konverteringen af de ubetalte renter til et lån skete i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip, idet private kreditorer konverterede ubetalte rentefordringer til lån sammen med Mikkeli Kommune.
5.1.9. Afskrivning af gæld i regnskaberne for 2006 og 2008 (foranstaltning 9 og foranstaltning 10)
(104)
Finland bekræfter, at bogføringen af gældsposterne som tab blot er en regnskabsmæssig foranstaltning fra kreditors side og sker i overensstemmelse med forsigtighedsprincippet og de respektive bestemmelser i regnskabsloven 1336/1997. Finland anfører, at gældsafskrivningen ikke påvirker det juridiske forhold mellem kreditor og debitor, dvs. at gældsposterne ikke blev eftergivet. Mikkeli Kommune har bekræftet, at man ikke har eftergivet de gældsposter, der er bogført som tab, og at den fortsætter inddrivelsen. Gælden er en del af den sikrede gæld under den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure.
5.1.10. Ikke-udnyttet garanti planlagt til 2009 (foranstaltning 11)
(105)
Inden anmeldelsen af garantien blev trukket tilbage i marts 2010 anførte Finland, at garantien var forenelig i henhold til rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004. Idet anmeldelsen blev trukket tilbage, beskrives Finlands argumenter ikke nærmere.
5.1.11. Omlægning af gæld siden 2009 (foranstaltning 12)
(106)
Finland anfører, at omlægning af gæld er en foranstaltning inden for den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure og ikke udgør statsstøtte. Ifølge Finland havde Karjaporttis kreditorer en fælles forståelse af, at omlægningen af gælden var en fornuftig løsning for at sikre deres fordringer. Finland meddeler Kommissionen, at den anmeldte omlægning aldrig blev gennemført, idet den administrative domstol i Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) standsede gældsomlægningen. Finland forklarer, at Karjaporttis gældsposter ikke desto mindre blev omlagt i henhold til adskillige forslag fra Karjaportti i perioden 2009-2011, som blev accepteret af Mikkeli Kommune. Finland hævder, at denne efterfølgende omlægning var i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip, idet Mikkeli Kommune og alle andre kreditorer gennemførte omlægningen på samme vilkår.
5.2. Foranstaltninger truffet af Finnvera
5.2.1. Garanti ydet den 17. marts 2004 (foranstaltning 13)
(107)
Finland mener, at garantien blev ydet i overensstemmelse med garantimeddelelsen 2000. Under alle omstændigheder udgjorde garantien ikke statsstøtte. For det første løb Finnvera ikke nogen øget risiko, idet garantien trådte i stedet for en garanti, som Finnvera havde ydet tidligere (i 1992) for et pensionslån. Dette lån blev erstattet med et nyt pensionslån i 2004, hvortil Finnvera ydede den omtalte garanti. Desuden stillede to private kreditorer samtidig kreditfaciliteter til rådighed for Karjaportti for at gøre det muligt at finansiere udskydelsen af udbetalingerne i 2004. Desuden var garantien belagt med en høj garantipræmie, og støtteelementet i garantien lå under de minimis-grænsen. Endelig var prognoserne for Karjaportti gode på det tidspunkt, hvor garantien blev ydet.
5.2.2. Lån ydet den 12. januar 2006 (foranstaltning 14)
(108)
Finland mener, at lånet fra 2006 ikke udgjorde statsstøtte, idet Finnvera handlede som en markedsøkonomisk kreditor, da man konverterede den ubetalte rente til et nyt lån i overensstemmelse med omstruktureringsprogrammet. Desuden konverterede private kreditorer deres ubetalte renter til nye lån, kort tid inden Finnvera gjorde det og på tilsvarende betingelser.
5.2.3. Garanti ydet den 14. september 2006 (foranstaltning 15)
(109)
Finland mener, at garantien blev ydet i overensstemmelse med garantimeddelelse 2000. Under alle omstændigheder omfatter garantien ikke statsstøtte, idet den kun dækker 16,7 % af 1,8 mio. EUR, og private kreditorer dækkede den resterende del af beløbet med garantier.
5.2.4. Lån ydet den 6. juli 2007 (foranstaltning 16)
(110)
Finland mener, at lånet fra 2007 ikke udgjorde statsstøtte, idet Finnvera handlede sammen med to private kreditorer, som ydede nye lån samtidig og på tilsvarende betingelser. Desuden blev det stillet sikkerhed for lånet i form af et værdifuldt pant og et erhvervspant.
5.2.5. Garanti ydet den 9. januar 2008 (foranstaltning 17)
(111)
Finland mener, at modgarantien blev ydet i overensstemmelse med garantimeddelelse 2000. Under alle omstændigheder udgjorde den ikke statsstøtte, eftersom den anden part var en privat långiver, og den garantipræmie, som Finnvera pålagde, var betydeligt højere end den garantipræmie, som den private långiver pålagde.
6. BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER
(112)
Den interesserede part havde kun bemærkninger til foranstaltning 1, 2, 3, 5, 7, 9 og 10.
6.1.1. Garanti ydet den 12. juni 2000 (foranstaltning 1)
(113)
Den interesserede part henviser til, at garantien blev ydet for at sikre et lån på 25 mio. FIM til investering i et nyt produktionsanlæg.
6.1.2. Overdragelse af grund (foranstaltning 2)
(114)
Den interesserede part hævder, at en grund blev overdraget til Karjaportti, og Mikkeli Kommune påtog sig at byggemodne den og udføre andre tekniske arbejder til en samlet omkostning på 2,5 mio. FIM. Karjaportti betalte 1,2 mio. FIM for grunden. I Karjaporttis regnskaber står grunden opført til en værdi på 403 000 EUR, og den interesserede part spørger, om overdragelsen af grunden kan have været statsstøtte.
6.1.3. Køb af grunde (foranstaltning 3)
(115)
Den interesserede part hævder, at Mikkeli Kommune købte seks forladte fabriksbygninger i Mikkeli og betalte i alt 6,7 mio. EUR for dem. En investor, der handler i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip, ville ikke have købt grunde af et selskab i dyb økonomisk krise til denne pris.
6.1.4. Garanti ydet den 10. maj 2004 (foranstaltning 5)
(116)
Den interesserede part hævder, at Karjaportti var i alvorlige problemer på det tidspunkt, hvor garantien blev ydet. Selskabet havde allerede betydelige gældsposter over for Mikkeli Kommune og den gruppe af selskaber, som Mikkeli Kommune ejede.
6.1.5. Køb af aktier af Karjaportti (foranstaltning 7)
(117)
Den interesserede part hævder, at den pris, der blev betalt for aktierne i ejendomsselskabet, lå over deres regnskabsmæssige værdi.
6.1.6. Afskrivning af gæld i regnskaberne for 2006 og 2008 (foranstaltning 9 og foranstaltning 10)
(118)
Den interesserede part fremlagde en kopi af referatet af et møde i Mikkeli byråd dateret den 5. februar 2007, hvor man besluttede at afskrive gælden i regnskaberne for 2006. Desuden påpeger den interesserede part, at det i det mindste var usædvanligt, at Mikkeli Kommune afskrev millioner af euro af Karjaporttis gældsposter i sine 2008-regnskaber, og spørger navnlig, hvorfor Mikkeli Kommune samtidig var parat til at yde yderligere garantier til Karjaportti.
7. VURDERING
(119)
I artikel 107, stk.1, i TEUF bestemmes det, at statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, er uforenelig med det indre marked.
(120)
Bestemmelserne i artikel 107, stk. 1, i TFEU er kumulative, og for at en foranstaltning skal kunne betegnes som statsstøtte, skal alle betingelserne være opfyldt samtidig.
(121)
Mens artikel 107, stk. 1, i TEUF indeholder et generelt forbud mod statsstøtte inden for Unionen, indeholder artikel 107, stk. 2, og 107, stk. 3, i TEUF undtagelser fra den generelle regel om, at denne støtte er uforenelig med det indre marked i henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF.
(122)
I de følgende afsnit vurderer Kommissionen, hvorvidt der er tale om statsstøtte for hver enkelt af de beskrevne foranstaltninger. Hvis en foranstaltning udgør statsstøtte, går Kommissionen videre og vurderer foreneligheden af støtteforanstaltningen. Kommissionen sondrer mellem foranstaltninger, der er trukket tilbage, foranstaltninger truffet af Mikkeli Kommune og foranstaltninger truffet af Finnvera. I første omgang vurderes det, hvornår Karjaportti kunne betragtes som en kriseramt virksomhed.
7.1. Kriseramt virksomhed
(123)
Både når det drejer sig om at vurdere, hvorvidt der er tale om statsstøtte, og foranstaltningernes forenelighed, er det relevant, hvorvidt støttemodtageren var kriseramt på det tidspunkt, hvor foranstaltningerne blev truffet. Spørgsmålet om, hvorvidt Karjaportti kan betragtes som en kriseramt virksomhed, skal vurderes efter rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999 frem til 9. oktober 2004, som er den dato, hvor rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999 udløb (38). Fra den 10. oktober 2004 finder rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004 anvendelse (39).
(124)
I henhold til rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999 kan et selskab betragtes som kriseramt, når det opfylder de såkaldte hårde kriterier i punkt 5 i disse rammebestemmelser, dvs. når mere end halvdelen af aktiekapitalen er tabt eller kan gøres til genstand for kollektive insolvensprocedurer i henhold til national lovgivning. Hvis de hårde kriterier ikke er opfyldt, kan en virksomhed stadig udvise "de typiske kendetegn for kriseramte virksomheder" i henhold til punkt 6 i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999, f.eks. stigende tab, faldende omsætning, voksende lager, overskudskapacitet, faldende likviditet, stigende gældsætning, stigende rentebyrde eller faldende eller opbrugt nettoformue (såkaldte bløde kriterier). Rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004 omfatter tilsvarende hårde og bløde kriterier i punkt 10 og 11.
(125)
På denne baggrund bemærker Kommissionen, at Karjaportti ikke har tabt kapital eller har udvist de "typiske tegn" på at være en kriseramt virksomhed i 2000. Det lader rent faktisk til, at Karjaportti var en sund virksomhed med en stor omsætning, et positivt driftsresultat, en stabil aktiekapital og forholdsvis store reserver i perioden mellem 2000 og 2002 (se ligeledes tabel I).
(126)
Situationen var mere dyster i de følgende år. Omsætningen var faldende, og tabene steg betydeligt fra 2003 til 2004. Gælden voksede, og allerede i begyndelsen af 2004 begyndte støttemodtageren at omlægge gæld og måtte anmode sine kreditorer om at få lov til at udskyde forfaldne betalinger (40). Det ser ligeledes ud til, at Karjaportti havde en vis overskudskapacitet. Desuden må der tages hensyn til, at allerede i 2004 kunne Karjaporttis tab ikke længere dækkes af nødreserven (se tabel I).
(127)
I henhold til Karjaporttis regnskaber forsvandt Karjaporttis aktiekapital nærmest i 2004, idet den faldt dramatisk til under en tiendedel af værdien sammenlignet med 2003. Derefter bogførte selskabet en negativ aktiekapital, der syntes at blive større i de senere år. Med undtagelse af 2006 har Karjaportti kørt med tab siden 2003. Overskuddet i 2006 kan ikke ses som et tegn på genopretning af selskabet, da det ikke stammede fra selskabets kerneaktivitet. Karjaporttis driftsoverskud var fortsat negativt i lighed med det foregående og det efterfølgende år. Overskuddet i 2006 var ikke tilstrækkeligt til at kompensere for det underskud, der var blevet akkumuleret i løbet af de tidligere regnskabsperioder, eller til at udligne den negative aktiekapital. Generelt var Karjaporttis økonomiske situation særdeles ugunstig. I 2008 indgav skattemyndighederne to gange konkursbegæring mod Karjaportti.
(128)
I lyset af de forhold, der beskrives i betragtning 125-127, kan man konkludere, at Karjaportti har siden begyndelsen af 2004 opfyldt betingelserne for at blive betegnet som en kriseramt virksomhed i henhold til punkt 5 i henholdsvis rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999 og punkt 11 i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004. I 2008, hvor Karjaportti var under konkursbehandling, opfyldte virksomheden ligeledes kriterierne for at blive betragtet som en kriseramt virksomhed under punkt 10, litra c), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004.
7.2. Tilbagetrukne foranstaltninger
7.2.1. Ikke-anvendt garanti, der var planlagt for 2009 (foranstaltning 11)
(129)
I overensstemmelse med artikel 8 i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (41) ("procedureforordningen"), kan en medlemsstat trække anmeldelsen tilbage efter indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure, inden Kommissionen har truffet beslutning om karakteren af støtten i den anmeldte foranstaltning. I sådanne tilfælde vil Kommissionen beslutte at indstille proceduren med den begrundelse, at den er grundløs.
(130)
Da byrådet i Mikkelis beslutning om at yde garanti til Karjaportti ikke blev endelig, og forvaltningen i februar 2010 besluttede ikke at iværksætte garantien, trak Finland anmeldelsen af garantien tilbage i marts 2010. Derfor var undersøgelsen grundløs, for så vidt angår garantien.
7.3. Foranstaltninger truffet af Mikkeli Kommune
7.3.1. Garanti ydet den 12. juni 2000 (foranstaltning 1) og overdragelse af grund (foranstaltning 2)
(131)
Garanti (foranstaltning 1): Som beskrevet i betragtning 3.1.1-(14) ydede Mikkeli Kommune garantien i juni 2000 og foretog udbetalinger under garantien i december 2004. Efter at Mikkeli Kommune var indtrådt som kreditor for Karjaportti, blev lånebetingelserne ændret inden for den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure (nærmere detaljer i betragtning 34-39).
(132)
Derfor er man nødt til at skelne mellem flere forskellige trin. Mens støtten tildeles i det øjeblik, hvor der gives en statsgaranti, kan udbetalinger fra statens side i henhold til garantibetingelserne ikke betragtes som tildeling af statsstøtte (42). På den anden side kan ændringer af lånebetingelserne, efter at staten som kautionist er indtrådt som kreditor, medføre, at der er tale om statsstøtte. Nedenfor undersøges det, hvorvidt garantien, der blev givet i juni 2000, udgør statsstøtte. Spørgsmålet om, hvorvidt de ændrede lånebetingelser kunne indebære statsstøtte, vurderes under foranstaltning 6 (se betragtning 188-195).
(133)
Garantien blev stillet af Mikkeli Kommune og består derfor af statsmidler, som kan henføres til staten.
(134)
Hvis en foranstaltning skal udgøre statsstøtte efter artikel 107, stk. 1, i TEUF, skal den medføre en fordel, som en virksomhed ikke ville have opnået på normale markedsvilkår. Når Kommissionen skal foretage denne vurdering, tager den udgangspunkt i garantimeddelelse 2000. På det tidspunkt hvor foranstaltningen blev truffet, var garantimeddelelse 2000 gældende. Men som det klart fremgår af retspraksis ved EU-Domstolen skal spørgsmålet om, hvorvidt støtte kan anses for statsstøtte, afgøres på grundlag af objektive elementer, som skal vurderes på den dato, hvor Kommissionen træffer sin beslutning" (43). Derfor skal Kommissionen i forbindelse med den foreliggende vurdering tage udgangspunkt i garantimeddelelse 2008.
(135)
I henhold til punkt 3.2 i garantimeddelelse 2008 kan støttefaktorens eksistens i forbindelse med den individuelle statsgaranti udelukkes, hvis fire kumulative krav er opfyldt: "a) Låntageren er ikke i finansielle vanskeligheder […], b) Garantiens omfang kan vurderes korrekt på det tidspunkt, hvor den ydes, […] c) Garantien dækker ikke mere end 80 % af det udestående lån eller en anden finansiel forpligtelse […], d) Der betales markedspris for garantien […]."
(136)
I den foreliggende sag var låntageren ikke i økonomiske problemer på det tidspunkt, hvor garantien blev stillet (se betragtning 123-128). Men den garanti, der vurderes, dækker 100 % af lånet.
(137)
Desuden blev garantien stillet uden garantipræmie, selv om den myndighed, der stillede garantien, selv mente, at den indebar en stor risiko (44). Mens Finland anfører, at Karjaportti kunne have opnået en lignende garanti på markedet, mener Kommissionen, at en garantipræmie på nul ikke kan betragtes som værende tæt på markedspræmien på det tidspunkt, hvor garantien blev stillet. Garantien dækkede 100 % af det pågældende lån, dvs. at den godkendende myndighed alene bar risikoen for støttemodtagerens manglende betalingsevne, og garantien blev ydet som en selvskyldnergaranti, dvs. at kautionisten hæftede for hovedstolen, som om gælden var hans egen, og kreditor kunne bede kautionisten tilbagebetale hovedstolen, når denne forfaldt.
(138)
I den foreliggende sag mener Kommissionen i modsætning til Finland, at foranstaltningen ikke kan betragtes som værende fri for statsstøtte.
(139)
Finlands argument om, at foranstaltningen blev ydet sammen med andre parter, kan afvises, idet de oplysninger, som Finland har fremlagt, viser, at de øvrige parter, der deltog i investeringen, ligeledes var statsejede. Derfor anses foranstaltningen for at indebære en fordel for Karjaportti.
(140)
For at blive betragtet som statsstøtte skal en foranstaltning være specifik eller selektiv, idet den udelukkende begunstiger visse virksomheder eller fremstilling af visse varer. Den foranstaltning, der vurderes, blev ydet til Karjaportti, en specifik virksomhed. Derfor mener Kommissionen, at foranstaltningen medfører en selektiv fordel for støttemodtageren.
(141)
Endelig skal Kommissionen tage stilling til, hvorvidt Mikkeli Kommunes foranstaltning over for Karjaportti vil kunne fordreje konkurrencevilkårene og påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne, ved at give denne virksomhed fik en fordel i forhold til (potentielle) konkurrenter, der ikke modtager offentlig støtte. Der foregår handel med kødprodukter mellem medlemsstaterne - det område, inden for hvilket støttemodtageren opererer. Ifølge Finland eksporterer Karjaportti især sine produkter til Rusland, men ligeledes til medlemsstater. Derfor mener Kommissionen, at den trufne foranstaltning vil kunne fordreje konkurrencevilkårene og påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne.
(142)
På grundlag af ovenstående konkluderer Kommissionen, at foranstaltningen udgør statsstøtte.
(143)
Overdragelse af grund (foranstaltning 2): Finland afviser ikke, at foranstaltningen kan udgøre statsstøtte. Støttemodtageren fik tydeligvis en fordel, fordi man ikke skulle betale noget for jorden. Desuden godtgjorde Mikkeli Kommune støttemodtageren udgifterne til nivellering af grunden. Derfor mener Kommissionen, at foranstaltningen giver Karjaportti en fordel, som virksomheden ikke ville have fået på markedet.
(144)
Desuden opfylder foranstaltningen alle øvrige krav for at blive kvalificeret som statsstøtte. Som nærmere beskrevet i betragtning 133, 140 og 141 består overdragelsen af grunden af statsmidler og kan henføres til staten, den er selektiv, den fordrejer konkurrencevilkårene og påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.
(145)
På grundlag af det ovenstående konkluderer Kommissionen, at foranstaltningen udgør statsstøtte.
(146)
Finland anfører, at garantien sammen med overdragelsen af en grund til opførelse af produktionsanlægget i Tikkala er forenelig som regionalstøtte. På det tidspunkt, hvor foranstaltning 1 og 2 blev truffet, dvs. i 2000, var regionalretningslinjerne 1998 i kraft (45). De foranstaltninger, der gennemgås her, blev ikke truffet inden for en ordning, men som en individuel ad hoc-støtte. Da de blev truffet inden for en sektor, hvor regionalretningslinjerne 1998 finder anvendelse, falder foranstaltningerne i princippet inden for rammerne af regionalretningslinjerne 1998. På tidspunktet for foranstaltningernes indførelse var støttemodtageren ikke kriseramt som beskrevet i betragtning 123-128 ovenfor og var beliggende i Itä-Suomen, en region, der er berettiget til regionalstøtte i henhold til artikel 107, stk. 3, litra a), i TEUF. Derfor har Kommissionen vurderet projektet i henhold til regionalretningslinjerne 1998. Denne vurdering har givet anledning til følgende bemærkninger:
(147)
I henhold til afsnit 2 i regionalretningslinjerne 1998 kan regionalstøtte kun være forenelig, hvis der er ligevægt mellem dens konkurrencefordrejende virkning og dens fordele med hensyn til udviklingen af en ugunstigt stillet region. I denne forbindelse bemærker Kommissionen, at det pågældende investeringsprojekt efter planen skulle indebære positive virkninger for den regionale udvikling. Det bidrog til videreudviklingen af den økonomiske aktivitet og til skabelse af nye og indirekte arbejdspladser. Som beskrevet i betragtning 24 skulle det nye produktionsanlæg øge antallet af job i regionen fra 400 til 550-600.
(148)
I afsnit 4 i regionalretningslinjerne 1998 fastsættes betingelserne for tildeling af forenelig regionalstøtte.
(149)
For det første er formålet med regionalstøtte i henhold til punkt 4.1 i regionalretningslinjerne 1998 at sikre enten produktive investeringer (initialinvestering) eller jobskabelse i forbindelse med investeringen. Initialinvestering betyder i henhold til punkt 4.4 i regionalretningslinjerne 1998 en investering i fast kapital i forbindelse med oprettelse af en ny virksomhed, udvidelse af en eksisterende virksomhed eller iværksættelse af en aktivitet, der indebærer en fundamental ændring af en eksisterende virksomheds produkt eller produktionsmetode. De foranstaltninger, der behandles her, blev anvendt til at opføre et nyt produktionsanlæg, hvilket er en initialinvestering i henhold til betydningen i punkt 4.4 i regionalretningslinjerne 1998.
(150)
For det andet skal støtteintensiteten ligge under loftet for regionalstøtte på 24 % (46). Med henblik på at kunne beregne støtteintensiteten skal værdien af investeringen og støtteelementet i de pågældende foranstaltninger fastlægges.
(a)
Hvad angår investeringens værdi, kan de støtteberettigede omkostninger i henhold til punkt 4.5 i regionalretningslinjerne 1998 i denne forbindelse omfatte udgifter til grund, bygninger og udstyr. I tilfælde af et køb vil kun købsprisen på disse aktiver skulle medtages. Finland beregnede rent faktisk de støtteberettigede udgifter i henhold til disse bestemmelser til et beløb på 25 935 928 EUR (se betragtning 22 og tabel III).
(b)
Med hensyn til støtteelementet fremlagde Finland en beregning, som Kommissionen har krydstjekket troværdigheden af. Med hensyn til foranstaltning 1, garantien fra Mikkeli Kommune, kan garantimeddelelse 2000 anvendes til at kvantificere støtteelementet. Disse metoder er beregnet til at kvantificere støtteelementet, og en af dem består i, at beregningen foretages "efter enhver anden objektivt berettiget og almindeligt anerkendt metode" (afsnit 3.2 i garantimeddelelse 2000). Finland har sammenlignet markedssatsen for en sammenlignelig garanti med den garantipræmie, som Mikkeli Kommune opkrævede i praksis, hvilket synes at være en objektivt berettiget og almindeligt anerkendt metode. Med hensyn til foranstaltning 2 består støtteelementet af grundens værdi plus omkostningerne ved nivellering af grunden, hvilket ligeledes er acceptabelt. For så vidt angår finansieringen fra Finnvera og Ministeriet for Handel og Industri, som ikke er omfattet af denne afgørelse, ville der ligeledes skulle tages hensyn til støtteelementet, hvis finansieringen skulle anses for at omfatte statsstøtte. Finland fremlagde en beregning af støtteelementet i lånet fra Finnvera, som må anses for troværdig. I forbindelse med den direkte støtte fra Ministeriet for Handel og Industri tages der hensyn til hele beløbet. Under hensyntagen til støtteelementet i de foranstaltninger, der er truffet af Mikkeli Kommune, Finnvera og Ministeriet for Handel og Industri, udgør støtteelementet (beregnet som bruttosubventionsækvivalenten), 3 617 143 EUR (se tabel II).
(151)
Støtteelementet på 3 617 143 EUR svarer til en støtteintensitet på 13,95 % af de samlede støtteberettigede udgifter på 25 935 928 EUR. Støtteintensiteten ligger dermed under grænsen på 24 %.
(152)
For det tredje skal støtten til initialinvesteringen i henhold til punkt 4.10 i regionalretningslinjerne 1998 være betinget af, at den pågældende investering opretholdes i en periode på minimum fem år. Finland bekræftede, at denne investering ville blive opretholdt i mindst fem år.
(153)
For det fjerde skal støttemodtagerens bidrag til finansieringen af investeringen i henhold til punkt 4.2 i regionalretningslinjerne 1998 være på mindst 25 %. Finland bekræftede, at det forholdt sig sådan.
(154)
For det femte bemærker Kommissionen, at støtteansøgningen i overensstemmelse med punkt 4.2 i regionalretningslinjerne 1998 var indgivet, inden arbejdet med projektet gik i gang, og at reglerne om kumulering af støtte er overholdt som angivet i punkt 4.18 i regionalretningslinjerne 1998, samt at loftet for regionalstøtte ikke var overskredet.
(155)
På grundlag af ovenstående argumenter konkluderer Kommissionen, at foranstaltning 1 og 2 opfyldte betingelserne i regionalretningslinjerne 1998 og derfor er forenelige.
7.3.2. Køb af grunde (foranstaltning 3)
(156)
I princippet finder det markedsøkonomiske investorprincip ligeledes anvendelse på en stats køb af jord eller andre aktiver. Et sådant køb kunne omfatte statsstøtte, hvis det ikke kan betragtes som en normal kommerciel transaktion. Selv hvis en offentlig myndighed køber varer og tjenesteydelser til markedspris, kan der alligevel være tale om statsstøtte, hvis det viser sig, at staten ikke har et reelt behov for den pågældende jord eller de pågældende aktiver (47).
(157)
Derfor skal Kommissionen vurdere, hvorvidt købet af jord kan betragtes som en normal kommerciel transaktion. I den forbindelse skal man tage stilling til, hvorvidt den pris, som Mikkeli Kommune betalte, afspejler værdien af de købte grunde og bygningen.
(158)
I henhold til den interesserede part ville en markedsøkonomisk investor ikke have været villig til at betale 6,7 mio. EUR for fabriksbygningerne, som Mikkeli Kommune købte dem til.
(159)
Finland fremlagde på den anden side en angivelse af grundenes værdi for Kommissionen. Ifølge Finland havde den private bank […] et pant på 7,5 mio. EUR i en af de solgte grunde på tidspunktet for købet (48).
(160)
Finland informerede Kommissionen om, at der ikke foreligger nogen vurdering af grundene. Kommissionen mener, at værdien af det pant, som en privat bank havde, kan give en indikation af grundens værdi. Før en bank accepterer en sikkerhedsstillelse, vil den vurdere den pågældende ejendom, så hvis debitor ikke kan tilbagebetale sin gæld, kan banken få dækket sit krav ved at indfri pantet.
(161)
Mikkeli Kommune betalte en købspris for de pågældende grunde på 6 646 787 EUR, hvilket er lavere end det tinglyste beløb på pantet i en af grundene, som en privat part er indehaver af, forud for afslutningen af salgsprocessen. Ud over denne ejendom blev fem andre grunde og en bygning solgt til Mikkeli Kommune. Desuden bemærker Kommissionen, at Mikkeli Kommune købte grundene med henblik på at omdanne dem til et boligområde ved at foretage ændringer af lokalplanerne. Grundene ligger tæt på bymidten og i et attraktivt boligkvarter.
(162)
På grundlag af ovenstående bortfalder de betænkeligheder, som Kommissionen rejste i åbningsbeslutningen, vedrørende prisen, der blev betalt for grundene og bygningerne. Det konkluderes, at Mikkeli Kommune købte grundene og bygningen til en pris, der afspejlede deres værdi, og at kriteriet for den markedsøkonomiske investor er opfyldt. Derfor konkluderer Kommissionen, at foranstaltningen ikke udgør statsstøtte.
7.3.3. Garanti stillet den 8. marts 2004 (foranstaltning 4) og garanti stillet den 10. maj 2004 (foranstaltning 5)
(163)
Med hensyn til garantien, som blev stillet i juni 2000, må man skelne mellem adskillige trin (selve garantistillelsen, udbetaling under garantien og ændring af lånebetingelserne, jf. betragtning 132). Nedenfor undersøges det, hvorvidt de garantier, der blev ydet i marts 2004 og i maj 2004, udgør statsstøtte. Spørgsmålet om, hvorvidt ændringerne af lånebetingelserne kunne udgøre statsstøtte, vurderes som led i foranstaltning 6 (se betragtning til 188-195).
(164)
Foranstaltning 4: I modsætning til Finlands argumenter, som blev præsenteret under betragtning (91), mener Kommissionen, at konverteringen af eksisterende passiver til en ny garanti kan udgøre statsstøtte. I denne forbindelse må man sondre mellem eksisterende støtte og ny støtte. Definitionen af eksisterende støtte omfatter individuelle støtteforanstaltninger, der er iværksat, inden traktaten trådte i kraft (artikel 1, litra b), i procedureforordningen). Ny støtte er derimod "enhver støtte […] som ikke er eksisterende støtte, herunder ændringer i eksisterende støtte" (artikel 1, litra c), i procedureforordningen). I henhold til Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004 af 21. april 2004 om gennemførelse af Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 (49), er en ændring "enhver ændring, der ikke er af rent formel eller administrativ art, der ikke kan påvirke vurderingen af støtteforanstaltningens forenelighed med fællesmarkedet".
(165)
Mikkeli Kommune stillede rent faktisk en ny garanti den 8. marts 2004, som sikrede et nyt lån fra Tapiola den 14. april 2004. Den nye garanti kan ikke betragtes som en videreførelse af den gamle garanti, da den blev stillet for et nyt lån med nye betingelser. Det forhold, at dette lån erstattede et lån, som Tapiola ydede i 1992, og som allerede var blevet garanteret af Mikkeli Kommune, ændrer ikke Kommissionens synspunkt. Selv om det er korrekt, at det nye lån havde samme størrelse som det udestående beløb på det gamle lån, og rentesatsen var mere gunstig for Karjaportti (4,5 % p.a. for det gamle lån, og 4 % p.a. for det nye lån), ændrede man lånets løbetid (mens det gamle lån skulle have været tilbagebetalt 10 år, efter at det blev ydet, dvs. i november 2002, skulle det nye lån være tilbagebetalt senest i 2014). Samlet set er beløbet for det nye lån (hovedstol plus rente for perioden 2004 til 2014) højere end beløbet for det gamle lån. Ved at stille den nye garanti påtog Mikkeli Kommune sig en større risiko, og beløbet for foranstaltningen steg sammenlignet med den gamle garanti. At stille den nye garanti skal betragtes som en ændring af den gamle garanti, hvilket giver mulighed for at klassificere den nye garanti som ny støtte. Dermed kan Finlands argument om, at den gamle garanti blev ydet før Finlands tiltrædelse og dermed kan betragtes som eksisterende støtte, og at den nye garanti ikke kan betragtes som indførelse af en ny støtteforanstaltning, afvises.
(166)
Spørgsmålet om, hvorvidt garantien indebar en fordel for støttemodtageren, kan vurderes på grundlag af garantimeddelelse 2008. På det tidspunkt hvor foranstaltningen blev truffet, var garantimeddelelse 2000 gældende. Men som forklaret i betragtning (133) vil Kommissionen tage udgangspunkt i garantimeddelelse 2008 ved vurderingen af foranstaltningen. I henhold til punkt 3.2 i garantimeddelelse 2008 kan statsstøtte i forbindelse med en individuel statsgaranti udelukkes, hvis fire kumulative krav er opfyldt (se betragtning 135). Den vurderede garanti dækker 100 % af lånet. Dette er tilstrækkeligt til at konstatere, at statsstøtte ikke kan udelukkes på grundlag af punkt 3.2 i garantimeddelelse 2008. Desuden, og i modsætning til Finlands argumenter, mener Kommissionen, at Karjaportti var kriseramt i betydningen i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999 allerede i marts 2004 (se betragtning 123-128), hvilket er endnu en grund til, at garantien ikke henhører under punkt 3.2. i garantimeddelelse 2008.
(167)
Desuden blev garantien ydet uden nogen garantipræmie, selv om selskabet var kriseramt, og risikoen for Mikkeli Kommune kunne anses for betydelig. Garantien dækkede 100 % af det pågældende lån, dvs. at den garantistillende myndighed alene bar risikoen for, at støttemodtageren ikke kunne tilbagebetale lånet, og garantien blev ydet som en selvskyldnergaranti, dvs. at kautionisten hæfter for hovedstolen, som om det var kautionistens egen, og kreditor kan bede kautionisten tilbagebetale hovedstolen, når denne forfalder.
(168)
Desuden mener Finland, at foranstaltningen er i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip, bl.a. fordi private parter var involveret. Dette argument kan afvises. Ifølge de af Finland fremlagte oplysninger stillede de private parter ikke garantier, men ydede lån til støttemodtageren. For det andet blev lånene fra de private parter ikke ydet samtidig med de garanterede pensionslån. For det tredje var den rentesats, som mindst en af de private parter krævede for et lån, allerede højere end rentesatsen for pensionslånet. Endnu vigtigere var det, at de private parter kun aftalte et kortsigtet lån med en løbetid på nogle måneder, mens garantien fra Mikkeli Kommune dækkede et lån med en løbetid på 10 år.
(169)
I lyset af ovenstående konkluderes det, at foranstaltningen giver Karjaportti en fordel. Desuden opfylder foranstaltning 4 alle andre krav til at blive kvalificeret som statsstøtte. Som beskrevet indgående i betragtning 133, 140 og 141, består denne garanti ligeledes af statslige midler og kan henføres til staten, den er selektiv, den fordrejer konkurrencevilkårene og påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.
(170)
Foranstaltning 5: Finlands argument om, at foranstaltningen blev truffet for at videreføre investeringen, der blev iværksat i 2000, kan afvises, idet garantien tydeligvis var en ny foranstaltning.
(171)
I henhold til punkt 3.2 i garantimeddelelse 2008 kan statsstøtte i forbindelse med en individuel statsgaranti udelukkes, hvis fire kumulative krav er opfyldt (se betragtning 135). I lighed med foranstaltning 4 dækker den undersøgte garanti 100 % af lånet, og Karjaportti var allerede kriseramt efter rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999 i maj 2004 (se betragtning 123-128). Derfor kan garantien ikke falde ind under punkt 3.2 i garantimeddelelse 2008.
(172)
Desuden og i lighed med foranstaltning 4 blev garantien ydet uden nogen garantipræmie, selv om selskabet var kriseramt, og Mikkeli Kommunes risiko kunne betragtes som betydelig. Garantien dækkede 100 % af det pågældende lån og blev ydet som en selvskyldnergaranti. Derfor mener Kommissionen i modsætning til den finske holdning i den foreliggende sag, at foranstaltningen giver Karjaportti en fordel.
(173)
Desuden opfylder foranstaltning 5 alle andre krav til at blive kvalificeret som statsstøtte. Som beskrevet indgående i betragtning 133, 140 og 141 består denne garanti ligeledes af statslige midler og kan henføres til staten, den er selektiv, den fordrejer konkurrencevilkårene og påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.
(174)
På grundlag af ovenstående konkluderer Kommissionen, at foranstaltning 4 og foranstaltning 5 udgør statsstøtte.
(175)
Finland fremførte ingen argumenter med hensyn til foreneligheden af foranstaltning 4. For foranstaltning 5 påberåbte Finland sig artikel 107, stk. 3, litra a), i TEUF og regionalretningslinjerne 1998 (se betragtning 95). Regionalretningslinjerne 1998 kan imidlertid ikke tjene som grundlag for vurdering af foreneligheden, idet Karjaportti var kriseramt på tidspunktet, hvor garantierne blev stillet (se betragtning 123-128). I henhold til regionalretningslinjerne 1998 skal støtte til kriseramte selskaber vurderes i henhold til rammebestemmelserne for redning og omstrukturering (50). Derfor vurderer Kommissionen først, hvorvidt foranstaltning 4 og 5 er forenelige som støtte til redning og omstrukturering i henhold til rammebestemmelserne for redning og omstrukturering. På det tidspunkt, hvor foranstaltningerne blev truffet, var rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999 gældende (51).
(176)
I henhold til rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999 skal redningsstøtte opfylde visse krav, som ikke alle opfyldes af den undersøgte foranstaltning.
(a)
For det første gælder det, at mens foranstaltningerne består af likviditetsstøtte i form af en garanti (punkt 23, litra a), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999), blev lånene, der er omfattet af de respektive garantier, ikke ydet til en rentesats, der som minimum er sammenlignelig med dem, man kan iagttage for lån til sunde virksomheder (referencesats for Finland i marts 2004: 4,43 % plus 100 basispoint, referencesats for Finland i maj 2004: 4,43 % plus 100 basispoint).
(b)
For det andet var garantierne ikke kædet sammen med et lån, der skulle tilbagebetales over en periode på højst 12 måneder efter udbetalingen af sidste rate til virksomheden (punkt 23, litra b), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999).
(c)
For det tredje fremlagde Finland ingen oplysninger om, at støtten var begrundet i alvorlige sociale vanskeligheder og ikke havde alvorlige negative spillover-effekter i andre medlemsstater (punkt 23, litra c), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999).
(d)
For det fjerde blev garantierne ikke tilbagebetalt inden for seks måneder, og der blev heller ikke udarbejdet en omstruktureringsplan efter rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999 (punkt 23, litra d), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999).
(e)
Endelig er der ingen tegn på, at garantien var begrænset til det beløb, der var nødvendigt for at holde virksomheden kørende i den periode, hvor støtten var tilladt (punkt 23, litra e), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999).
(177)
Foranstaltning 4 og 5 opfylder heller ikke kravet til omstruktureringsstøtte efter rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999.
(a)
For det første var foranstaltningerne ikke betinget af iværksættelsen af en omstruktureringsplan (punkt 31 i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999). Det bemærkes, at der ikke er udarbejdet en omstruktureringsplan efter punkt 32 ff. i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999.
(b)
For det andet forventes støttemodtagerne at yde et betydeligt bidrag til omstruktureringsplanen ved hjælp af deres egne ressourcer (punkt 40 i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999), og på baggrund af de undersøgte foranstaltninger er der ingen tegn på, at støttemodtageren selv skal yde et bidrag.
(c)
For det tredje gælder det, at med henblik på at undgå at fordreje konkurrencevilkårene skal der træffes kompenserende foranstaltninger (punkt 37 i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999). Sådanne foranstaltninger er ikke truffet.
(178)
Derfor mener Kommissionen, at foranstaltningerne ikke er truffet i overensstemmelse med rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999.
(179)
Desuden må det overvejes, hvorvidt foranstaltning 4 og 5 kunne være forenelige på grundlag af andre undtagelser, jf. artikel 107, stk. 2 og 3, i TEUF.
(180)
Undtagelserne i artikel 107, stk. 2, i TEUF, finder ikke anvendelse i dette tilfælde, idet de pågældende foranstaltninger ikke har social karakter, ikke ydes til enkelte forbrugere, ikke har til formål er at råde bod på skader, der er forårsaget af naturkatastrofer eller af andre usædvanlige begivenheder og ikke er ydet som støtteforanstaltninger til økonomien i visse af Forbundsrepublikken Tysklands områder, som er påvirket af Tysklands deling.
(181)
Artikel 107, stk. 3, i TEUF indeholder yderligere grunde til fritagelse.
(182)
Det hedder i artikel 107, stk. 3, litra a), i TEUF, at "støtte til fremme af den økonomiske udvikling i områder, hvor levestandarden er usædvanlig lav, eller hvor der hersker en alvorlig underbeskæftigelse" kan betragtes som forenelig med det indre marked. På det tidspunkt, hvor støtten blev iværksat, var Karjaportti beliggende i et sådant område.
(183)
På det tidspunkt, hvor foranstaltning 4 og foranstaltning 5 blev truffet, var foreneligheden af statsstøtte til støttede områder reguleret i regionalretningslinjerne 1998. I henhold til disse rammebestemmelser er kriseramte selskaber ikke berettiget til regionalstøtte. I lyset af ovenstående konkluderer Kommissionen, at støtten ikke kan falde ind under den i artikel 107, stk. 3, litra a), i TEUF hjemlede undtagelse.
(184)
I artikel 107, stk. 3, litra b), i TEUF hedder det, at "støtte, der kan fremme virkeliggørelsen af vigtige projekter af fælleseuropæisk interesse eller afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i en medlemsstats økonomi", kan betragtes som forenelig med det indre marked. Kommissionen bemærker, at den pågældende støtte ikke er beregnet til at fremme gennemførelsen af et vigtigt projekt af fælleseuropæisk interesse, og Kommissionen har ej heller fundet det bevist, at den skal afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i den finske økonomi. I lyset af ovenstående konkluderer Kommissionen, at støtten ikke opfylder betingelserne for undtagelsen, jf. artikel 107, stk. 3, litra b), i TEUF.
(185)
I artikel 107, stk. 3, litra d), i TEUF hedder det, at støtte til fremme af kulturen og bevarelse af kulturarven kan betragtes som forenelig med TEUF, når den ikke ændrer samhandels- og konkurrencevilkårene i Unionen i et omfang, der strider mod de fælles interesser. Denne artikel finder tydeligvis ikke anvendelse i det foreliggende tilfælde.
(186)
Artikel 107, stk. 3, litra c), i TEUF giver mulighed for at yde støtte til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner, når den ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse. Kommissionen har udsendt adskillige vejledninger og meddelelser, der forklarer, hvordan den har til hensigt at anvende undtagelsen i denne artikel. Imidlertid mener Kommissionen, at på grund af støttens art og kendetegn er det indlysende, at undtagelserne fra disse vejledninger og meddelelser ikke finder anvendelse i den foreliggende sag.
(187)
På grundlag af ovenstående argumenter finder Kommissionen, at foranstaltning 4 og 5 udgør statsstøtte, der ikke er forenelig med det indre marked.
7.3.4. Domstolsovervåget omstruktureringsprocedure (foranstaltning 6)
(188)
Finlands hovedargument som beskrevet i betragtning 96-98 er, at Mikkeli Kommune ikke var mere generøs end andre af selskabets kreditorer, men at Mikkeli Kommune handlede sammen med støttemodtagerens private kreditorer og på de samme betingelser. Derfor handlede den som en markedsøkonomisk investor, da den accepterede omstruktureringsprogrammet.
(189)
Det første spørgsmål, der skal undersøges i denne forbindelse, er, hvorvidt der handles som en privatøkonomisk operatør i situationer, hvor en eller flere offentlige enheder, hvis adfærd kan henføres til staten, træffer flere foranstaltninger over for én virksomhed. Domstolen har behandlet dette spørgsmål i BP Chemicals mod Kommissionen (52). Ifølge Domstolen betyder det forhold, at en offentlig virksomhed allerede har foretaget kapitalindsprøjtninger i et datterselskab, der klassificeres som "støtte", ikke automatisk, at yderligere kapitalindsprøjtninger ikke kan klassificeres som en investering, der opfylder kriterierne for en investering foretaget af en markedsøkonomisk investor. Kommissionen skal imidlertid afgøre, hvorvidt flere foranstaltninger over for samme virksomhed kan adskilles og betragtes som uafhængige foranstaltninger. I den forbindelse skal man ifølge Domstolen tage højde for kronologien af de pågældende foranstaltninger, deres formål og datterselskabets situation på tidspunktet, da beslutningen om kapitalindsprøjtningen blev truffet (53).
(190)
I den foreliggende sag skal Kommissionen fastslå, hvorvidt de garantier, der blev ydet i marts og maj 2004 (foranstaltning 4 og foranstaltning 5), kan adskilles fra den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure (foranstaltning 6). Selv om det er korrekt, at alle tre foranstaltninger blev besluttet inden for et år, bemærkede Kommissionen, at de blev gennemført i forskellige sammenhænge. I mellemtiden var en domstolsovervåget omstruktureringsprocedure blevet indledt, hvor alle selskabets kreditorer deltog. Formålet med foranstaltning 6 var derfor ikke længere at give selskabet mulighed for igen at blive levedygtigt uden insolvens ved at skaffe nye midler fra private banker. I stedet sigtede Mikkeli Kommune ligesom alle andre kreditorer mod at maksimere inddrivelsen af deres udestående krav inden for rammerne af den nationale konkurslovgivning. Derfor mener Kommissionen, at foranstaltning 6 kan adskilles fra foranstaltning 4 og 5.
(191)
Som beskrevet i betragtning 31, anmodede Karjaportti sammen med sine private kreditorer byretten i Mikkeli om at iværksætte den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure i overensstemmelse med loven om omstrukturering af virksomheder 47/1993. Man forelagde et omstruktureringsprogram for retten, der omfattede en beskrivelse af de foranstaltninger, som vurderes her. Efter at have gennemgået oplysningerne godkendte retten omstruktureringsprogrammet. Kommissionen bemærker, at Karjaportti har været genstand for en domstolsovervåget omstruktureringsprocedure i henhold til finsk lov. Formålet med en sådan domstolsovervåget omstruktureringsprocedure er at genoprette en kriseramt debitors levedygtige virksomhed, at sikre dens fortsatte levedygtighed og at nå frem til en ordning vedrørende gælden. Derfor mener Kommissionen, at de foranstaltninger, som Mikkeli Kommune har truffet under den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure, kan vurderes i henhold til det markedsøkonomiske investorprincip.
(192)
Ifølge retspraksis fra Magefesa-sagen (54) gælder det, at hvis staten er mere generøs end selskabets øvrige kreditorer, kan foranstaltningerne under en domstolsovervåget omstruktureringsprocedure udgøre statsstøtte. Derfor efterprøver Kommissionen, hvorvidt de private og offentlige kreditorer blev behandlet ens ved omstruktureringsproceduren.
(193)
For det første bemærkes det generelt, at […] af de omstrukturerede gældsposter (omkring [30-70] %) vedrører private kreditorer. De vigtigste private kreditorer er Nordea Bank, Pohjola Bank og Nordea Financing. For det andet kan man konstatere, at Karjaporttis kreditorer blev opdelt i forskellige grupper i henhold til deres prioritering. Sammen med de private kreditorer Nordea Bank, OKO/Pohjola Bank og Nordea Financing samt det statsejede specialiserede finansieringsselskab Finnvera tilhørte Mikkeli Kommune gruppen af kreditorer med store sikrede gældsposter. Som det fremgår af tabel IV ejer Mikkeli Kommune en andel på [10-40] % af disse store sikrede gældsposter, mens de private kreditorer tilsammen ejer en andel på [30-70] %. Finnvera ejer en andel på [10-40] %.
(194)
Nedenfor vurderes hver af de foranstaltninger, som Mikkeli Kommune har truffet, nærmere:
(195)
Nedsættelse af renter på sikrede gældsposter: Som det fremgår af tabel V, var renten på lånene og de øvrige gældsposter (ubetalte afgifter), der blev betragtet som "store sikrede gældsposter", den samme for private og offentlige kreditorer med undtagelse af […]. Denne kreditor fik en rente på […] EURIBOR for alle udestående beløb fra begyndelsen af omstruktureringsproceduren, mens de øvrige kreditorer for en del af det udestående beløb kun fik […] EURIBOR minus […] % frem til 2010. Denne forskel skyldtes, at […] havde den højeste prioritering i forbindelse med sikkerhedsstillelsen fra Karjaportti. Man anser […] højere prioritering for at begrunde forskellen i de anvendte rentesatser.
(196)
Omlægning af lån: Mikkeli Kommunes krav blev udsat i samme omfang som de øvrige sikrede kreditorers krav. Som det fremgår af tabel VI, skulle Karjaportti betale afdrag til alle sikrede kreditorer fra juli 2009 frem til 2015, hvor størstedelen af afdragene forfalder (43 % af beløbet for hver af de sikrede gældsposter). De afdrag, der skal betales til de enkelte kreditorer, svarer alle til de respektive kreditorers andel af det samlede beløb (2 % af det udestående beløb for de første tre rater, 4 % for de næste to rater, 6 % for den resterende rate). Den sidste rate udgør 43 % af kapitalen for hver af de sikrede kreditorer. Dermed er Mikkeli Kommune ikke blevet behandlet mindre fordelagtigt end de private kreditorer i en tilsvarende situation.
(197)
Betinget gældseftergivelse: I henhold til omstruktureringsprogrammet som beskrevet i betragtning 42 og 43 er det beløb, der skal afskrives ved afslutningen af den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure, hvis visse økonomiske krav ikke er opfyldt, baseret på en sammenligning mellem værdien af sikkerhedsstillelsen, hvis Karjaportti fortsætter sine operationer, og værdien af sikkerhedsstillelsen, hvis den realiseres, som fastsættes for de enkelte kreditorer under hensyntagen til deres respektive prioritering. Værdien af sikkerhedsstillelsen i de to scenarier blev fastslået af to uafhængige vurderingsmænd på det tidspunkt, hvor omstruktureringsprogrammet blev iværksat, baseret på sammenlignelige pris- og huslejeoplysninger. På denne baggrund er […] ikke nødt til at afskrive gældsposter ved afslutningen af den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure, idet man er den højest prioriterede kreditor. Beløbet for de øvrige kreditorer blev ligeledes fastsat i henhold til den omtalte metode, hvilket resulterede i de beløb, der er anført i betragtning 43. Den metodologi, der blev anvendt til at fastsætte de respektive beløb, kan betragtes som troværdig, især fordi den sætter den respektive prioritering i forhold til de respektive sikkerhedsstillelser i de to scenarier. I praksis var beregningen baseret på uafhængige ekspertvurderinger, og de samme principper blev anvendt for alle kreditorer ved fastsættelsen af det beløb, som de omstrukturerede gældsposter maksimalt kan nedskrives med ved afslutningen af den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure. I lyset af dette kan alle kreditorer anses for at være blevet behandlet på lige fod.
(198)
Samlet set mener Kommissionen, at Mikkeli Kommune ikke blev behandlet mindre gunstigt end de private kreditorer under den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure. Når der forekommer forskelle i forhold til de øvrige kreditorer, var de begrundet i den forskellige kvalitet af de respektive kreditorers sikkerhed. I lyset af ovenstående må det derfor konkluderes, at støttemodtageren ikke opnåede en fordel efter artikel 107, stk. 1, i TEUF, ved den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure. De betænkeligheder, som Kommissionen gav udtryk for i åbningsbeslutningen, kan afvises, og de i betragtning 31-43 beskrevne foranstaltninger udgør ikke statsstøtte.
7.3.5. Køb af aktier (foranstaltning 7)
(199)
For det første bemærker Kommissionen, at købet af aktier ikke var en del af den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure.
(200)
Finland hævder, at Mikkeli Kommune handlede i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip ved købet af aktierne. Hvis man følger logikken i BP Chemicals-sagen (se betragtning 189-191), skal det for det første fastslås, hvorvidt det markedsøkonomiske investorprincip kan anvendes på foranstaltning 7, idet Mikkeli Kommune allerede tidligere havde gennemført støtteforanstaltninger over for Karjaportti. I denne forbindelse bemærker Kommissionen, at foranstaltning 4 og 5 blev truffet forud for den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure, mens købet af aktier først fandt sted bagefter. Mens formålet med foranstaltning 4 og 5 var at give støttemodtageren mulighed for fortsat at have adgang til likviditet, var det efter indledningen af den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure klart, at der ville blive taget hensyn til disse behov inden for denne procedure. Derfor finder Kommissionen, at foranstaltning 7 kan adskilles fra foranstaltning 4 og 5, og at det markedsøkonomiske investorprincip i princippet finder anvendelse på foranstaltning 7.
(201)
Som beskrevet i betragtning 156, finder det markedsøkonomiske investorprincip anvendelse på en stats køb af jord eller andre aktiver. Finland fremlagde en vurdering af aktiernes værdi, som var udført af […] (55), et ejendomsforvaltningsbureau i Helsinki. Vurderingen er dateret den 29. marts 2005, og aktierne i ejendomsselskabet blev vurderet til mellem 1 mio. og 1,1 mio. EUR. Vurderingen var baseret på værdien af den ejendom, selskabet ejede. Der blev anvendt to metoder til at fastslå værdien: kapitalværdien til markedsleje (i henhold til boligstatistikker udarbejdet af Finlands statistiske kontor) og gensalgsværdien (i henhold til udbudspriser).
(202)
På det tidspunkt hvor aktierne blev solgt, var grunden udlejet til under markedslejen. I henhold til vurderingen kunne man nå op på markedslejen på to år med den maksimale årlige huslejestigning. Derfor blev grundens værdi justeret på købstidspunktet, og i sidste ende købte Mikkeli Kommune aktierne til en pris på 860 000 EUR.
(203)
Vurderingen blev foretaget af en uafhængig ekspert. Den anvendte metodologi, der er beskrevet ovenfor, var først at undersøge kapitalværdien til markedsleje og derefter gensalgsværdien. Begge værdier var baseret på markedsdata, og de to værdier blev anvendt til at fastslå aktiernes værdi, som ligeledes blev justeret til det gældende huslejeniveau på tidspunktet for købet. Denne metodologi anses for troværdig. Kommissionen konkluderer, at aktierne i Kiinteistö Oy Suksimäki blev købt til markedspris, og at foranstaltningen ikke indebar en fordel for Karjaportti.
(204)
På grundlag af ovenstående er de betænkeligheder, som Kommissionen gav udtryk for i åbningsbeslutningen, elimineret, og det konkluderes, at foranstaltningen ikke udgør statsstøtte.
7.3.6. Konvertering af ubetalte renter til lån (foranstaltning 8)
(205)
Finland anfører, at konverteringen af ubetalte renter til lån er en typisk foranstaltning for domstolsovervågede omstruktureringsprocedurer. Det er korrekt, at en sådan foranstaltning kan betragtes som en typisk bestanddel af domstolsovervågede omstruktureringsprocedurer. I den foreliggende sag var konverteringen af ubetalte renter til lån i 2005 i princippet fastlagt i omstruktureringsprogrammet for alle kreditorer med store sikrede gældsposter ([to private kreditorer] og Finnvera). I lyset af dette betragter Kommissionen som sådan ikke konverteringen af ubetalte renter til et lån som statsstøtte. Den har imidlertid kontrolleret, hvorvidt den rentesats, som Mikkeli Kommune anvendte over for Karjaportti, gav sidstnævnte en fordel.
(206)
I denne forbindelse mener Finland, at Mikkeli Kommune handlede i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip, idet private kreditorer konverterede ubetalte renter til lån sammen med Mikkeli Kommune. Først og fremmest mener man i henhold til samme princip som for den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure, at det markedsøkonomiske investorprincip kan anvendes for foranstaltning 8, idet denne foranstaltning er adskilt fra foranstaltning 4 og 5 (se betragtning 189-191). Ved anvendelsen af det markedsøkonomiske investorprincip i den foreliggende sag bemærker Kommissionen følgende: Selv om det er korrekt, at ikke kun Mikkeli Kommune, men også [de private kreditorer] var omfattet af konverteringen, var renten på lånene ikke den samme. [En privat kreditor] opkrævede 3-måneders EURIBOR plus 1,5 % og [den anden private kreditor] 3-måneders EURIBOR plus 2 %, mens Mikkeli Kommune kun opkrævede 3-måneders EURIBOR plus 0,3 %. Dermed ligger den rentesats, som Mikkeli Kommune gik med til at opkræve for lånet, 1,2 % under den rente, som [en privat kreditor] opkrævede, og 1,7 % under den rente, som [en anden privat kreditor] opkrævede. Derfor kan argumentet om, at Mikkeli Kommune anvendte samme betingelser som de private kreditorer, afvises. I lyset af forskellen i rentesatser kan man ligeledes udelukke, at Mikkeli Kommune opkrævede markedsrente for lånet. Derfor giver lånet, som de ubetalte renter blev konverteret til af Mikkeli Kommune, en fordel for Karjaportti.
(207)
Desuden opfylder foranstaltning 8 alle de andre krav til at blive kvalificeret som statsstøtte. Som beskrevet nærmere i betragtning 133, 140 og 141, består lånet af statslige midler og kan henføres til staten, det er selektivt, det fordrejer konkurrencevilkårene og påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.
(208)
På grundlag af ovenstående konkluderer Kommissionen, at foranstaltning 8 udgør statsstøtte.
(209)
Finland fremlagde ingen argumenter med hensyn til foreneligheden af foranstaltning 8. Eftersom Karjaportti var kriseramt på tidspunktet for konverteringen af de ubetalte renter (se betragtning 123-129), vurderer Kommissionen først, hvorvidt foranstaltning 8 er forenelig som støtte til redning og omstrukturering efter rammebestemmelserne for redning og omstrukturering. På det tidspunkt, hvor foranstaltningen blev truffet, var rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004 gældende (56).
(210)
I henhold til rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004, skal redningsstøtte opfylde visse krav, som ikke alle opfyldes af den pågældende foranstaltning.
(a)
For det første gælder det, at selv om foranstaltningen består af likviditetsstøtte i form af et lån (punkt 25, litra a), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004), svarer den opkrævede rentesats ikke mindst til de satser, der gælder for lån til sunde virksomheder (referencesatsen for Finland i december 2005: 4,08 % plus 100 basispoint, mens lånet blev ydet til en rentesats på 3-måneders EURIBOR + 0,3 %, hvilket den 19. december 2005 svarede til 2,486 % plus 30 basispoint).
(b)
For det andet gav Finland ikke tilsagn om at fremsende en omstruktureringsplan senest seks måneder efter godkendelsen af støtten, og varigheden af støtteforanstaltningen var ikke begrænset til seks måneder (punkt 25, litra a) og c), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004).
(c)
For det tredje er princippet om engangsstøtte (punkt 25, litra e), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004) ikke opfyldt, idet selskabet tidligere har modtaget uforenelig og ulovlig statsstøtte, når det har været kriseramt.
(211)
Foranstaltningen opfylder heller ikke alle kravene til omstruktureringsstøtte, som opstilles i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004.
(a)
For det første er foranstaltningen betinget af, at der gennemføres en omstruktureringsplan (punkt 34 i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004). Selv om det er korrekt, at der blev udformet et omstruktureringsprogram for Karjaportti under den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure, overholder dette ikke kravet i punkt 35 i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004 (varighed på 10 år, ingen følsomhedsanalyse, ingen tilbagevenden til langsigtet levedygtighed inden for en rimelig periode).
(b)
For det andet forventes støttemodtagerne at yde et betydeligt bidrag til omstruktureringsplanen med deres egne midler (punkt 43 i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004), og for de omhandlede foranstaltninger er der ingen tegn på, at støttemodtageren har ydet et bidrag selv.
(c)
For det tredje opfylder foranstaltningen ikke princippet om engangsstøtte, idet selskabet tidligere havde modtaget uforenelig og ulovlig statsstøtte, når det var kriseramt.
(212)
Derfor mener Kommissionen, at foranstaltningen ikke blev gennemført i overensstemmelse med rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004.
(213)
Det skal desuden overvejes, hvorvidt foranstaltning 8 kunne være forenelig på grundlag af andre af undtagelserne, jf. artikel 107, stk. 2 og 3, i TEUF. Af de samme grunde som angivet for foranstaltning 4 og foranstaltning 5 (se betragtning 179-186) mener Kommissionen ikke, at nogen af disse undtagelser er opfyldt. Derfor konkluderer Kommissionen, at foranstaltning 8 udgør statsstøtte, der ikke er forenelig med det indre marked.
7.3.7. Afskrivning af gæld i regnskaberne for 2006 og 2008 (foranstaltning 9 og foranstaltning 10)
(214)
Først skal det kontrolleres, hvorvidt denne afskrivning af gæld kunne indebære en fordel for Karjaportti. Dette ville være tilfældet, hvis Mikkeli Kommune opgav at fortsætte inddrivelsen af gælden og gav afkald på de pågældende gældsposter.
(215)
Som beskrevet i betragtning 105, bekræftede Finland, at afskrivningen af gæld blot var en regnskabsmæssig foranstaltning, der ikke påvirker det juridiske forhold mellem kreditor og debitor, hvilket vil sige, at gældsposterne ikke blev eftergivet. I henhold til de dokumenter, som Finland har indsendt, fortsætter Mikkeli Kommune inddrivelsen af gælden.
(216)
I henhold til forsigtighedsprincippet inden for god regnskabspraksis og i overensstemmelse med regnskabsloven 1336/1997, må værdien af fordringer, der medtages i balancen, ikke overstige deres sandsynlige værdi. Derfor bogføres fordringer, der formentlig ikke kan inddrives, som en udgift i resultatopgørelsen.
(217)
Som følge af ovenstående mener Kommissionen, at afskrivningen af gælden kun skete i Mikkeli Kommunes regnskaber i overensstemmelse med regnskabsstandarderne, og at de respektive fordringer fortsat forsøges inddrevet inden for den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure.
(218)
De betænkeligheder, som Kommissionen gav udtryk for i åbningsbeslutningen, er blevet fjernet, og man kan konkludere, at foranstaltningerne ikke indebar en fordel for Karjaportti. Derfor omfatter foranstaltning 9 og 10 ikke statsstøtte.
7.3.8. Omlægning af gæld siden 2009 (foranstaltning 12)
(219)
Finlands argument om, at foranstaltningen er typisk for domstolsovervågede omstruktureringsprocedurer og ikke udgør statsstøtte, kan afvises. For det første var omlægningen af gæld i 2009 ikke en del af det oprindelige omstruktureringsprogram, og for det andet er det forhold, at denne omstrukturering ville ske i overensstemmelse med den nationale lovgivning, ikke tilstrækkeligt til at udelukke, at der er tale om statsstøtte (57).
(220)
I princippet kan foranstaltninger, der reducerer de afgifter, som normalt medtages på en virksomheds budget, ligeledes betragtes som statsstøtte. Med hensyn til omlægning af gæld vurderer Kommissionen en sådan foranstaltning ved at sammenligne med en privat kreditors adfærd (58). Her betragtes staten snarere som en offentlig kreditor, der i lighed med en privat kreditor søger at inddrive skyldige beløb, og som med henblik herpå indgår aftaler med debitor, i henhold til hvilke de akkumulerede gældsposter skal omlægges eller tilbagebetales i rater for at lette tilbagebetalingen (59). Der er tale om begunstigelse i betydningen i artikel 107, stk. 1, i TEUF, hvis det skyldige beløb kan tilbagebetales til den offentlige kreditor på gunstigere betingelser, end en privat kreditor ville have accepteret. Kommissionen bemærker Finlands argument om, at omlægningen aldrig blev gennemført, idet den administrative domstol i Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) forbød gennemførelsen. Men ifølge Finland er tilbagebetalingsplanen for gælden ikke desto mindre blevet forlænget, hvilket har betydet en udsættelse af de forfaldne betalinger. I denne forbindelse bemærker Kommissionen, at den gennemførte omlægning adskiller sig fra den anmeldte omlægning med hensyn til beløbet og tidsplanen. Det faktiske beløb, som Mikkeli Kommune omlagde, er lavere end det oprindeligt anmeldte beløb, og omlægningen blev kun tilladt for kortere perioder end oprindeligt anmeldt. I lyset af dette finder Kommissionen, at de anmeldte foranstaltninger er blevet gennemført med ændringer. Uanset disse ændringer bemærker Kommissionen, at ingen private kreditorer ville have accepteret en omlægning af gæld uanset hvilke grunde, der anføres i denne betragtning.
(221)
En privat kreditor vil normalt søge tvangsfuldbyrdelse, hvis man tidligere har indgået aftale om omlægning af gælden, som debitor ikke har overholdt (60). Mikkeli Kommune accepterede tværtimod en efterfølgende omlægning af gæld, efter at Karjaportti ikke havde overholdt de aftalte betingelser for omlægning af gælden under den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure. Desuden er der ingen særlige grunde til den manglende inddrivelse som f.eks. større sikkerhedsstillelse til Mikkeli Kommune. Endelig mener Kommissionen med hensyn til udsigterne for selskabets fremtidige rentabilitet og levedygtighed, at selskabets økonomiske situation var sådan, at der ikke var grundlag for at tro, at investeringerne ville nå et acceptabelt rentabilitetsniveau inden for en rimelig periode. På det tidspunkt, hvor foranstaltningerne blev truffet, var Karjaportti under konkursbehandling, og siden 2004 havde selskabet desuden været omfattet af domstolsovervågede omstruktureringsprocedurer. I lyset af dette bemærker Kommissionen, at en hypotetisk privat kreditor i samme situation som Mikkeli Kommune ikke ville have accepteret en fortsat omlægning af gælden.
(222)
I denne forbindelse anfører Finland, at Mikkeli Kommune har handlet på lige vilkår med Karjaporttis øvrige kreditorer.
(223)
Men med hensyn til den anmeldte omlægning af gælden var aftalen med de private kreditorer ifølge Finland betinget af aftalen med Mikkeli Kommune. For det andet indebar den planlagte omlægning af gælden tilsyneladende ikke de samme betingelser for alle de sikrede kreditorer. Mens Mikkeli Kommune ville have udskudt betalingen af de udestående gældsposter til 2011, ønskede de private kreditorer fortsat at modtage en rate i 2009. I lyset af dette kan argumentet fra Finlands side afvises.
(224)
På grundlag af ovenstående konkluderer Kommissionen, at foranstaltningen ikke overholder principperne for private kreditorer, og at den giver Karjaportti en fordel.
(225)
For så vidt angår de øvrige krav til kvalificering som statsstøtte efter artikel 107, stk. 1, i TEUF, bemærker Kommissionen, at Mikkeli Kommune godkendte omlægningen, og at den derfor består af statslige midler og kan henføres til staten. Desuden kan foranstaltningen anses for at være selektiv. Endelig fordrejer den konkurrencevilkårene og påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne som nærmere beskrevet i betragtning 133, 140 og 141.
(226)
På grundlag af ovenstående konkluderer Kommissionen, at foranstaltningen udgør statsstøtte.
(227)
Finlands hovedargument var, at denne foranstaltning ikke udgjorde statsstøtte. Landet havde imidlertid ligeledes anmeldt foranstaltning 12 som redningsstøtte (se betragtning 1). Da Mikkeli Kommune accepterede omlægningen af gælden, var Karjaportti kriseramt efter punkt 10, litra c), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004 (se betragtning 123-129). Derfor skal foreneligheden af den pågældende foranstaltning vurderes på grundlag af rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004.
(228)
I henhold til rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004 skal redningsstøtte opfylde visse krav, som den pågældende foranstaltning ikke alle opfylder.
(a)
For det første består foranstaltningen ikke af likviditetsstøtte i form af lånegarantier eller lån (punkt 25, litra a), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004, men af udskydelse af betaling.
(b)
For det andet gav Finland ikke tilsagn om at fremsende en omstruktureringsplan senest seks måneder efter godkendelsen af støtten, og varigheden af støtteforanstaltningen var ikke begrænset til seks måneder (punkt 25, litra a) og c), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004).
(c)
For det tredje er princippet om engangsstøtte (punkt 25, litra e), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004) ikke opfyldt, idet selskabet tidligere har modtaget uforenelig og ulovlig statsstøtte, når det har været kriseramt.
(229)
Foranstaltningen opfylder heller ikke alle kravene til omstruktureringsstøtte, som opstilles i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004.
(a)
For det første er foranstaltningen betinget af, at der gennemføres en omstruktureringsplan (punkt 34 i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004). Det bemærkes, at der ikke blev udarbejdet nogen omstruktureringsplan efter punkt 35 i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004.
(b)
For det andet forventes støttemodtagerne at yde et betydeligt bidrag til omstruktureringsplanen med deres egne midler (punkt 43 i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004), og for de omhandlede foranstaltninger er der ingen tegn på, at støttemodtageren har ydet et bidrag selv.
(c)
For det tredje gælder det, at med henblik på at undgå at fordreje konkurrencevilkårene skal der træffes kompenserende foranstaltninger (punkt 38 i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004). Sådanne foranstaltninger fandtes ikke.
(d)
For det fjerde opfyldte foranstaltningen ikke princippet om engangsstøtte, idet virksomheden tidligere havde modtaget uforenelig og ulovlig statsstøtte, når den var kriseramt.
(230)
Derfor mener Kommissionen, at foranstaltningen ikke blev gennemført i overensstemmelse med rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004.
(231)
Det skal desuden overvejes, hvorvidt foranstaltning 12 kunne være forenelig på grundlag af andre af undtagelserne, jf. artikel 107, stk. 2 og 3, i TEUF.
(232)
Undtagelserne i artikel 107, stk. 2, i TEUF finder ikke anvendelse i den foreliggende sag, eftersom denne foranstaltning ikke har social karakter, ikke ydes til enkelte forbrugere, ikke har til formål er at råde bod på skader, der er forårsaget af naturkatastrofer eller af andre usædvanlige begivenheder og ikke er ydet som støtteforanstaltninger til økonomien i visse af Forbundsrepublikken Tysklands områder, som er påvirket af Tysklands deling.
(233)
Der findes yderligere undtagelser i artikel 107, stk. 3, i TEUF.
(234)
Det hedder i artikel 107, stk. 3, litra a), i TEUF, at "støtte til fremme af den økonomiske udvikling i områder, hvor levestandarden er usædvanlig lav, eller hvor der hersker en alvorlig underbeskæftigelse", kan betragtes som forenelig med det indre marked. På det tidspunkt, hvor støtten blev iværksat, var Karjaportti beliggende i et sådant område.
(235)
Foreneligheden af statsstøtte til støttede områder reguleres i regionalretningslinjerne 1998. I henhold til disse rammebestemmelser er kriseramte selskaber ikke berettiget til regionalstøtte. Derfor konkluderer Kommissionen, at støtten ikke er berettiget til den i artikel 107, stk. 3, litra a), i TEUF anførte undtagelse.
(236)
Det hedder i artikel 107, stk. 3, litra b), i TEUF, at "støtte, der kan fremme virkeliggørelsen af vigtige projekter af fælleseuropæisk interesse eller afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i en medlemsstats økonomi", kan betragtes som forenelig med det indre marked. Kommissionen bemærker, at den pågældende støtte ikke er beregnet til at fremme gennemførelsen af et vigtigt projekt af fælleseuropæisk interesse, og Kommissionen har ej heller fundet det bevist, at den skal afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i den finske økonomi. I lyset af ovenstående betragtninger konkluderer Kommissionen, at støtten ikke kan være omfattet af den i artikel 107, stk. 3, litra b), i TEUF anførte undtagelse.
(237)
I artikel 107, stk. 3, litra d), i TEUF hedder det, at støtte til fremme af kulturen og bevarelse af kulturarven kan betragtes som forenelig med TEUF, når den ikke ændrer samhandels- og konkurrencevilkårene i Unionen i et omfang, der strider mod de fælles interesser. Denne artikel finder tydeligvis ikke anvendelse i det foreliggende tilfælde.
(238)
Artikel 107, stk. 3, litra c), i TEUF giver mulighed for at yde støtte til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner, når den ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse. Kommissionen har udarbejdet adskillige vejledninger og meddelelser, der forklarer, hvordan den har til hensigt at anvende undtagelsen i denne artikel. Imidlertid mener Kommissionen, at på grund af støttens art og kendetegn er det indlysende, at undtagelserne fra disse vejledninger og meddelelser ikke finder anvendelse i den foreliggende sag.
(239)
På grundlag af ovenstående argumenter finder Kommissionen, at foranstaltning 12 udgør statsstøtte, der ikke er forenelig med det indre marked.
7.4. Foranstaltninger truffet af Finnvera
(240)
Kommissionen erindrer indledningsvis om, at Finland i forbindelse med statsstøttebeslutning N 715/2006 har afgivet løfte om, at Finnveras aktiviteter vil være begrænset til administration af statsstøtteordninger. På dette grundlag har Kommissionen den 25. september 2007 (datoen for Kommissionens beslutning) besluttet, at Finnveras fritagelse for indkomstskat ikke udgør statsstøtte. Foranstaltning 13 til 17 er truffet forud for Kommissionens beslutning i sag N 715/2006. Foranstaltning 18 er truffet efter vedtagelsen af Kommissionens beslutning i sag N 715/2006. Derfor skal Kommissionen tage hensyn til de finske myndigheders løfte i denne sag ved sin vurdering af foranstaltning 18.
7.4.1. Garanti stillet den 17. marts 2004 (foranstaltning 13)
(241)
For at kunne betragtes som statsstøtte i henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF skal en foranstaltning gennemføres direkte eller indirekte med statslige midler, og den skal kunne henføres til staten. Finland har ikke anfægtet, at de foranstaltninger Finnvera har truffet, består af statslige midler og kan henføres til staten. Ifølge retspraksis skal en virksomheds midler betragtes som statslige midler, hvis staten ved at udøve sin dominerende indflydelse på sådanne virksomheder er i stand til at styre anvendelsen af deres midler (61). Foranstaltninger, der træffes af en særlig finansieringsinstitution, der kan anses for at være en offentlig instans i henhold til sin statut, kan generelt henføres til staten (62). Domstolen har forklaret begrebet henførelse nærmere i Stardust Marine (63). Den fremførte følgende indikatorer for konstatering af, hvorvidt foranstaltninger kan henføres til staten: Den offentlige virksomhed er integreret i den offentlige myndigheds strukturer, arten af dens aktiviteter og udøvelsen af disse på markedet på samme konkurrencebetingelser som for private operatører, virksomhedens juridiske status (om den er omfattet af offentlig ret eller almindelig virksomhedslovgivning) og intensiteten af de offentlige myndigheders tilsyn med ledelsen af virksomheden. I denne forbindelse bemærker Kommissionen, at Finnveras foranstaltninger er omfattet af forvaltningsretten, hvilket er tegn på, at selskabet er tæt knyttet til myndighederne. Finnvera er et 100 % statsejet specialfinansieringsselskab, der er omfattet af en statsgaranti og hovedsagelig yder statsstøtte og finansiering, som ikke umiddelbart findes på markedet, f.eks. eksportkreditter. Så selv om selskabets aktiviteter delvis kan overlappe de kommercielle bankers, udøver det ikke aktiviteter på samme konkurrencevilkår som private operatører. Selskabet er stiftet i henhold til den almindelige virksomhedslovgivning, men samtidig udøver staten et omfattende tilsyn: Staten udpeger medlemmerne af tilsynsrådet fra de politiske partiers grupper i parlamentet på grundlag af deres repræsentation i det finske parlament. Størstedelen af bestyrelsens medlemmer skal vælges blandt kandidater, der udpeges af flere ministerier (se betragtning 56-57). I lyset af dette finder Kommissionen, at de foranstaltninger, som Finnvera har truffet, består af statslige midler og kan henføres til Finland.
(242)
Med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt foranstaltning 13 udgør en fordel for støttemodtageren, blev foranstaltningen i modsætning til Finlands opfattelse ikke truffet sammen med private kreditorer på de samme betingelser. Selv om det er korrekt, at både […] og […] ydede lån til Karjaportti i 2004, har Kommissionen ingen indikationer på, at disse banker ligeledes ydede garantier. Desuden blev lånene fra de to private kreditorer først ydet i sommeren 2004, dvs. et par måneder efter, at Finnvera havde truffet foranstaltning 13, og det kan derfor ikke godtgøres, at Finnvera handlede "sammen" med dem. Finlands argument om, at garantien blev ydet i overensstemmelse med garantimeddelelse 2000, kan ligeledes afvises. Som forklaret ovenfor tager Kommissionen udgangspunkt i garantimeddelelse 2008 ved vurderingen af foranstaltningen (se betragtning 134). I henhold til punkt 3.2 i garantimeddelelse 2008 kan det udelukkes, at der er tale om statsstøtte i forbindelse med en individuel statsgaranti, hvis låntager ikke er i finansielle problemer. Eftersom Kommissionen mener, at Karjaportti allerede var kriseramt efter rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999 i marts 2004 (se betragtning 123-128), er anvendelsen af garantimeddelelsen ubegrundet. Finland anfører ligeledes, at garantien var belagt med en høj afgift. I lyset af Karjaporttis økonomiske problemer på det tidspunkt, hvor garantien blev ydet, kan den garantipræmie, som Finnvera opkrævede, ikke betragtes som en markedsmæssig afgift. Støttemodtageren havde rent faktisk samlede finansieringsudgifter på [5-8] % for lånet sammen med garantien, mens den daværende referencesats var 4,43 %, hvortil skal lægges mindst 400 basispoint som følge af støttemodtagerens økonomiske problemer. I lyset af ovenstående må foranstaltningen anses for at have medført en fordel for Karjaportti.
(243)
For at blive betragtet som statsstøtte skal en foranstaltning desuden være specifik eller selektiv, idet den udelukkende gavner visse virksomheder eller fremstillingen af visse varer. Foranstaltning 13 blev truffet over for Karjaportti, en specifik virksomhed. Derfor mener Kommissionen, at den udgør en selektiv fordel for støttemodtageren.
(244)
Desuden skal Kommissionen undersøge, hvorvidt foranstaltning 13 vil kunne fordreje konkurrencevilkårene og påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne. I denne forbindelse anfører Finland, at støtteelementet for garantien lå under de minimis-grænsen. Da foranstaltning 13 blev truffet, fandt Kommissionens forordning (EF) nr. 69/2001 af 12. januar 2001 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på de minimis-støtte (64) ("de minimis-forordningen 2001") anvendelse (65). Et at kravene for anvendelse af de minimis-forordningen 2001 er, at den samlede de minimis-støtte til en virksomhed ikke må overstige 100 000 EUR i en given treårig periode. Den omhandlede garanti udgjorde kun 91 000 EUR, hvilket betyder, at den ville ligge under loftet på 100 000 EUR, hvis hele beløbet skulle medtages som støtteelement. Det skal imidlertid afklares, hvorvidt foranstaltning 13 skal vurderes sammen med foranstaltning 4, en garanti, som Mikkeli Kommune ydede i marts 2004, kun ni dage før foranstaltning 13, garantien, som blev ydet af Finnvera. Selv om de to garantier blev ydet af to forskellige enheder og dækkede to separate lån med forskellig løbetid, erstattede disse to lån ét enkelt lån fra Tapiola fra 1992. Foranstaltning 4 og foranstaltning 13 kan derfor anses for at være indført med samme formål, nemlig at konvertere lånet fra Tapiola fra 1992 til nye lån. I lyset af denne tætte forbindelse mellem de to foranstaltninger mener Kommissionen, at foranstaltning 4 og foranstaltning 13 skal betragtes som én foranstaltning, for så vidt angår anvendelsen af loftet på 100 000 EUR i de minimis-forordningen fra 2001. Samlet set overstiger støtteelementet i disse to foranstaltninger 100 000 EUR. Kommissionen konkluderer derfor, at foranstaltning 13 ikke falder inden for de minimis-forordningen fra 2001.
(245)
Endelig anfører Finland, at foranstaltning 13 er en videreførelse af allerede eksisterende passiver, og at Finnveras eksponering derfor ikke øges. Finland fremsatte et tilsvarende argument i forbindelse med foranstaltning 4. På samme måde som for foranstaltning 4 anser Kommissionen ikke foranstaltning 13 for blot at være en videreførelse af en tidligere truffet foranstaltning (se betragtning 164-165).
(246)
På grundlag af ovenstående konkluderer Kommissionen, at foranstaltning 13 udgør statsstøtte.
(247)
Finland fremsatte ingen argumenter vedrørende foreneligheden af foranstaltning 13. Eftersom Karjaportti var kriseramt, da Finnvera ydede garantien (se betragtning 123-128), vurderer Kommissionen først, hvorvidt den er forenelig som rednings- og omstruktureringsstøtte i henhold til rammebestemmelserne for redning og omstrukturering. På det tidspunkt, hvor støtten blev ydet, var rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999 gældende (66).
(248)
I henhold til rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999 skal redningsstøtte opfylde visse krav, som ikke alle opfyldes af den pågældende foranstaltning.
(a)
For det første hang garantien ikke sammen med et lån, der skulle tilbagebetales over en periode på ikke over 12 måneder efter udbetalingen af sidste rate til virksomheden (punkt 23, litra b), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999).
(b)
For det andet fremlagde Finland ikke dokumentation for, at støtten var begrundet i alvorlige sociale vanskeligheder, og at den ikke fik alvorlige negative spillover-effekter i andre medlemsstater (punkt 23, litra c), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999).
(c)
For det tredje blev garantierne ikke tilbagebetalt inden for seks måneder, og der blev heller ikke udarbejdet en omstruktureringsplan efter rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999 (punkt 23, litra d), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999).
(d)
Endelig er der ingen tegn på, at garantien var begrænset til det beløb, der var nødvendigt for at holde virksomheden kørende i den periode, hvor støtten var tilladt (punkt 23, litra e), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999).
(249)
Af de samme årsager som anført ovenfor vedrørende foranstaltning 4 og foranstaltning 5 (se betragtning 177-178) finder Kommissionen heller ikke, at foranstaltning 13 opfylder alle kravene til omstruktureringsstøtte som defineret i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999. Derfor mener Kommissionen, at foranstaltningen ikke blev gennemført i overensstemmelse med rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999.
(250)
Det skal desuden overvejes, hvorvidt foranstaltning 13 kunne være forenelig på grundlag af andre af undtagelserne, jf. artikel 107, stk. 2 og 3, i TEUF. Af de samme grunde som anført for foranstaltning 4 og foranstaltning 5 (se betragtning 179-186), mener Kommissionen ikke, at nogen af undtagelserne er til stede. Derfor konkluderer Kommissionen, at foranstaltning 13 udgør statsstøtte, der ikke er forenelig med det indre marked.
7.4.2. Lån ydet den 12. januar 2006 (foranstaltning 14)
(251)
Finland anfører, at foranstaltningen var planlagt i omstruktureringsprogrammet for den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure, og at Finnvera traf foranstaltningen sammen med private kreditorer.
(252)
Det er korrekt, at foranstaltningen allerede var planlagt i omstruktureringsprogrammet for både Karjaporttis private og offentlige kreditorer. I henhold til den dokumentation, som Finland har fremlagt, fandt konverteringen af renter sted i slutningen af 2005 og begyndelsen af 2006. Private kreditorer konverterede ligeledes deres renter til lån.
(253)
I henhold til logikken i BP Chemicals-sagen (se betragtning 189-191) skal det for det første afgøres, hvorvidt det markedsøkonomiske investorprincip finder anvendelse på foranstaltning 14. I denne forbindelse bemærker Kommissionen, at foranstaltning 4, 5 og 13 blev truffet inden iværksættelsen af den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure, mens foranstaltning 14 blev truffet i løbet af denne procedure. Af de årsager, der anføres ovenfor i betragtning 189-191, mener Kommissionen, at foranstaltning 14 kan adskilles fra foranstaltning 4, 5, og 13. Desuden var foranstaltning 14 også planlagt i selve omstruktureringsprogrammet, som havde til formål at bringe selskabet tilbage på sporet.
(254)
For det andet mener Kommissionen med hensyn til anvendelsen af det markedsøkonomiske investorprincip på den foreliggende foranstaltning, at lånene fra de private kreditorer […] og fra […] kan sammenlignes med lånet fra Finnvera. Som sikrede kreditorer i den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure befinder alle selskaberne sig i en tilsvarende situation. Eftersom disse lån blev ydet på betingelser, der svarede til betingelserne for lånet fra Finnvera (samme løbetid, sammenlignelig tilbagebetalingsperiode), og eftersom den rentesats, som Finnvera opkrævede, var endnu mere gunstig for Finnvera (6-måneders EURIBOR + 2 % var 4,643 % den 1. januar 2006) end den rentesats, de private kreditorer fik (den 1. januar 2006 var 3-måneders EURIBOR + 1,5 % 3,988 % og 3-måneders EURIBOR +2 % var 4,488 %), konkluderer Kommissionen, at foranstaltningen ikke gav Karjaportti en fordel.
(255)
På grundlag af ovenstående konkluderes det, at foranstaltningen ikke udgør statsstøtte.
7.4.3. Modgaranti stillet den 14. september 2006 (foranstaltning 15)
(256)
For det første mener Kommissionen, at støttemodtageren for foranstaltningen er Karjaportti, selv om modgarantien blev stillet over for […]. Den lavere præmie, som […] opkrævede af Karjaportti, tyder på, at […] kun stillede garantien på grund af garantien fra Finnvera. I praksis betaler Karjaportti og ikke […] garantipræmien for modgarantien til Finnvera.
(257)
Under alle omstændigheder mener Finland, at Finnvera handlede på de samme betingelser som de private kreditorer […] og […]. Det er korrekt, at […] og […] befandt sig i en situation, der svarede til Finnveras. Alle tre selskaber er sikrede kreditorer i den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure. De har alle tidligere ydet lån og garantier til Karjaportti ([…]).
(258)
På samme måde som for foranstaltning 14 og i henhold til logikken fra BP Chemicals-sagen (se betragtning 189-191) mener Kommissionen, at det markedsøkonomiske investorprincip finder anvendelse for foranstaltning 15, eftersom denne foranstaltning kan adskilles fra foranstaltning 4, 5 og 13 (se betragtning 253).
(259)
Hvad angår den omhandlede foranstaltning, udgjorde det samlede garanterede lån 1,8 mio. EUR. Finnvera stillede kun modgaranti […] for 16,7 % af dette beløb (300 000 EUR). Den resterende del af lånet var dækket af garantier fra […] og […] (henholdsvis 825 000 EUR og 675 000 EUR), for hvilke Finnvera ikke stillede nogen modgaranti. Set fra støttemodtageren Karjaporttis perspektiv var de samlede udgifter til garantien med modgaranti højere end til garantierne fra […] og […]. Mens de to sidstnævnte opkrævede en garantipræmie på 1,75 % af Karjaportti, var de samlede finansieringsomkostninger til modgarantien for Karjaportti 2,9 % (1,65 % for […]-garantien plus 1,25 % for modgarantien). Det følger heraf, at foranstaltningen, som Finnvera havde truffet, ikke gav Karjaportti en fordel.
(260)
På grundlag af ovenstående konkluderes det, at foranstaltningen ikke udgør statsstøtte.
7.4.4. Lån ydet den 6. juli 2007 (foranstaltning 16)
(261)
Som beskrevet i betragtning 110 anfører Finland, at lånet ikke udgjorde statsstøtte, eftersom det var en del af en større finansieringsforanstaltning, der ligeledes havde deltagelse af private kreditorer.
(262)
På samme måde som for foranstaltning 14 og i henhold til logikken i BP Chemicals-sagen (se betragtning 189-191) finder Kommissionen, at det markedsøkonomiske investorprincip finder anvendelse på foranstaltning 16 (se betragtning 253).
(263)
Som skitseret i betragtning 254 mener Kommissionen, at […] og […] befinder sig i en situation, der kan sammenlignes med Finnveras. For så vidt angår den specifikke omhandlede foranstaltning, er det korrekt, at Finnvera ydede lånet samtidig og på betingelser svarende til […] og […]. Lånenes løbetid var seks måneder for alle kreditorer. For alle lån blev tilbagebetalingen udsat i samme udstrækning (det udestående beløb for alle kreditorer er omkring […] % af det oprindelige beløb). Alle tre lån var sikret med samme sikkerhed som beskrevet i betragtning 66, og sikkerhedsstillelsen er fordelt mellem kreditorerne i henhold til de respektive kreditorers risiko ved de lån, de har ydet. For så vidt angår rentesatsen, opkrævede Finnvera en rente, der er endnu mere gunstig for Finnvera (6-måneders EURIBOR + 2,5 % var 6,847 % den 6. juli 2007) end rentesatsen, som de private kreditorer fik (den 9. juli 2007 var 1-måneds EURIBOR + 2 % 6,105 %). Dermed kan lånet betragtes som værende i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip og udgør ikke statsstøtte.
(264)
På grundlag af ovenstående konkluderes det, at foranstaltningen ikke udgør statsstøtte.
7.4.5. Garanti stillet den 9. januar 2008 (foranstaltning 17)
(265)
Først skal det fastslås, hvilken enhed der har gavn af den omhandlede foranstaltning, […] eller Karjaportti. Finnvera stillede modgarantien over for […], Karjaporttis hovedbankforbindelse. […] stillede igen en garanti for Karjaportti. […] opkrævede en meget lav afgift af Karjaportti for denne garanti, hvilket indikerer, at […] kun stillede garantien til Karjaportti, fordi den var dækket af modgarantien fra Finnvera. Kommissionen bemærker ligeledes, at ikke […], men Karjaportti betaler garantipræmien for modgarantien til Finnvera. I lyset af dette mener Kommissionen, at støttemodtageren for foranstaltningen er Karjaportti.
(266)
For det andet skal det vurderes, hvorvidt foranstaltningen medfører en fordel for Karjaportti. I den forbindelse hævder Finland, at modgarantien ikke udgør statsstøtte, idet en anden privat part deltog i ordningen. Dette argument kan afvises, idet Finnvera stillede en modgaranti for garantien til den involverede private part, hvilket betyder, at Finnvera og den private part overhovedet ikke befandt sig i den samme situation.
(267)
I lyset af dette vurderer Kommissionen foranstaltningen på grundlag af garantimeddelelsen 2008. Selv om det er korrekt, at Finnveras modgaranti ikke dækker mere end 80 % af […] garanti, var støttemodtageren, Karjaportti, kriseramt på det tidspunkt, hvor garantien blev stillet som beskrevet nærmere i betragtning 123-128. Dermed kan det ikke udelukkes, at der var tale om støtte efter punkt 3.2 i garantimeddelelsen 2008.
(268)
Selv om en garanti ikke opfylder alle kravene i punkt 3.2 i garantimeddelelsen 2008, kan præmien på en garanti stadig føre til den konklusion, at garantien ikke udgør statsstøtte. Under alle omstændigheder mener Kommissionen i den foreliggende sag og i modsætning til Finlands synspunkt, at foranstaltningen ikke kan betragtes som værende fri for støtte. Garantien blev ydet til en lav garantipræmie, selv om selskabet stod over for problemer (se betragtning 123-128), og risikoen for Finnvera kunne betragtes som betydelig. Derfor anses foranstaltningen for at indebære en fordel for Karjaportti. Kommissionen bemærker ligeledes i denne forbindelse, at Finnvera i henhold til de finske myndigheders løfte i forbindelse med sag N 715/2006 ikke måtte yde markedsbaseret finansiering.
(269)
Desuden opfylder foranstaltningen alle de øvrige krav til at blive kvalificeret som statsstøtte. Som beskrevet i betragtning 241 består de foranstaltninger, der træffes af Finnvera, af statslige midler og kan henføres til staten. Foranstaltning 17 er ligeledes selektiv, eftersom den eneste begunstigede virksomhed er Karjaportti. Endelig fordrejer den konkurrencevilkårene og påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.
(270)
På grundlag af ovenstående konkluderer Kommissionen, at foranstaltningen udgør statsstøtte.
(271)
Finland anførte ikke, at foranstaltning 17 var forenelig med det indre marked. Da Finnvera traf foranstaltningen, var Karjaportti kriseramt efter rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004 (se betragtning 123-128). Dermed kunne foranstaltningen kun være forenelig som rednings- og omstruktureringsstøtte i henhold til rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004.
(272)
I henhold til rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004 skal redningsstøtte opfylde visse krav, som ikke alle opfyldes af den undersøgte foranstaltning.
(a)
For det første ophørte garantien ikke senest seks måneder efter udbetalingen af første rate (punkt 25, litra a), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004).
(b)
For det andet tilsendte Finland ikke Kommissionen en omstruktureringsplan eller en likvidationsplan eller dokumentation for, at garantien var ophævet senest seks måneder efter godkendelsen af foranstaltningen (punkt 25, litra c), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004).
(c)
For det tredje er betingelsen om engangsstøtte (punkt 25, e), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004) ikke opfyldt, idet selskabet tidligere havde modtaget uforenelig og ulovlig statsstøtte, når det var kriseramt.
(273)
Foranstaltningen opfylder heller ikke alle kravene til omstruktureringsstøtte, som opstilles i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004.
(a)
For det første er foranstaltningen betinget af, at der gennemføres en omstruktureringsplan (punkt 34 i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004). Det bemærkes, at der ikke var udarbejdet en omstruktureringsplan i henhold til punkt 35 i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering.
(b)
For det andet forventes støttemodtagerne at yde et betydeligt bidrag til omstruktureringsplanen med deres egne midler (punkt 43 i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004), og for de omhandlede foranstaltninger er der ingen tegn på, at støttemodtageren har ydet et bidrag selv.
(c)
For det tredje gælder det, at med henblik på at undgå at fordreje konkurrencevilkårene skal der træffes kompenserende foranstaltninger (punkt 38 i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004). Sådanne foranstaltninger fandtes ikke.
(d)
For det fjerde opfyldte foranstaltningen ikke princippet om engangsstøtte, idet virksomheden tidligere havde modtaget uforenelig og ulovlig statsstøtte, når den var kriseramt.
(274)
Derfor mener Kommissionen ikke, at foranstaltningen blev gennemført i overensstemmelse med rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004.
(275)
Det skal desuden overvejes, hvorvidt foranstaltning 17 kunne være forenelig på grundlag af andre af undtagelserne, jf. artikel 107, stk. 2 og 3, i TEUF. Af de samme grunde som angivet for foranstaltning 4 og foranstaltning 5 (se betragtning 179-186) mener Kommissionen ikke, at nogen af disse undtagelser er opfyldt. Derfor konkluderer Kommissionen, at foranstaltning 17 udgør statsstøtte, der ikke er forenelig med det indre marked.
8. TILBAGESØGNING
(276)
I henhold til TEUF og retspraksis ved Domstolen har Kommissionen beføjelser til at beslutte, at den pågældende stat skal ophæve eller ændre en støtteforanstaltning (67), når det konstateres, at den er uforenelig med det indre marked. Domstolen har ligeledes konsekvent statueret, at formålet med en stats forpligtelse til at ophæve støtteforanstaltninger, som Kommissionen anser for uforenelig med det indre marked, er at genoprette den tidligere situation (68). I den forbindelse har Domstolen bestemt, at dette mål er nået, når støttemodtageren har tilbagebetalt det beløb, der er modtaget i ulovlig støtte og således mister sin fordel i forhold til sine konkurrenter på markedet, og situationen forud for støtteudbetalingen er genoprettet (69).
(277)
I henhold til denne retspraksis bestemmes det i artikel 14 i procedureforordningen, at "i negative beslutninger om ulovlig støtte bestemmer Kommissionen, at den pågældende medlemsstat skal træffe alle nødvendige foranstaltninger til at kræve støtten tilbagebetalt fra støttemodtageren."
(278)
Dermed skal seks af de omhandlede foranstaltninger betragtes som ulovlig og uforenelig støtte:
-
garanti stillet den 8. marts 2004 af Mikkeli Kommune (foranstaltning 4)
-
garanti stillet den 10. maj 2004 af Mikkeli Kommune (foranstaltning 5)
-
konvertering af ubetalte renter til lån (foranstaltning 8)
-
omlægning af gæld siden 2009 (foranstaltning 12)
-
garanti stillet den 17. marts 2004 af Finnvera (foranstaltning 13)
-
garanti stillet den 9. januar 2008 af Finnvera (foranstaltning 17).
(279)
Denne støtte skal derfor tilbagesøges for at genoprette den situation, der fandtes på markedet, inden støtteforanstaltningen blev gennemført. Tilbagesøgningen skal derfor finde sted fra det tidspunkt, hvor støttemodtageren opnåede en fordel, dvs. da støtten blev stillet til rådighed for støttemodtageren, og skal pålægges renter, indtil den er fuldt tilbagebetalt.
8.1. Tilbagebetaling af støtte i form af garantier
(280)
Det uforenelige støtteelement i to garantier fra Mikkeli Kommune i 2004 (foranstaltning 4 og foranstaltning 5) og i garantierne fra Finnvera i 2005 (foranstaltning 13) og 2008 (foranstaltning 17) fastsættes i henhold til følgende principper.
(281)
I princippet kan en statsgaranti udgøre støtte op til den samlede størrelse af det bagved liggende lån, hvis støttemodtageren ikke selv har mulighed for at få adgang til de finansielle markeder (70). I den foreliggende sag har Finland imidlertid påvist, at Karjaportti stadig kunne få adgang til de finansielle markeder på det tidspunkt, hvor garantien blev stillet i 2004, ved at fremlægge oplysninger om lån, som private långivere havde ydet til støttemodtageren (se betragtning 93). Der foreligger få oplysninger om, hvorvidt Karjaportti stadig havde adgang til markederne i 2008, da støtteforanstaltning 17 blev gennemført. I denne forbindelse bemærker Kommissionen, at modgarantien fra Finnvera kun dækkede 80 % af garantien fra en privat kreditor, hvilket betyder, at den private kreditor stadig bar 20 % af risikoen. I lyset af dette må virksomheden stadig anses for at have adgang til de finansielle markeder uden garantien fra 2008.
(282)
Men i lyset af Karjaporttis økonomiske problemer på tidspunktet, hvor støtteforanstaltningerne blev indført, ville kommercielle banker have opkrævet en tilsvarende højere rentesats end den, virksomheden opnåede med statsgarantierne, idet sidstnævnte giver bankerne en yderligere sikkerhed. Derfor mener Kommissionen, at Karjaportti fik en lavere rentesats takket være garantierne.
(283)
I henhold til punkt 4.2 i garantimeddelelsen 2008 skal de samlede finansieringsomkostninger ved garanterede lån (rentesats plus garantipræmie) sammenlignes med markedsrenten for et tilsvarende lån uden statsgaranti, når der ikke forefindes en sammenlignelig garantipræmie på markedet. I mange tilfælde findes der ikke en sådan markedsrente. Derfor har Kommissionen i sin meddelelse om revision af metoden for fastsættelse af referencesatsen og kalkulationsrenten (71) ("referencesatsmeddelelsen 2008") indført en finansiel metodologi, der kan anvendes i stedet for en markedsrente i henhold til begrundelserne i punkt 4.2 i garantimeddelelsen 2008.
(284)
I den foreliggende sag er der ingen indikation af, hvad Karjaportti skulle have betalt for et sammenligneligt lån uden statsgaranti. Desuden stammer de tre garantier fra perioden forud for den økonomiske og finansielle krise. Kommissionen er desuden af den opfattelse, at eftersom der er gået lang tid siden støtteforanstaltningerne blev indført, vil det være vanskeligt at beregne en "reel" markedsrente for en finsk kødproducent. Derfor vil Kommissionen benytte den relevante referencesats i stedet for markedsrenten.
8.1.1. Garanti stillet den 8. marts 2004 (foranstaltning 4)
(285)
For så vidt angår foranstaltning 4, kunne sikringen af Karjaporttis lån betragtes som normal i henhold til referencesatsmeddelelsen 2008. Karjaportti stillede et ejendomspant og et erhvervspant som sikkerhed for foranstaltning 4. De tinglyste værdier af disse to instrumenter er temmelig høje (se betragtning 27). Man skal imidlertid tage højde for, at præcis den samme sikkerhed allerede var blevet brugt til at sikre krav fra Mikkeli Kommune (f.eks. foranstaltning 1), således at det fulde beløb ikke ville være tilgængeligt for den omhandlede foranstaltning. Man skal også tage højde for, at den faktiske værdi af ejendomspantet og af erhvervspantet afhænger af værdien af de pantsatte goder og Mikkeli Kommunes placering i konkursordenen.
(286)
I denne forbindelse bemærkes det, at Finland ikke kunne fremlægge en vurdering af sikkerhedsstillelsens værdi på det tidspunkt, hvor garantien blev stillet. Finland fremlagde imidlertid to uafhængige vurderinger af den overordnede sikkerhed, som blev anvendt til at udforme omstruktureringsprogrammet, dateret den 15. februar 2005 (se betragtning 43), hvilket er ret tæt på den dato, hvor garantien blev stillet. I denne forbindelse nævnes det, at i lyset af Mikkeli Kommunes placering i konkursordenen kan ejendomspantet være tilstrækkeligt til at dække kravet, hvis grunden fortsat anvendes. Hvis Karjaportti skal likvideres, er grundens værdi muligvis for lav til at dække alle Mikkeli Kommunes krav. Erhvervspantet kan kun dække en del af Mikkeli Kommunes krav. I lyset af dette virker det plausibelt at betragte den stillede sikkerhed som sikkerhedsstillelse af normal kvalitet.
(287)
Derfor er den rentesats, som Karjaportti skulle have betalt for et lån på markedsbetingelser uden en garanti, referencesatsen på 4,43 % plus en risikopræmie på 650 basispoint, som afspejler den gældende risikopræmie for en kriseramt virksomhed, der stiller normal sikkerhed. Støttebeløbet skal derfor beregnes som forskellen mellem denne teoretiske markedsrente og den reelle rentesats for det garanterede lån (4 %), efter fradrag af den faktiske pris på garantien, dvs. 0 basispoint. Forskellen mellem disse satser skal beregnes for den periode, hvor den faktiske sats reelt blev anvendt.
(288)
Støtten pålægges renter fra det tidspunkt, hvor forskellen mellem den teoretiske rente og den faktiske rente for det garanterede lån ville være forfaldet, og frem til den faktiske tilbagebetaling.
8.1.2. Garanti stillet den 10. maj 2004 (foranstaltning 5)
(289)
For så vidt angår foranstaltning 5, kan sikkerheden betragtes som normal i henhold til referencesatsmeddelelsen 2008. Karjaportti stillede samme sikkerhed som for foranstaltning 4, dvs. et ejendomspant i produktionsanlægget i Tikkala og et erhvervspant. Desuden blev der stillet et "særligt pant" i produktionsanlægget i Tikkala med en tinglyst værdi på 1 135 268 EUR (se betragtning 29). For alle disse elementer af sikkerhedsstillelse finder det samme ræsonnement som for foranstaltning 4 anvendelse, og det virker plausibelt at betragte den stillede sikkerhed som normal sikkerhedsstillelse.
(290)
Rentesatsen, som Karjaportti skulle have betalt for et lån på markedsbetingelser uden garantien, er igen referencesatsen på 4,43 % plus en risikopræmie på 650 basispoint. Støttebeløbet skulle derfor beregnes som forskellen mellem denne teoretiske markedsrente og den faktiske rentesats for det garanterede lån (12-måneders EURIBOR + 0,3 %) efter fradrag af den faktiske pris, der blev betalt for garantien, dvs. 0 basispoint. Forskellen mellem disse satser skal beregnes for den periode, hvor den faktiske sats reelt blev anvendt.
(291)
Støtten pålægges renter fra det tidspunkt, hvor forskellen mellem den teoretiske rente og den faktiske rente for det garanterede lån ville være forfaldet, og frem til den faktiske tilbagebetaling.
8.1.3. Garanti stillet den 17. marts 2004 (foranstaltning 13)
(292)
Kommissionen er ikke klar over de nærmere detaljer i sikkerhedsstillelsen for foranstaltning 13 og kan derfor kun beskrive metoden for, hvordan tilbagebetalingen skal foregå. Hvis der rent faktisk var stillet garanti for foranstaltning 13, skulle værdien af denne sikkerhedsstillelse fastslås først, jf. referencesatsmeddelelsen.
(293)
Rentesatsen, som Karjaportti skulle betale for et lån på markedsbetingelser uden garantien, er igen referencesatsen på 4,43 % plus en risikopræmie, der afspejler sikkerhedsstillelsens værdi. Støtteelement bør beregnes som forskellen mellem denne teoretiske markedsrente og den faktiske rentesats for det garanterede lån ([2-5] %), efter fradrag af den faktisk betalte pris for garantien, som var 3 %. Forskellen mellem disse satser skal beregnes for den periode, hvor den faktiske sats reelt blev anvendt.
(294)
Støtten pålægges renter fra det tidspunkt, hvor forskellen mellem den teoretiske rente og den faktiske rente for det garanterede lån ville være forfaldet, og frem til den faktiske tilbagebetaling.
8.1.4. Garanti stillet den 9. januar 2008 (foranstaltning 17)
(295)
For så vidt angår foranstaltning 17, kunne sikkerhedsstillelsen betragtes som normal i henhold til referencesatsmeddelelsen 2008. Karjaportti stillede sikkerhed i form af en aktiepost i et selskab, som ifølge Finnvera vurderes til en værdi på […] EUR som nærmere beskrevet i betragtning 3.2.5. Rentesatsen, som Karjaportti skulle have betalt for et lån på markedsbetingelser uden garantien, er igen referencesatsen på 5,19 % plus en risikopræmie på 650 basispoint. Støttebeløbet bør derfor beregnes som forskellen mellem denne teoretiske markedsrente og den faktiske rentesats for det garanterede lån ([0-3] % plus renten på udestående beløb i henhold til underleverandøraftalen) efter fradrag af den faktiske pris, der blev betalt for garantien, dvs. 250 basispoint. Forskellen mellem disse satser skal beregnes for den periode, hvor den faktiske sats reelt blev anvendt.
(296)
Støtten pålægges renter fra det tidspunkt, hvor forskellen mellem den teoretiske rente og den faktiske rente for det garanterede lån ville være forfaldet, og frem til den faktiske tilbagebetaling.
8.2. Tilbagebetaling af støtte i form af konvertering af ubetalte renter til lån (foranstaltning 8)
(297)
Det uforenelige støtteelement i foranstaltning 8, et lån ydet af Mikkeli Kommune, skal fastslås. Som beskrevet i betragtning 45-46 ydede Mikkeli Kommune lånet til en lavere rente end Karjaporttis private kreditorer. I princippet beregnes støtteelementet for et lån som forskellen mellem den faktiske rentesats for lånet og markedssatsen. I den foreliggende sag ydede private kreditorer lån sammen med Mikkeli Kommune. De rentesatser, som de private kreditorer opkrævede, kan betragtes som en indikation på en markedssats.
(298)
Støttebeløbet bør derfor beregnes som forskellen mellem den gennemsnitlige rentesats på lånene fra de private kreditorer (3-måneders EURIBOR + 2 % og 3-måneders EURIBOR + 1,5 %) og den faktiske rentesats for lånet (3-måneders EURIBOR + 0,3 %).
(299)
Forskellen mellem disse satser skal beregnes for den periode, hvor den faktiske sats reelt blev anvendt.
(300)
Støtten pålægges renter, der beregnes fra det tidspunkt, hvor forskellen mellem de teoretiske renter og den faktiske rentesats for lånet ville være forfaldet, frem til den faktiske tilbagebetaling.
8.3. Tilbagebetaling af støtte i form af omlægning af gæld siden 2009 (foranstaltning 12)
(301)
Det uforenelige støtteelement i foranstaltning 12, Mikkeli Kommunes omlægning af gæld siden 2009, skal fastslås. Som beskrevet i betragtning 219-226 blev den anmeldte omlægning af gæld gennemført med visse ændringer. Kommissionen er ikke klar over de nærmere detaljer ved den gennemførte omlægning, og den kan derfor kun beskrive metoden for, hvordan tilbagebetalingen skal foregå.
(302)
Støtten blev stillet til rådighed for virksomheden fra det tidspunkt, hvor Osuuskunta Karjaportti fraveg den aftalte betalingsplan i henhold til den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure i 2006. Kommissionen mener, at Karjaportti på det tidspunkt, hvor støtten blev gennemført, ikke længere var i stand til at optage lån på de finansielle markeder. Derfor svarer støtten til størrelsen af den omlagte gæld. Det beløb, der skal tilbagebetales, er derfor lig med beløbet på de omlagte gældsposter over for Mikkeli Kommune. Allerede tilbagebetalte dele af beløbet kan imidlertid fratrækkes det beløb, der skal tilbagebetales.
(303)
Støtten pålægges renter fra den dato, hvor den blev stillet til rådighed for virksomheden, og frem til den faktiske tilbagebetaling.
9. KONKLUSION
(304)
Kommissionen bemærker, at en formel undersøgelse af garantien på 2,75 mio. EUR, som Finland anmeldte, men efterfølgende trak tilbage, ikke længere havde noget formål i henhold til artikel 8 i procedureforordningen.
(305)
For så vidt angår garantien fra 2000 og Mikkeli Kommunes overdragelse af grunden samme år, betragter Kommissionen disse foranstaltninger som statsstøtte, der er forenelig som investeringsstøtte i henhold til regionalretningslinjerne 1998.
(306)
Mikkeli Kommunes køb af grunden i 2002 anses ikke for at udgøre støtte, da købet skete på markedsbetingelser.
(307)
Garantierne, som Mikkeli Kommune ydede i marts 2004 og maj 2004, kan betragtes som statsstøtte, eftersom Karjaportti var en kriseramt virksomhed i henhold til definitionen i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999 på det tidspunkt, hvor garantierne blev ydet. Disse foranstaltninger er ikke forenelige med det indre marked, eftersom ingen af bestemmelserne i 107, stk. 2 og 3, i TEUF er opfyldt.
(308)
De foranstaltninger, som Mikkeli Kommune traf inden for den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure, blev truffet sammen med sammenlignelige private kreditorer og på tilsvarende betingelser. Derfor konkluderer Kommissionen, at det markedsøkonomiske investorprincip var overholdt, og at foranstaltningerne ikke udgør statsstøtte.
(309)
Både Mikkeli Kommunes køb af aktier og afskrivningen af gæld i regnskaberne for 2007 og 2008 kan betragtes som værende fri for statsstøtte.
(310)
Mikkeli Kommunes konvertering af ubetalte renter til et lån i december 2005 kan betragtes som statsstøtte, eftersom Karjaportti var en kriseramt virksomhed i henhold til definitionen i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004 på det tidspunkt, hvor støtten blev ydet. Disse foranstaltninger er ikke forenelige med det indre marked, eftersom ingen af bestemmelserne i 107, stk. 2 og 3, i TEUF er opfyldt.
(311)
For så vidt angår omlægningen af gæld, som Mikkeli Kommune accepterede i 2009, bemærkes det, at der var tale om en efterfølgende omlægning af gæld. I lyset af dette mener Kommissionen, at en privat kreditor ikke ville have accepteret en sådan omlægning af gæld, og at foranstaltningen udgør statsstøtte. Da Karjaportti var kriseramt i henhold til definitionen i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004 på det tidspunkt, hvor støtten blev ydet, ville foranstaltningen kun have været forenelig i henhold til disse rammebestemmelser. Da ikke alle krav er opfyldt, konkluderes det, at foranstaltningen udgør uforenelig statsstøtte.
(312)
Garantien fra Finnvera den 17. marts 2004 udgør ligeledes statsstøtte, som ikke er forenelig i henhold til rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999. Lånet fra Finnvera den 12. januar 2006 udgør ikke statsstøtte, da det blev ydet sammen med sammenlignelige private kreditorer og på tilsvarende betingelser. Det samme gælder for garantien fra Finnvera i september 2006 og lånet, der blev ydet i juli 2007.
(313)
Endelig kan garantien, som Finnvera ydede den 9. januar 2008 betragtes som statsstøtte, idet Karjaportti var kriseramt i henhold til definitionen i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004 på det tidspunkt, hvor garantien blev ydet. Foranstaltningen er ikke forenelig med det indre marked, idet ingen af bestemmelserne i artikel 107, stk. 2 og 3, i TEUF er opfyldt -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Den formelle undersøgelsesprocedure i henhold til artikel 108, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde vedrørende garantien på 2,75 mio. EUR (foranstaltning 11), som Finland anmeldte, men efterfølgende trak tilbage, indstilles.
Artikel 2
Støtteforanstaltningerne, som Finland har gennemført over for Osuuskunta Karjaportti, og som består af:
-
køb af grunde i 2002 (foranstaltning 3)
-
foranstaltninger truffet inden for den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure (foranstaltning 6)
-
købet af aktier fra Osuuskunta Karjaportti (foranstaltning 7)
-
afskrivningen af gæld i regnskaberne for 2006 og 2008 (foranstaltning 9 og foranstaltning 10)
-
Finnvera-lånet, som blev ydet i juni 2006 (foranstaltning 14)
-
Finnvera-modgarantien, som blev stillet i september 2006 (foranstaltning 15) og
-
Finnvera-lånet, som blev ydet i juli 2007 (foranstaltning 16)
udgør ikke statsstøtte efter artikel 107, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.
Artikel 3
Statsstøtteforanstaltningerne, som Finland har gennemført over for Osuuskunta Karjaportti, og som består af:
-
en garanti stillet i juni 2000 (foranstaltning 1) og
-
overdragelsen af en grund samme år (foranstaltning 2)
er forenelige med det indre marked efter artikel 107, stk. 3, litra a), i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.
Artikel 4
Statsstøtteforanstaltningerne, som Finland har gennemført over for Osuuskunta Karjaportti, og som består af:
-
garanti stillet den 8. marts 2004 af Mikkeli Kommune (foranstaltning 4)
-
garanti stillet den 10. maj 2004 af Mikkeli Kommune (foranstaltning 5)
-
konvertering af ubetalte renter til lån (foranstaltning 8)
-
garanti stillet af Finnvera den 17. marts 2004 (foranstaltning 13)
-
garanti stillet af Finnvera den 9. januar 2008 (foranstaltning 17)
-
omlægning af gæld siden 2009 (foranstaltning 12)
blev gennemført ulovligt af Finland i strid med artikel 108, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og er uforenelige med det indre marked.
Artikel 5
1. Finland skal tilbagesøge den i artikel 4 omhandlede støtte fra støttemodtageren.
2. Den støtte, der skal tilbagesøges, pålægges renter fra det tidspunkt, hvor den blev udbetalt til støttemodtagerne, og indtil den er tilbagebetalt.
3. Rentebeløbet beregnes med renters rente i overensstemmelse med kapitel V i Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004.
4. Finland skal indstille alle udestående udbetalinger af den i artikel 4 omhandlede støtte med virkning fra datoen for meddelelsen af denne afgørelse.
Artikel 6
1. Tilbagesøgningen af støtte, der er tildelt i henhold til den i artikel 4 omhandlede støtteordning, iværksættes omgående og effektivt.
2. Finland sikrer, at denne afgørelse efterkommes senest fire måneder efter datoen for dens meddelelse.
Artikel 7
1. Senest to måneder efter meddelelsen af denne afgørelse sender Finland Kommissionen følgende oplysninger:
(a)
det samlede beløb (hovedstol og renter), som støttemodtageren skal tilbagebetale
(b)
en detaljeret beskrivelse af de foranstaltninger, der allerede er truffet eller er planlagt for at efterkomme beslutningen
(c)
dokumentation for, at støttemodtagerne har fået påbud om at tilbagebetale støtten.
2. Finland holder Kommissionen underrettet om udviklingen i de foranstaltninger, der på nationalt plan træffes for at efterkomme denne afgørelse, indtil den støtte, der er tildelt i henhold til artikel 4, er fuldt tilbagebetalt. Finland indsender på Kommissionens anmodning straks oplysninger om de foranstaltninger, der allerede er truffet eller er planlagt for at efterkomme afgørelsen. Finland giver tillige detaljerede oplysninger om de støttebeløb og renter, støttemodtagerne allerede har tilbagebetalt.
Artikel 8
Denne afgørelse er rettet til Republikken Finland.
Udfærdiget i Bruxelles, den 12. juni 2012.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2012. június 12.)
SA. 27420 (C 12/2009) (ex N 19/2009). számú, Finnország által az Osuuskunta Karjaportti javára végrehajtott intézkedésekről
(az értesítés a C(2012) 3249. számú dokumentummal történt)
(Csak a finn és a svéd nyelvű szöveg hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2013/8/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére,
tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra és különösen annak 62. cikke (1) bekezdésének a) pontjára,
Miután az említett rendelkezéseknek megfelelően felkérte az érdekelt feleket észrevételeik megtételére, tekintettel ezekre az észrevételekre (1),
mivel:
1. ELJÁRÁS
(1)
2009. január 15-i levelében Finnország értesítette a Bizottságot arról a megmentési célú támogatásról, amelynek keretében átütemezték az Osuuskunta Karjaportti (a továbbiakban ‧Karjaportti‧; az értesítés időpontjában használt neve Järvi-Suomen Portti Osuuskunta) számára vállalt kezességet és az adósságot. 2009. február 5-i, 2009. február 11-i, 2009. február 16-i és 2009. február 20-i levelében Finnország további információkat szolgáltatott a Bizottságnak.
(2)
2009. április 8-i levelében a Bizottság tájékoztatta Finnországot arról a határozatáról, hogy az értesítésben szereplő intézkedés valamint több korábban végrehajtott intézkedés tekintetében megindítja az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 108. cikke (2) bekezdésében meghatározott eljárást (2). A megindító határozatot követően Finnország 2009. május 13-i levelében további információkat szolgáltatott a Bizottságnak.
(3)
A Bizottságnak az eljárás megindítására irányuló határozata az Európai Unió Hivatalos Lapjában került közzétételre (3). A Bizottság felkérte az érdekelt feleket a támogatási intézkedéssel kapcsolatos észrevételeik megtételére.
(4)
A Bizottság az érdekelt felek egyikétől kapott észrevételeket. Azokat továbbította Finnországnak, amely lehetőséget kapott észrevétel tételére. Azokat az észrevételek a 2009. augusztus 28-i levélben tették meg. Finnország 2009. november 3-i emailjében további tájékoztatást adott.
(5)
2009. december 15-i levelében a Bizottság tájékoztatta Finnországot arról, hogy kiterjeszti az EUMSZ 108. cikke (2) bekezdésében meghatározott eljárást a korábban végrehajtott intézkedésekre. Finnország 2010. február 12-i levelében további tájékoztatást nyújtott a Bizottságnak.
(6)
A Bizottságnak az eljárás kiterjesztésére irányuló határozata az Európai Unió Hivatalos Lapjában került közzétételre (4). A Bizottság felkérte az érdekelt feleket a támogatási intézkedéssel kapcsolatos észrevételeik megtételére. A Bizottság nem kapott további észrevételeket az érdekelt felektől.
(7)
Finnország 2010. március 1-jén tájékoztatta a Bizottságot, hogy visszavonta a Karjaportti számára nyújtott kezességről szóló értesítést. A Bizottság 2010. március 26-i levelében tájékoztatta Finnországot arról, hogy a kezességvállalásról szóló értesítés visszavonásával a végső határozatban a többi értékelt intézkedéssel együtt fog foglalkozni. Ezenkívül a Bizottság kérdéseket intézett Finnországhoz, amelyekre Finnország 2010. április 22-i levelében válaszolt. A Bizottság 2010. július 15-én tájékoztatás kért Finnországtól, amelyre Finnország 2010. augusztus 20-án válaszolt. A Bizottság 2010. szeptember 28-án további tájékoztatást kért Finnországtól, amelyre Finnország 2010. november 29-én válaszolt. Végezetül a Bizottság 2011. november 16-i levelében további tájékoztatást kért. Finnország ezt a tájékoztatást 2011. december 16-án adta meg.
2. A KEDVEZMÉNYEZETT
2.1. A Karjaportti szövetkezet
(8)
A Karjaportti szövetkezet telephelye Mikkeli városban található, termelő létesítményei Mikkeli és Kouvola városokban, mindkét helység az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja szerint regionális támogatásra jogosult kelet-finnországi régióban (Itä-Suomi) van. A szövetkezetet eredetileg 1914-ben alapították. 1950-ben neve Osuusteurastamo Karjaportti lett; 2002. december 31. óta használt neve Järvi-Suomen Portti Osuuskunta, 2010. december 14. óta Karjaportti néven ismert. Jelenleg a Karjaportti 300 állandó alkalmazottal valamint tavasszal és nyáron további 100-120 idénymunkással dolgozik.
(9)
A Karjaportti tevékenysége élelmiszergyártás, mégpedig hús feldolgozása olyan termékekké, mint húsgombóc és kolbász. Ezenkívül a szövetkezet csomagolt hús, darabolt hús és zsigerelt állat értékesítésével foglalkozik. A Karjaportti kis mennyiségben exportál más tagállamokba.
2.2. A Karjaportti pénzügyi helyzete
(10)
2004. december 1-je óta a Karjaportti a 47/1993 számú Vállalatszerkezet-átalakítási Törvény (5) szerinti bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás alatt áll (a továbbiakban „bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás”; a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárásról további információk találhatók a (31)-(43) preambulumbekezdésben).
(11)
A Karjaportti bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás előtti és alatti pénzügyi helyzetére vonatkozó adatok az alábbi táblázatban láthatók:
I. táblázat
A Karjaportti főbb pénzügyi adatai euróban
Év
Forgalom
Működési eredmény
Nettó eredmény (nyereség/veszteség)
Előző számviteli időszakok hiánya
Részvénytőke / Tartalékok és függőség
Tőkemérleg
2000
139 620 882
8 682
-1 169 091
7 681 411/ 10 247 107
8 893 097
2001
139 748 861
2 082 662
549 865
7 812 809/ 9 078 473
9 442 963
2002
135 781 234
2 259 488
14 382
7 783 428/ 9 559 942
17 357 751
2003
128 354 480
-3 299 914
-6 009 055
7 585 778/ 9 506 525
11 083 248
2004
125 849 631
-3 972 464
-10 686 420
7 234 608/ 3 497 953
46 141
2005
101 507 619
-6 629 915
-9 235 908
-7 404 955
7 772 913/ 216 662
-8 651 289
2006
99 802 293
-3 485 054
4 277 565
-16 640 864
8 141 610/ 216 662
-4 005 028
2007
86 962 069
-8 916 539
-7 943 878
-12 363 299
6 244 277/ 216 662
-13 846 239
2008
80 901 753
-3 791 985
-2 770 037
-20 307 178
5 768 185/ 216 662
-17 092 368
2009
64 793 763
305 936
-2 124 435
-23 077 214
5 077 160/ 216 662
-19 907 828
(12)
2008-ban a finn adóhatóság kétszer csődeljárást kezdeményezett a Karjaportti ellen. Az első eljárás kezdeményezésekor 2008. október 7-én ideiglenes intézkedésként 461 579 EUR befizetését rendelték el. Ezután az adóhatóság visszavonta az eljárás kezdeményezését. Az eljárás újbóli kezdeményezésére 2008. december 1-jén került sor egy 981 658 EUR befizetését elrendelő ideiglenes intézkedéssel. A Karjaportti elleni csődeljárás 2009. júniusban lezárult, mivel a szövetkezet kifizette az adóhatóság felé fennálló tartozását.
3. AZ INTÉZKEDÉSEK LEÍRÁSA
(13)
A vizsgált intézkedések a Karjaportti telephelyéül szolgáló Mikkeli városa által hozott intézkedéseket és a Finnvera Oyj (a továbbiakban ‧Finnvera’) által hozott intézkedéseket jelentik. A Finnvera a finn állam tulajdonában álló, finanszírozásra szakosodott vállalat, Finnország hivatalos exporthitel ügynöksége (6). Az alábbiakban először a Mikkeli város által hozott intézkedések leírása található (3.1. pont), amelyet a Finnvera által hozott intézkedések követnek (3.2. pont).
3.1. Mikkeli város által hozott intézkedések
3.1.1. 2000. június 12-én vállalt kezesség (1. intézkedés) és földterület átruházása (2. intézkedés)
(14)
1. intézkedés: Mikkeli város tanácsa 2000. június 12-i határozatával korlátlan kezességet („takaus”) vállalt a Karjaportti számára, amely egy későbbi 25 millió FIM (körülbelül 4,2 millió EUR) összegű kölcsön 100 %-át fedezte (7). A Karjaportti a kölcsönt 2000. szeptemberben kapta meg a Tapiola Pankki Oy (‧Tapiola’) banktól 5,35 % rögzített kamatra, 10 éves futamidővel. Ugyanakkor a kezességet a kezességvállalási megállapodást aláíró Mikkeli városi bizottsága vállalta. A kezességvállalást kezességvállalási díj felszámítása nélkül nyújtották korlátlan kezességvállalás formájában, amely esetében a kezes a tőketartozásért úgy felel, mintha az a kezes saját adóssága lenne, vagyis a hitelező követelheti a kezestől a tőketartozás visszafizetését a tőketartozás esedékessé válásakor. A garantált kölcsön azzal a céllal nyújtották, hogy finanszírozzák Mikkeli városának Tikkala negyedében megvalósuló termelő létesítmény építését (8).
(15)
A kezességvállalás biztosítékául egy már fennálló 7,5 millió FIM (1 261 409 EUR) bejegyzett értékű ingatlan jelzálogot jegyeztek be (9). Az 1. intézkedés meghozatalakor körülbelül 3 millió FIM ingatlan jelzálog állt rendelkezésre biztosítékként. Ezenkívül a kezességvállalás biztosítékául a Karjaportti ingó vagyonára bejegyzett 25 millió FIM illetve 30,5 millió FIM összegű üzleti jelzálogot (10) jegyeztek be.
(16)
A bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás kezdetekor 2004. decemberében a Tapiola a kezességvállalás alapján a Karjaportti fennmaradó tartozásának visszafizetését követelte Mikkeli városától. A fenti összeg Tapiola számára történő visszafizetése után Mikkeli városa lépett a Karjaportti hitelezőjeként a Tapiola helyébe (lásd a (34) preambulumbekezdést).
(17)
2. intézkedés: Szintén 2000-ben a Karjaportti egy telket kapott a Tikkala termelő létesítmény felépítésére a Mikkeli külterületi körzettől (11). A telek mérete 152 366 m2 volt, és Mikkeli városa ellenszolgáltatás nélkül adta át, azaz nem került sor vételár kifizetésére. Ezenkívül Mikkeli városa kötelezettséget vállalt a földterület építésre kész állapotban történő átadására. Ennek érdekében Mikkeli városa megtérítette a Karjaportti számára a földterület planírozásának a költségét, aminek összege 2 000 000 FIM (körülbelül 336 376 EUR) volt (12).
(18)
Egyéb intézkedéseket is hoztak a Karjaportti számára a Tikkala területén levő termelő létesítmény felépítése érdekében. A Finnvera kölcsönt nyújtott és kezességet vállalt 20 000 000 FIM (körülbelül 3 363 759 EUR) összegben, a Foglalkoztatási és Gazdasági Minisztérium (akkori nevén Kereskedelmi és Ipari Minisztérium) pedig közvetlen támogatást nyújtott 15 000 000 FIM (körülbelül 2 552 819 EUR) összegben.
(19)
Együttesen a (14)-(18) preambulumbekezdésben leírt, a Tikkala területén levő termelő létesítmény felépítése érdekében hozandó intézkedések névértéke 63 783 719 FIM (körülbelül 10 757 652 EUR) volt. A meghozott intézkedésekkel egyenértékű bruttó támogatás összege 3 617 143 EUR volt az alábbi táblázatban szereplő áttekintés szerint:
II. táblázat
Az intézkedésekkel egyenértékű bruttó támogatás euróban
Intézkedés
Összeg
Bruttó támogatási egyenérték
Mikkeli város kezességvállalása
4 204 698
345 786
Mikkeli város által átadott földterület
300 000
300 000
Mikkeli város által fizetett terület planírozás
336 376
336 376
Finnvera kölcsön
1 681 879
82 162
Kereskedelmi és Ipari Minisztérium közvetlen támogatása
2 552 819
2 552 819
ÖSSZESEN
10 757 652
3 617 143
(20)
A Mikkeli városa által vállalt kezesség bruttó támogatási egyenértékét Finnország az alábbi módon számolta ki: összevetette egy hasonló kezességvállalás piaci kamatlábát (1,75 %) a Mikkeli városa által ténylegesen felszámított kezességvállalási díjjal (0 %). A kezességvállalás támogatási eleme egyenlő a két díj közti különbséggel, azaz 1,75 %. Ha Mikkeli városa ezzel a kamatlábbal kalkulált díjat számított volna fel, akkor 2 406 250 FIM díjbevétele keletkezett volna a kezességvállalás 10 éves futamideje alatt, amely a kezességvállalás napján 5,7 %-os kamatlábbal diszkontálva 1 055 949 FIM (körülbelül 345 786 EUR) összeget eredményez.
(21)
A Finnvera kölcsön bruttó támogatási egyenértékét Finnország az alábbi módon számította ki: Összevetette a Finnvera által a kölcsönre felszámított kamatlábat (6 hónapos EURIBOR + 1,75 %) a hitel nyújtásának napján érvényes, a referencia és diszkont kamatlábak meghatározására vonatkozó bizottsági közlemény szerinti referencia-kamatláblábbal (13). A támogatási elem a két kamatláb különbsége a kölcsön futamideje során (10 év). A Karjaportti által a kölcsönre fizetett jutalékot (0,5 %) levonták a számítás eredményéből. A kezességvállalás napján 5,7 %-os kamatlábbal diszkontálva a támogatási elem 82 162 EUR volt.
(22)
Az elszámolható beruházási költséget a beszerzési ár költségének alapján számították ki az alábbi táblázatban szereplő felosztás szerint:
III. táblázat
Beszerzési árral kapcsolatos projekt költségek felosztása euróban
Ingatlan
14 208 192
Gépek és berendezések
11 155 379
Irodai berendezések / szoftver
572 356
ÖSSZESEN
25 935 928
(23)
A 3 617 143 EUR támogatási elem 13,95 %-os támogatási intenzitásnak felel meg a 25 935 928 EUR teljes elszámolható költségre vetítve.
(24)
A Karjaportti a Mikkeli város által hozott intézkedéseket a beruházási munkák megkezdése előtt kérelmezte (14). Finnország az intézkedéseket regionális fejlesztés céljából hozta meg. Az új termelő telephely révén a régióban a munkahelyek száma nagyjából 400-ról 550-re vagy 600-ra növekszik.
3.1.2. Földterület vásárlása (3. intézkedés)
(25)
2002. február 28-án Mikkeli városa hat ingatlant és egy épületet vásárolt meg a kapcsolódó lízinggel együtt a Karjaporttitól. A kifizetett vételár 6 646 787 EUR (15) volt. Az ingatlanok Mikkeli városa általi megvételének zárónapján, illetve egy ingatlan esetében Mikkeli városa általi birtokbavétel napján az ingatlanok jelzálogmentesek voltak.
3.1.3. 2004. március 8-án vállalt kezesség (4. intézkedés)
(26)
Mikkeli városi tanácsa 2004. március 8-i határozatával kezességet vállalt, amely a Tapiola által adott 607 054 EUR kölcsön 100 %-át fedezte. 2004. április 14-én a kölcsönt 4 %-os rögzített kamatra nyújtották 10 éves futamidővel. A kezességet kezességvállalási díj felszámítása nélkül, feltétel nélküli kezességként nyújtották. A kölcsön nyújtásának illetve a kezesség vállalásának célja a Tapiola által nyújtott azon kölcsön kiváltása volt, amelyre Mikkeli városa 1992. november 2-i keltű döntésében vállalt eredetileg kezességet. Az eredeti kölcsön összege 7,5 millió FIM (1 261 409 EUR) volt, és 4,5 %-os kamatra, 10 éves futamidővel nyújtották.
(27)
A kezességvállalás biztosítéka egy a Tikkala területén levő termelő telephelyre vonatkozó ingatlan jelzálog volt, amelyet már az 1. intézkedés során biztosítékként használtak. Ezenkívül Mikkeli városa az üzleti jelzálog nyilvántartásban 25 millió FIM értékben bejegyzett értékű üzleti jelzáloggal is rendelkezett. Ezt az üzleti jelzálogot is már használták biztosítékként az 1. intézkedés során.
(28)
A bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás kezdetekor 2004. decemberében a Tapiola a Karjaportti fennálló tartozásának visszafizetését követelte Mikkeli városától a kezességvállalás alapján. A fenti összeg visszafizetése után Mikkeli városa lépett a Karjaportti hitelezőjeként a Tapiola helyébe (lásd a (34) preambulumbekezdést).
3.1.4. 2004. május 10-én vállalt kezesség (5. intézkedés)
(29)
Mikkeli város tanácsa 2004. május 10-i határozatával korlátlan kezességet vállalt, amely a Tapiola által nyújtandó 1,7 millió EUR összegű kölcsön 100 %-át fedezte. Ezután 2004. június 8-án a Tapiola úgy határozott, hogy 1,7 millió EUR összegű hároméves beruházási kölcsönt nyújt 12 hónapos EURIBOR + 0,3 %-os változó kamatra. A kezességet kezességvállalási díj felszámítása nélkül, feltétel nélküli kezességként nyújtották. A kezességvállalás biztosítéka az 1. intézkedés és a 4. intézkedés során már használt Tikkala területén levő termelő telephelyre vonatkozó ingatlan jelzálog volt, valamint a Mikkeli városának birtokában levő ugyanaz az üzleti jelzálog (16). Ezenkívül Mikkeli városa a Tikkala területén levő termelő telephelyre vonatkozó 1 135 268 EUR bejegyzett értékű új biztosítéki jelzálog okiratot kapott speciális zálogként.
(30)
A bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás kezdetekor 2004. decemberében a Tapiola a Karjaportti fennálló tartozásának visszafizetését követelte Mikkeli városától a kezességvállalás alapján. A fenti összeg visszafizetése után Mikkeli városa lépett a Karjaportti hitelezőjeként a Tapiola helyébe (lásd a (34) preambulumbekezdést).
3.1.5. A bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás során hozott intézkedések (6. intézkedés)
(31)
2004. november 17-én a Karjaportti a hitelezőivel (a Nordea Bank Finland Abp (a továbbiakban ‧Nordea Bank‧), a Nordea Rahoitus Suomi Oy (a továbbiakban ‧Nordea Financing‧) és az OKO Osuuspankkien Keskuspankki Oyj (2008. március 1-je óta a vállalat neve Pohjola Pankki Oyj; a továbbiakban ‧OKO/Pohjola Bank‧)) együtt egy bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás iránti kérelmet nyújtott be a Mikkeli kerületi bírósághoz. A finn törvények szerint ilyen szerkezetátalakítási eljárást lehet végrehajtani a nehéz helyzetben levő adós életképes üzletágának a rehabilitálása érdekében a további életképesség fenntartása és az adósságra vonatkozó megegyezés elérése céljából (17). A Karjaporttira vonatkozó bíróság által felügyelt eljárást 2004. december 1-jén indította el a Mikkeli kerületi bíróság. Jogi szempontból az eljárás elindításától kezdve az adós nem fizetheti vissza szerkezetátalakítási adóságait és nem nyújthat biztosítékot ilyen adósságokra (18). Szerkezetátalakítási adósság minden olyan adósság, amely az eljárás elindításának napja előtt halmozódott fel.
(32)
Ezután a körzeti bírósághoz 2005. június 23-án benyújtották a szerkezetátalakítási programot, 2005. november 30-án pedig az átdolgozott szerkezetátalakítási programot. A körzeti bíróság által 2006. január 30-án jóváhagyott szerkezetátalakítási program futamideje tíz év volt (2015. július 1-jén jár le). 2004 és 2008 között a Karjaportti 372 munkaszerződést mondott fel és kiszervezett néhány tevékenységet, mint például a beszerzés, hentesipari és feldarabolási tevékenységek.
(33)
A bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás alá eső szerkezetátalakítási adósság körülbelül [30-70] (19) %-a magánhitelezőkkel szemben állt fenn. Az említett adósság legnagyobb részével rendelkező magánhitelezők a fent említett bankok voltak, a Nordea Bank, az OKO/Pohjola Bank valamint a Nordea Financing.
(34)
2004. december 16-án ezekkel a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárásokkal kapcsolatban a Tapiola a Mikkeli városa által garantált, a 3.1.1, 3.1.3 és 3.1.4 pontokban leírt három kölcsön fennmaradó összegének a visszafizetését követelte. A fenti összegek Tapiola számára történő visszafizetése után Mikkeli városa lett a Karjaportti hitelezője a három fennálló adósság együttes összege, azaz 5 356 895 EUR tekintetében. A kölcsönöket a (15), (27) és (29) preambulumbekezdésben leírt biztosítékok biztosították.
(35)
Ezenkívül Mikkeli városa egy 682 087 EUR összegű követelést vont be a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárásba, amely a város ingatlangazdálkodása, Mikkeli vízgazdálkodási osztálya és Mikkeli hulladékgazdálkodási osztálya részére ki nem fizetett díjakból állt. Ezt a követelést is a (15), (27) és (29) preambulumbekezdésben leírt biztosítékok biztosították.
(36)
A Mikkeli városa felé fennálló kölcsönöket és egyéb adósságokat (kifizetetlen díjakat) a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás során nagyösszegű biztosított adósságoknak tekintették (20). A többi nagyösszegű biztosított követelés magán felek (a Nordea Bank, a Nordea Financing, az OKO/Pohjola Bank) valamint a Finnvera kezében voltak (21).
IV. táblázat
Nagyösszegű biztosított adósságok euróban
Biztosított nagyösszegű adósságok hitelezője
Összeg
Részesedés (%)
Nordea Bank
[…]*
[10-40]%
Nordea Financing
[…]
[0-20] %
OKO/Pohjola Bank
[…]
[10-40] %
Finnvera
[…]
[10-40] %
Mikkeli városa - beváltott kezességvállalások miatti kölcsönök
[…]
[10-40] %
Mikkeli városa - egyéb adósságok (kifizetetlen díjak)
[…]
[0-20] %
ÖSSZESEN
24 579 150
100 %
(37)
A Mikkeli városa felé fennálló kölcsönökkel és egyéb adósságokkal (kifizetetlen díjak) kapcsolatban az alábbi intézkedéseket irányozták elő a szerkezetátalakítási programban:
(38)
Mikkeli városának 5 356 895 EUR összegű kölcsönét „biztosított adósságként” kezelték és két részre osztották. Mindkét rész tekintetében csökkentették a kamatlábat a szerkezetátalakítási programnak megfelelően: Egy 4,0 millió EUR összegű rész esetében a kamatláb […] EURIBOR mínusz […]% volt (azonban 2010. december 31-ig a kamatláb nem lehetett több, mint […]% illetve kevesebb mint […]%). Ezt követően […] EURIBOR kamatot számoltak fel. A további 1 356 895 millió EUR összeg esetében […] EURIBOR kamatot számoltak fel (22). A kölcsönökhöz hasonlóan a 682 087 EUR összegű kifizetetlen díjakat „biztosított adósságként” kezelték és a kamatlábat […] EURIBOR értékre csökkentették (23).
(39)
A magánhitelezők biztosított adósságai tekintetében is […] EURIBOR szintnek megfelelő kamatlábat irányoztak elő a szerkezetátalakítási programban. A […] kivételével minden hitelező tekintetében egy bizonyos összeg erejéig 2010. december 31-ig csökkentett kamatlábat irányoztak elő […] EURIBOR mínusz […]% értékben; a minimális kamatláb […]% és a maximális kamatláb […]% volt. 2010. december 31. után az összes biztosított adósság tekintetében a kamatláb […] EURIBOR volt.
V. táblázat
Nagyösszegű biztosított adósságok kamatai euróban
Biztosított nagyösszegű adósságok hitelezője
2010. december 31-ig […] EURIBOR mínusz […]% kamatláb; utána […] EURIBOR kamatláb felszámítása az alábbi összegekre
[…] EURIBOR kamatláb az alábbi összegekre
Nordea Bank és Nordea Financing
[…]
[…]
OKO/Pohjola Bank
[…]
[…]
Finnvera
[…]
[…]
Mikkeli városa - beváltott kezességvállalások miatti kölcsönök
[…]
[…]
Mikkeli városa - egyéb adósságok (kifizetetlen díjak)
[…]
(40)
Mikkeli városa elfogadta a fent említett adósságok visszafizetésének elhalasztását. A szerkezetátalakítási program Mikkeli város biztosított adósságainak a visszafizetését 2015-re irányozta elő. Az első törlesztőrészletet 2009. július 1-jén kellett volna visszafizetni, 2010-től évente két törlesztőrészlet volt előirányozva, és 2015-ben a biztosított adósság fennmaradó legnagyobb részét kell visszafizetni, azaz […] EUR összeget a beváltott kezességvállalások miatti kölcsönök esetében és […] EUR összeget a többi adósság (kifizetetlen díjak) esetében.
(41)
A magánhitelezők is elfogadták a biztosított adósságaik visszafizetésének az elhalasztását.
VI. táblázat
Elhalasztott visszafizetésű összegek euróban
Biztosított nagyösszegű adósságok hitelezője
Adósság
2009. július 1-jén és 2010. január 2-án és 2010. július 1-jén fizetendő törlesztőrészlet
A teljes adósság százalékában
2011. január 2-án és 2011. július 1-jén fizetendő törlesztőrészlet
A teljes adósság százalékában
2012. január 2. és 2015. január 2. között hathavonta fizetendő törlesztőrészlet
A teljes adósság százalékában
2015. július 1-jén fizetendő törlesztőrészlet
A teljes adósság százalékában
Nordea Bank
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Nordea Financing
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
OKO/Pohjola Bank
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Finnvera
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Mikkeli városa
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Mikkeli városa
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Összesen
24 579 150
500 000
2 %
1 000 000
4 %
1 500 000
6 %
10 579 150
43 %
(42)
A szerkezetátalakítási program szerint a kölcsönöket és kifizetetlen díjakat 2015-ig kell visszafizetni Mikkeli városa részére, a fennmaradó összeg legnagyobb része 2015-ben fizetendő. Ha 2015-ben a Karjaportti nem teljesít bizonyos gazdasági követelményeket a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás végén (a kötelezettségek és az árbevétel-arányos eredmény aránya nagyobb mint 4), akkor Mikkeli városa legfeljebb [0-3] millió EUR fennmaradó adósságot elenged.
(43)
A többi hitelező követelését is csökkentik a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás végén. A Nordea Bank maximum [0-3 millió] EUR összegről és a Nordea Financing maximum [0-2 millió] összegről mond le. A Finnvera követelését maximum [0-2 millió] összeggel csökkentik. […] követelése nem kerül csökkentésre. A szerkezetátalakítási program szerint a biztosított követelések csökkentési összegének az alapja a biztosított kölcsönök biztosítékainak az értéke két különböző esetben: az első esetben a Karjaportti folytatja a tevékenységét; a második esetben a Karjaportti módosítja vagy megszünteti a tevékenységét, azaz a biztosítékokat be kell váltani. A két értéket két független értékelés során állapították meg (24). A konkrét összeget, amellyel a biztosított adósságot csökkentették, ezután külön meghatározták mindegyik hitelezőre, figyelembe véve a hitelező rangsorolását és összehasonlítva az értékeket a két esetben.
3.1.6. A Karjaportti birtokában levő részvények megvásárlása (7. intézkedés)
(44)
2005. szeptember 2-án a Karjaportti eladta a Kiinteistö Oy Suksimäki ingatlanközvetítő vállalatban levő részvényei 50 %-át egy a városa tulajdonában levő vállalatnak 860 000 EUR vételáron.
3.1.7. Kifizetetlen kamatok átalakítása kölcsönökké (8. intézkedés)
(45)
A Karjaportti a 2004. december 16. és 2005. december 19. között a Mikkeli városával szemben felhalmozott biztosított adósságok kamatait nem fizette meg (25). Ezeknek a kamatoknak az összege 281 982 EUR volt, amelyet kölcsönné alakítottak át 2010. év végén lejáró futamidővel Mikkeli városi tanácsának 2005. december 19-i határozatával. A kölcsön kamatlába 3 havi EURIBOR + 0,3 %. A visszafizetést 2009. márciusban kellett elkezdeni és évi két alkalommal fizetendő négy egyenlő törlesztőrészletből állt, azaz 144 991 EUR összeget kellett volna fizetni 2009-ben és 144 991 EUR összeget 2010-ben (26). Az esedékes összegek visszafizetését legalábbis részlegesen elhalasztották (lásd 12. intézkedést).
(46)
A kifizetetlen kamatok átalakítása kölcsönné 2005-ben elvileg a szerkezetátalakítási programban szerepel. A program szerint nem csak Mikkeli városa, hanem valamennyi biztosított hitelező hasonló elbánásban részesül ebben a tekintetben. Ennek megfelelően 2005. december 28-án [egy magánhitelező] átalakította a kamatokat egy körülbelül 1 623 000 EUR összegű kölcsönné 2010 végén lejáró futamidővel. A kamatláb 3 havi EURIBOR + 1,5 % volt. A visszafizetést 2009-ben kellett elkezdeni. 2005. december 29-én [egy másik magánhitelező] átalakította a kamatokat egy körülbelül 1 532 500 EUR összegű kölcsönné 2010 végén lejáró futamidővel. A kamatláb 3 havi EURIBOR + 2 % volt. A visszafizetést 2009-ben kellett elkezdeni.
3.1.8. Adósságok leírása a 2006. évi pénzügyi kimutatásokban (9. intézkedés)
(47)
A Mikkeli városi bizottság 2007. február 5-i határozatával vállalta a Karjaportti által fizetendő 274 023 EUR összegű kintlevőség leírását a 2006. évi kimutatásokban. Az adósság leírása a kimutatásokban nem volt kihatással a hitelező és az adós közötti jogviszonyra, következésképpen Mikkeli városa folytatta az adósságok beszedését.
3.1.9. Adósságok leírása a 2008. évi pénzügyi kimutatásokban (10. intézkedés)
(48)
Mikkeli városa 2008. évi pénzügyi kimutatásaiban leírt egy Karjaportti által fizetendő 5,7 millió EUR összegű bizonytalan kintlevőséget. Az adósság leírása a kimutatásokban nem volt kihatással a hitelező és az adós közötti jogviszonyra, következésképpen Mikkeli városa folytatta az adósságok beszedését.
3.1.10. 2009. évre tervezett, de végre nem hajtott kezességvállalás (11. intézkedés)
(49)
A Mikkeli városi tanács 2008. december 8-án úgy határozott, hogy feltétel nélküli kezességet vállal 2,75 millió EUR értékben a Tapiola által a Karjaportti számára nyújtott későbbi kölcsön fedezetére. A városi tanács felhatalmazta a városi bizottságot a feltétel nélküli kezességvállalás részletes feltételeiről szóló döntésre, azaz a kezességvállalás végrehajtására. A bejelentés szerint a kölcsön összege 5 819 807 EUR lett volna 3,65 %-os kamatlábbal. A kezességvállalás ellenszolgáltatásaként a bejelentett intézkedést egyszeri 4 %-os díjat irányoz elő és a kezességvállalás futamideje 10 év (27).
(50)
A Mikkeli városi tanács határozata nem vált jogerőssé, mivel panaszt nyújtottak be Kuopio város közigazgatási bíróságán (Kuopion Hallinto-Oikeus). A panaszt követően a bíróság elrendelte, hogy Mikkeli városa állítsa le a kezességvállalás végrehajtását és kérje a támogatás jóváhagyását a Bizottságtól.
(51)
Mivel a Mikkeli városi tanács kezesség vállalására vonatkozó határozata nem vált jogerőssé, a Tapiola nem nyújtott kölcsönt a Karjaportti számára. Végezetül Finnország 2010. márciusban visszavonta a kezességvállalás bejelentését, mivel a Karjaportti visszavonta a kezességvállalásra vonatkozó kérelmét és a városi bizottság 2010. február 22-én úgy határozott, hogy nem hajtja végre a városi tanács határozatát.
3.1.11. Adósságátütemezés 2009 óta (12. intézkedés)
(52)
Biztosított adósságok visszafizetésének elhalasztása: A bíróság által jóváhagyott szerkezetátalakítási program szerint a Karjaporttinak a biztosított adósság fennmaradó részéből […] EUR összeget kellett visszafizetnie 2009-ben és […] EUR összeget 2010-ben (lásd a VI. táblázatot). A bejelentés szerint ezeknek az összegeknek a visszafizetését el kellett volna halasztani legkésőbb 2015. július 1-jéig.
(53)
A 2005-ben nyújtott kölcsön visszafizetésének elhalasztása (kifizetetlen kamatok átalakítása): A Karjaporttinak a kölcsönné átalakított kamat fennmaradó részéből 140 991 EUR összeget kellett visszafizetnie 2009-ben és ugyanekkora összeget 2010-ben (lásd a (40) preambulumbekezdést). A bejelentés szerint ezeknek az összegeknek a visszafizetését el kellett volna halasztani legkésőbb 2011-2013-ig (28).
(54)
Kuopio közigazgatási bírósága (Kuopion Hallinto-Oikeus) 2009. február 4-én megtiltotta a városi tanács adósságátütemezésről szóló határozatának a végrehajtását. Úgy tűnik azonban, hogy az adósságátütemezést mégis végrehajtották. 2009. májustól kezdve a Karjaportti rendszeresen az esedékes adósságok visszafizetésének elhalasztására vonatkozó javaslatokat tett Mikkeli városának és más hitelezőinek a szövetkezet folyamatos működésének biztosítása érdekében (29). A Mikkeli városi bizottság elfogadta ezeket a javaslatokat.
3.2. A Finnvera által hozott intézkedések
(55)
A Finnország által adott tájékoztatás szerint a Finnvera több kölcsönt nyújtott és kezességet vállalt a Karjaportti számára 2004 és 2008 között.
(56)
A Finnvera Finnország tulajdonában álló, finanszírozásra szakosodott vállalat, Finnország hivatalos exporthitel ügynöksége. A Finnvera működését az állam által meghatározott iparpolitikai és tulajdonosi politikai célok vezérlik. E célok az alábbiakat tartalmazzák: az induló vállalkozások számának növelése; a kkv-k számára felmerülő változások finanszírozásának lehetővé tétele; és a vállalatok növekedésének, nemzetközivé válásának és exportjának az elősegítése. A működése során elvárás a Finnvera felé, hogy a gazdasági önfenntarthatóság elvét alkalmazza. Finnország azonban fedezi a Finnvera hitel és kezességvállalás veszteségeinek egy részét; az állam közvetlen felelősséget vállal a Finnvera által vállalt belföldi kezességekért és exporthitel kezességekért, és az állam kezességet vállal a Finnvera saját forrásbeszerzéséért. Ezek a Finnvera vállalattal kapcsolatos állami intézkedések a jelen határozat körén kívül esnek; a Bizottság fenntartja a jogot, hogy később értékelje őket. A Finnvera a 434/2003 számú Közigazgatási Eljárási Törvény hatálya alá esik.
(57)
A Finnvera vállalati irányítása tekintetében a Felügyelő Bizottság, amely a vállalat igazgatóság és ügyvezető igazgató általi vezetését felügyeli, képviseli a vállalat tulajdonosát, amely a Finnvera esetében az állam. A Felügyelő Bizottság tagjait a parlamenti frakciók tagjaiból választják meg a finn parlamentben képviselt arányuk alapján. Ezenkívül a Finnvera Felügyelő Bizottságának tagjai még a vállalat iparpolitikai céljainak megfelelő szervezetek képviselői. A 6-9 tagból és 2 póttagból álló igazgatóság megerősíti a vállalat stratégiáját, jóváhagyja a pénzügyi kimutatásait és időközi jelentését, elősegíti a vállalat fejlődését és biztosítja, hogy a működése megfelel a jogszabályoknak és eléri a tulajdonos által meghatározott célokat. Négy igazgatósági tagot és a két póttagot különböző minisztériumok jelöltjeiből választanak. Az ügyvezető igazgató felel a vállalat igazgatásáért.
(58)
A Finnvera 2007. szeptember 25-én mentesült a jövedelemadó fizetés alól. A Bizottság jóváhagyta ezt a mentességet. A jóváhagyási döntés a finn hatóságok kötelezettségvállalásán alapul, ami szerint a Finnvera tevékenysége az állami támogatási programok igazgatására fog korlátozódni (30).
3.2.1. 2004. március 17-én vállalt kezesség (13. intézkedés)
(59)
2004. március 17-én a Finnvera teljes körű kezességet vállalt egy 91 000 EUR összegű kölcsönre évi 3 %-os kezességvállalási díj ellenében. A hároméves futamidejű kölcsönt a Tapiola nyújtotta rögzített évi [2-5]%-os kamatra. A kölcsön nyújtásának illetve a kezesség vállalásának célja a Tapiola által 1992-ben nyújtott kölcsön kiváltása volt.
3.2.2. 2006. január 12-én vállalt kezesség (14. intézkedés)
(60)
2006. január 12-én a Finnvera 180 000 EUR összegű kölcsönt nyújtott hathavi EURIBOR + 2 % kamatra. A kölcsön a 2004. december 2. és 2008. február 28. között a szerkezetátalakítási folyamat során felhalmozódott kamatokra vonatkozik, amelyeket egy új hitelkeretté alakítottak át. A kölcsön biztosítéka a Tikkala, Lappeenranta és Kouvola városokban levő ingatlanok jelzáloga és a […]-ben birtokolt részvények voltak. A kölcsön futamideje 2010 végén járt le és a visszafizetést 2009-ben kellett volna elkezdeni. 2011. november 23-án még […] EUR fennmaradó tőkeösszeg volt. A […] és […] magánhitelezők ugyanakkor átalakították a kamatokat kölcsönökké.
(61)
2005. december 28-án [egy magánhitelező] a kamatokat egy körülbelül 1 623 000 EUR összegű kölcsönné alakította át, amelynek futamideje 2010 végén jár le. A kamatláb 3 havi EURIBOR + 1,5 % volt. A visszafizetést 2009-ben kellett elkezdeni.
(62)
2005. december 29-én [egy másik magánhitelező] átalakította a kamatokat egy körülbelül 1 532 500 EUR összegű kölcsönné 2010 végén lejáró futamidővel. A kamatláb 3 havi EURIBOR + 2 % volt. A visszafizetést 2009-ben kellett elkezdeni.
3.2.3. 2006. szeptember 14-én vállalt kezesség (15. intézkedés)
(63)
2006. szeptember 14-én a Finnvera egy 300 000 EUR összegű viszontkezességet vállalt a […] számára 1,65 % éves kezességvállalási díj ellenében, amelyet a Karjaportti fizetett. A […] viszont kezességet vállalt a Karjaportti számára ugyanarra az összegre 1,25 %-os kamattal. Ez a kezességvállalás és viszontkezesség a […] és a Karjaportti közötti alvállalkozói megállapodás 1,8 millió EUR összegének 16,7 %-át fedezte. A Finnvera kezességvállalásának futamideje 8 hónap volt. Az alvállalkozói megállapodás fennmaradó részét a […] és a […] kezességei (825 000 EUR illetve 675 000 EUR összegben) fedezték, akik 1,75 %-os kezességvállalási díjat számítottak fel. A Finnvera nem vett részt ezeknek a kezességeknek a vállalásában, azaz nem volt rájuk viszontkezesség. A Finnvera viszontkezessége 2007. június 30-án lejárt anélkül, hogy igénybe vették volna. Ennek megfelelően nem keletkezett fizetési kötelezettség a Finnvera számára ezen kezességvállalás alapján.
3.2.4. 2007. július 6-én vállalt kezesség (16. intézkedés)
(64)
2007. július 6-án a Finnvera 250 000 EUR összegű kölcsönt nyújtott hathavi EURIBOR + 2,5 % kamatra. A kölcsön futamideje hat hónap volt és 2008. január 15-ig kellett volna visszafizetni. A kölcsönnek eddig még csak egy részét törlesztették (a 2011. november 23-án fennmaradó összeg: […]).
(65)
Ugyanakkor két magánhitelező, a […] és a […], 800 000 EUR illetve 650 000 EUR összegű kölcsönt nyújtottak szintén hathónapos futamidővel. Ezeknek a kölcsönöknek a kamatlába 1 havi EURIBOR + 2 % volt. Ezeknek a kölcsönöknek a törlesztését is elhalasztották (a 2011. november 23-án fennmaradó összegek: […] EUR illetve […] EUR).
(66)
Erre a két kölcsönre és a Finnvera által nyújtott kölcsönre a Karjaportti az alábbi biztosítékokat adta: 1 850 067 EUR bejegyzett összegű üzleti jelzálog; a […] vállalatban birtokolt részvények és egy bankszámla. Ezeket a biztosítékokat a Finnvera, a […] és a […] között a kölcsönökkel kapcsolatos kockázataik arányában osztották meg. Ténylegesen a három hitelező ugyanolyan rangú volt és a biztosítékot százalékos arányban osztották meg (Finnvera: [0-30]%; [első magánhitelező]: [10-50]%; [második magánhitelező]: [10-50]%).
3.2.5. 2008. január 9-én vállalt kezesség (17. intézkedés)
(67)
2008. január 9-én a Finnvera egy 280 000 EUR összegű viszontkezességet vállalt a […] számára 2,5 % éves kezességvállalási díj ellenében, amelyet a Karjaportti fizetett. A viszontkezesség a […] által 2008. január 11-én a Karjaportti számára a […] és […] közötti alvállalkozási megállapodással kapcsolatos 350 000 EUR összegű kezességvállalás 80 %-át fedezte. A […] [0-3]%-os kezességvállalási díjat számított fel. A Finnvera biztosítékot kapott a Karjaportti […] vállalatban birtokolt részvénytulajdona formájában. A Finnvera által 2008. január 8-én végzett becslés szerint a viszontkezesség nyújtásának időpontjában ezeknek a részvényeknek a biztosítéki értéke a Finnvera számára […] EUR volt. A viszontkezesség 2011. február 28-án lejárt és annak alapján nem történt kifizetés.
4. AZ ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁNAK OKAI
(68)
A (2), (3) és (6) preambulumbekezdésben leírtak szerint a Bizottság 2009. április 8-án úgy határozott, hogy formális vizsgálati eljárást indít (továbbiakban „az első megindító határozat”). Ezt a formális vizsgálati eljárást 2009. december 15-én kiterjesztették több további intézkedésre (továbbiakban „a második megindító határozat”).
4.1. Mikkeli város által hozott intézkedések
4.1.1. 2000. június 12-én vállalt kezesség (1. intézkedés)
(69)
Az első megindító határozatában a Bizottság kétségeit fejezte ki azt illetően, hogy a kérdéses intézkedés összhangban lenne a piacgazdasági magánbefektető elvével. Először, az EK Szerződés 87. és 88. cikkének kezességvállalás formájában nyújtott állami támogatással kapcsolatos alkalmazásáról szóló bizottsági közlemény (31) („a 2000. évi Kezességvállalási Közlemény”) szerint, amely az intézkedés meghozatalának időpontjában hatályban volt, az intézkedés állami támogatásnak minősülhet, mivel a kezességvállalás a kérdéses kölcsön 100 %-át fedezte. Ezt a következtetést nem változtatja meg a jelenleg hatályban levő 2008. évi Kezességvállalási Közlemény (32). Ezenkívül kezesség vállalása kezességvállalási díj felszámítása nélkül, azaz pénzügyi kockázat ellenszolgáltatás nélküli tényleges vállalása nem tekinthető egy piaci szereplő szokásos fellépésének.
(70)
Az összeférhetőség tekintetében a Bizottság kétségét fejezte ki azt illetően, hogy a kezességvállalás az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdése szerinti kivételnek minősülne; az előzetes értékelés szerint úgy tűnik, hogy a nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatás (33) („az 1999. évi R&R Iránymutatás”) feltételei nem teljesülnek.
4.1.2. Földterület átruházása (2. intézkedés)
(71)
A második megindító határozatában a Bizottság kétségeit fejezte ki azt illetően, hogy az értékesítés a piacgazdasági befektető elvével összhangban lenne, mivel a hatóságok általi földterület- és épületértékesítés állami támogatási elemeiről szóló bizottsági közlemény (34) feltételei nem teljesültek. A Bizottság úgy vélte, hogy nem fizettek piaci árat, mivel a földterületet átruházása a Karjaportti számára ellenszolgáltatás nélkül történt. Ezenkívül nem a Karjaporttinak kellett viselnie a terület planírozásának a költségeit.
4.1.3. Földterület vásárlása (3. intézkedés)
(72)
A második megindító határozatában a Bizottság kétségeit fejezte ki azt illetően, hogy a vétel feltételei és kikötései összhangban álltak a piacgazdasági befektető elvével, mivel Finnország nem nyújtott bizonyítékot arra vonatkozóan, hogy az ingatlanok vétele piaci feltételekkel történt, mint például az ingatlanok független szakértő általi értékelése.
4.1.4. 2004. március 8-án vállalt kezesség (4. intézkedés)
(73)
A második megindító határozatában a Bizottság kétségeit fejezte ki azt illetően, hogy a kérdéses intézkedés összhangban lenne a piacgazdasági magánbefektető elvével. Először, a 2000. évi Kezességvállalási Közlemény szerint, amely a kezesség vállalásának időpontjában hatályban volt, az intézkedés állami támogatásnak minősülhet, mivel a kezességvállalás a kérdéses kölcsön 100 %-át fedezte. Ezt a következtetést nem változtatja meg a jelenleg hatályban levő 2008. évi Kezességvállalási Közlemény. Ezenkívül kezesség vállalása kezességvállalási díj felszámítása nélkül, azaz pénzügyi kockázat ellenszolgáltatás nélküli tényleges vállalása nem tekinthető egy piaci szereplő szokásos fellépésének, különösen olyan esetben, amikor a vállalat már nehéz helyzetben van.
(74)
Az intézkedés összeférhetősége tekintetében a Bizottság nem kapott kielégítő tájékoztatást, ami lehetővé tette volna annak megállapítását, hogy az 1999. évi R&R Iránymutatásban meghatározott követelmények teljesültek-e.
4.1.5. 2004. május 10-én vállalt kezesség (5. intézkedés)
(75)
A Bizottságnak hasonló kétségei voltak, mint a 2004. március 8-án vállalt kezességgel kapcsolatban.
4.1.6. A bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás elfogadása (6. intézkedés)
(76)
Az első megindító határozatban a Bizottság kétségeit fejezte ki azt illetően, hogy a szerkezetátalakítás során hozott intézkedések összhangban lennének a piacgazdasági magánbefektető elvével.
(77)
Először, Mikkeli városa vállalta a biztosított adósságok kamatlábának csökkentését, aminek hatására a felszámított kamatlábak sokkal alacsonyabban voltak, mint az akkor Finnországban alkalmazott referencia-kamatláb. Mivel a referencia-kamatlábat tekintik az egészséges vállalatok piaci kamatának, és mivel a Karjaportti abban az időben nehézségben volt, a Bizottság valószínűtlennek tartotta, hogy egy magánhitelező ilyen alacsony kamattal nyújtotta volna a kölcsönöket.
(78)
Az intézkedés összeférhetőségét illetően a Bizottságnak az eljárás megindításakor csak korlátozott ismeretei voltak a Karjaportti által 2004 óta hozott szerkezetátalakítási intézkedésekről Úgy vélték, hogy a folyamatos szerkezetátalakítás nem volt sikeres, mivel az adóhatóságok csődeljárást kezdeményeztek a Karjaportti ellen 2008. decemberben. Ezért a Bizottságnak kétségei voltak azt illetően, hogy a vállalat hosszú távú életképességét el lehetett volna érni a meghozott szerkezetátalakítási intézkedésekkel. A szerkezetátalakítási támogatás 2004. évi R&R Iránymutatás (35) szerinti többi kritériuma tekintetében a Bizottság értesítés és szerkezetátalakítási terv hiányában nem tudta értékelni, hogy a 2004. évi R&R Iránymutatás többi követelménye teljesült-e.
4.1.7. A Karjaportti birtokában levő részvények megvásárlása (7. intézkedés)
(79)
A második megindító határozatban a Bizottság kétségeit fejezte ki azt illetően, hogy a kérdéses intézkedés összhangban lenne a piacgazdasági magánbefektető elvével, mivel Finnország nem nyújtott bizonyítékot arra vonatkozóan, hogy a részvények vétele piaci feltételekkel történt.
4.1.8. Kifizetetlen kamatok átalakítása kölcsönökké (8. intézkedés)
(80)
A kifizetetlen kamatok kölcsönné történő átalakítása tekintetében Mikkeli városa vállalta, hogy nagyon alacsony kamatot számít fel a kölcsönre. Ténylegesen a kifizetetlen kamatot átalakító magánhitelezők magasabb kamatlábban állapodtak meg, ami azt a kérdést vetette fel a Bizottság számára, hogy az ilyen megközelítés összhangban lehetett-e a piacgazdasági befektető elvével.
4.1.9. Adósságok leírása a 2006. és 2008. évi pénzügyi kimutatásokban (9. intézkedés és 10. intézkedés)
(81)
A második megindító határozatban a Bizottság úgy vélte, hogy ha az adósságoknak a 2006. és 2008. évi pénzügyi kimutatásokban történt leírása tartalmazta volna a jogi kötelezettség megszűnését is, akkor a leírás előnyt biztosítana a Karjaportti számára. A Bizottság véleménye szerint kérdéses, hogy egy piaci magánbefektető ugyanígy cselekedett volna-e.
4.1.10. 2009. évre tervezett, de végre nem hajtott kezességvállalás (11. intézkedés)
(82)
Az első megindító határozatban a Bizottság kétségét fejezte ki azt illetően, hogy Mikkeli városa egy piaci magánbefektetőhöz hasonló módon cselekedett volna, amikor a kezességet vállalta, és előzetesen úgy vélte, hogy a kezességvállalás állami támogatást eredményezett. Az összeférhetőség tekintetében a Bizottság kételkedett abban, hogy a kezességvállalás megfelel-e a 2004. évi R&R Iránymutatásnak, mivel úgy tűnt, hogy nem teljesíti az „először és utoljára” elvet. Ezenkívül a kölcsön kezességvállalási díja és kamatlába túl alacsony volt az Iránymutatás 25. pontja a) alpontjának teljesítéséhez és a kezességvállalás nem volt összhangban az Iránymutatás 25. pontja c) alpontjával, mivel nem korlátozódott hat hónapra.
4.1.11. Adósságátütemezés 2009 óta (12. intézkedés)
(83)
Az első megindító határozatban a Bizottságnak kételyei voltak azt illetően, hogy Mikkeli városa egy piaci magánhitelezőhöz hasonló módon cselekedett volna, amikor elfogadta az adósságátütemezést, és előzetesen úgy vélte, hogy az intézkedés állami támogatást eredményezett. Az összeférhetőség tekintetében a Bizottság kételkedett abban, hogy az adósságátütemezés megfelel-e a 2004. évi R&R Iránymutatásnak, mivel úgy tűnt, hogy nem teljesíti az „először és utoljára” elvet. Ezenkívül az adósságátütemezés nem teljesítette a megmentési célú támogatásra vonatkozó követelményeket. Nem korlátozódott hat hónapra és ezért nem volt összhangban az Iránymutatás 25. pontja c) alpontjával.
4.2. A Finnvera által hozott intézkedések (13-17. intézkedés)
(84)
A második megindító határozatban a Bizottság úgy vélte, hogy az intézkedéseket állami erőforrásokkal biztosították és az államnak tulajdoníthatóak, mivel Finnország a Finnvera 100 %-os tulajdonosa. A kölcsönök tekintetében a Bizottságnak kételyei voltak azt illetően, hogy a felszámított kamatláb meghaladta volna a vonatkozó referencia-kamatlábakat. Ezenkívül nem rendelkezett elégséges információval annak megítélésére, hogy az intézkedéseket együttesen hozták-e meg és ugyanolyan feltételekkel, mint a magánbefektetők. A kezességek tekintetében a Bizottságnak kételyei voltak azt illetően, hogy létező programok alapján vállalták volna őket, mivel egy nehéz helyzetben levő nagyvállalat számára vállalt kezességek nem esnek az ilyen programok hatálya alá. Ha az intézkedéseket a létező támogatási programokon kívül hozták meg, akkor a Bizottságnak kételyei voltak azt illetően, hogy megfelelnének a piacgazdasági befektető elvének.
5. FINNORSZÁG ÉSZREVÉTELEI
5.1. Mikkeli város által hozott intézkedések
5.1.1. 2000. június 12-én vállalt kezesség (1. intézkedés)
(85)
Finnország kifejti, hogy a kezességvállalás nem tekintendő állami támogatásnak, mivel a Karjaportti valószínűleg magán tőkepiacokon is tudott volna ilyen kezességet kapni. Finnország utal arra, hogy a kérdéses kezességgel biztosított kölcsönt a Tapiola egy olyan 25 millió EUR összegű finanszírozási csomag részeként nyújtotta, amely a Tikkala termelő telephelybe történő beruházást célozta. Egyéb felek is részt vettek a finanszírozásban. A beruházás állami támogatása az alábbiakból állt: a földterület átruházása és a terület planírozási költségének Mikkeli város általi kifizetése (lásd a (89) és (90) preambulumbekezdést), a Finnvera által nyújtott kölcsönök és vállalt kezességek, valamint a Kereskedelmi és Ipari Minisztérium közvetlen támogatásai.
(86)
Ezenkívül Finnország állítása szerint Mikkeli városa egyenlő alapon kezelte a kezességet kérelmező valamennyi vállalatot.
(87)
Ha az intézkedést állami támogatásnak tekintenék, akkor Finnország véleménye szerint az ilyen támogatás összeegyeztethető a belső piaccal, mivel a nemzeti regionális támogatásról szóló iránymutatásnak (36) („1998. évi RAG”) megfelelően nyújtották. Az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének a) pontja szerint regionális támogatási intézkedésre nagyvállalatok jogosultak, ha az intézkedések nem haladják meg az elszámolható nettó költségek 24 %-át. Ezek a feltételek teljesültek. Konkrétan Finnország egy számítást mutatott be, amely szerint a támogatás bruttó egyenértéke akkor is 24 % alatt marad, ha figyelembe veszik a beruházás valamennyi állami támogatását.
5.1.2. Földterület átruházása (2. intézkedés)
(88)
Finnország állítása szerint a telek jelenlegi könyv szerinti értéke nem összehasonlítható mutató a telek átruházáskori értékének meghatározására. Mikkeli városának becslése szerint a földterület piaci értéke az átruházás idején 300 000 EUR volt. Finnország szerint a terület planírozási költsége 2 millió FIM (336 376 EUR) volt.
(89)
Finnország megítélése szerint a telek átruházása és a terület planírozási költségének átvállalása összhangban volt az 1998. évi RAG Iránymutatással (lásd a (87) preambulumbekezdést).
5.1.3. Földterület vásárlása (3. intézkedés)
(90)
Finnország szerint az ingatlanok 2002. évi megvétele a Tikkala termelő létesítmény építési beruházásához kapcsolódott, amihez a Karjaporttinak finanszírozásra volt szüksége. Finnország állítása szerint az ingatlanokat piaci áron vásárolták meg. Az értékelés figyelembe vette azt, hogy az ingatlanok vételének célja elsősorban lakossági használatúvá tételük volt egy tervmódosítás révén, míg a terület egy része üzleti használatban maradt. Ezenkívül az ingatlanok magánhitelezők birtokában levő jelzáloggal terheltek voltak, és a hat ingatlan között volt olyan, amit összesen körülbelül 9,6 millió EUR jelzálog terhelt, ami megerősíti, hogy az ingatlanok értéke magasabb volt a vételárnál. Ezért Mikkeli városa betartotta a piacgazdasági befektető elvet és a vétel nem jelentett állami támogatást.
5.1.4. 2004. március 8-án vállalt kezesség (4. intézkedés)
(91)
Finnország szerint a garantált kölcsönt egy 1992-ben nyújtott nyugdíjkölcsön kiegyenlítésére nyújtották. Akkor Mikkeli városa a Finnvera vállalattal és a […]-val együtt garantálta a nyugdíjkölcsönt. Ellenbiztosítékként Mikkeli városa egy 7,5 millió FIM (1 261 409 EUR) összegű jelzálogot kapott egy Karjaportti ingatlanra. A kezességvállalás kibocsátásakor 2004. március 8-án Mikkeli városa megtartotta ezt a biztosítékot.
(92)
Finnország kifejti, hogy az eredeti kezességet még Finnország uniós csatlakozása előtt vállalták. Amikor 2004. március 8-án Mikkeli városa az új kezességet vállalta, új támogatást nem nyújtott, mivel a meglevő eredeti kezességet alakította át egy új kezességgé, megtartva az elégséges ellenbiztosítékokat. Ezenkívül ugyanakkor az 1992. évi eredeti nyugdíjkölcsön további kezesei is kölcsönt nyújtottak a Karjaportti számára.
(93)
Végezetül Finnország vitatja, hogy a Karjaportti nehéz helyzetben volt 2004 tavaszán az 1999. évi R&R Iránymutatás értelmében. Finnország szerint a piaci előrejelzések megnyugtatóak voltak 2004 első felében és a Karjaportti a 2004. évre 3 millió EUR nyereséget tervezett. Ezenkívül a Karjaportti kölcsönöket tudott szerezni magánhitelezőktől viszonylag alacsony kamatra 2004 tavasza és nyara során. Végezetül, a Karjaporttit életképes vállalkozásnak tekintették 2004. decemberben, amikor a hitelezői elhúzódó pénzügyi nehézségei ellenére jóváhagyták a szerkezetátalakítást. Különben a Karjaporttit csődben levőnek nyilvánították volna.
5.1.5. 2004. május 10-én vállalt kezesség (5. intézkedés)
(94)
Finnország megítélése szerint a kezességvállalás a Mikkeli városa által a 2000. évben a Tikkala termelő létesítmény számára biztosított beruházás finanszírozásának a folytatása. A kezességet a 2000-ben kezdett eredeti beruházási terv befejezése érdekében vállalták. A kezesség vállalásának időpontjában a Karjaportti nem volt nehéz helyzetben az 1999. évi R&R Iránymutatás értelmében, ahogyan azt már a 2004. márciusban vállalt kezesség kapcsán bemutatták (lásd a (93) preambulumbekezdést).
(95)
Finnország szerint ha a kezességvállalás állami támogatást tartalmazott, akkor az összeegyeztethetőnek tekinthető, mivel összhangban van az 1998. évi RAG Iránymutatással. Az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének a) pontja szerint regionális támogatási intézkedésre nagyvállalatok jogosultak, ha az intézkedések nem haladják meg az elszámolható nettó költségek 24 %-át. Ezek a feltételek teljesültek, mivel a kezességvállalás támogatási eleme csak 57 835 EUR volt, míg a Karjaportti Tikkala területén levő teljes beruházásának az értéke […] EUR volt.
5.1.6. Bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás (6. intézkedés)
(96)
Finnország kifejti, hogy a meghozott intézkedések mindegyike a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás megindításához kapcsolódott. A Bíróság esetjogának megfelelően a bíróság által felügyelt talpraállítási programokra és csődre vonatkozó jogszabályok önmagukban nem indokolják az ilyen jogszabályok támogatásként történő kezelését (37).
(97)
Másodszor, az eljárás során új kölcsönt nem nyújtottak, hanem a szerkezetátalakítás előtt keletkezett adósságok törlesztését átütemezték a vállalatok szerkezetátalakítására vonatkozó nemzeti jogszabályokkal összhangban, a hitelezőket egyenlően kezelve. Mikkeli városának kintlevőségei mellett magánszereplők kintlevőségeit is átütemezték az eljárás során. A Karjaportti hitelezőit több csoportra osztották. Mindegyik hitelezői csoport kintlevőségeire kölcsönösen egyenlő és hasonló feltételek vonatkoztak. Finnország rámutat arra, hogy ez különösen igaz a Mikkeli városának fizetendő biztosított adósságokra. Ezért az látható, hogy Mikkeli városa piacgazdasági magánbefektetőként cselekedett, amikor elfogadta a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárást.
(98)
Ezenkívül Finnország rámutat arra, hogy Mikkeli városa eredményesebbnek ítélte meg az adósságok átütemezését, mint a Karjaportti csődbemenetelét és végleges bezárását, amit a szerkezetátalakítási programhoz csatolt felszámolási mérleg is mutat.
(99)
Az intézkedések az 1999. évi R&R Iránymutatás szerinti összeegyeztethetőségét illetően Finnország kifejti, hogy a szerkezetátalakítási eljárás alá vont vállalatot általában nehéz helyzetben levő cégnek kell tekinteni az Iránymutatás értelmében. Majd megismétli, hogy a szerkezetátalakítási eljárás nem tartalmazott állami támogatást és Mikkeli városa nem hajtott végre támogatási intézkedéseket a szerkezetátalakítási eljárás során.
(100)
Ezután Finnország az egyes végrehajtott intézkedésekre vonatkozó érveket hozott fel: A 2000. évben nyújtott kölcsönnel kapcsolatos Mikkeli városa által adott kezességvállalás beváltásával kapcsolatban Finnország kifejti, hogy Mikkeli nem nyújtott új kölcsönt a Karjaportti számára, hanem egyszerűen hitelezőként lépett be a Tapiola kérésére a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás elején, ami szokásos intézkedés volt az ilyen szerkezetátalakítási eljárások során. A kölcsön törlesztésének feltételei és kikötései kapcsán Finnország rámutat, hogy azokat a szerkezetátalakítási programban határozták meg és egyenlőek voltak az ugyanazon hitelezői csoportban levő minden hitelező számára.
(101)
A kifizetetlen díjak kapcsán Finnország tisztázza, hogy a kintlevőségek a városi ingatlangazdálkodási, vízgazdálkodási és hulladékgazdálkodási osztálynak fizetendők. A kintlevőségek kifizetetlen díjakat tartalmaznak, amelyek a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás kezdete előtt keletkeztek. Mikkeli városa nem vállalt kezességet ezekre a kintlevőségekre, mivel ezeket a város számára kellett kifizetni. Ezért amikor a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás elkezdődött, ezeket egy összeggel vonták be a szerkezetátalakítási eljárásba.
5.1.7. A Karjaportti birtokában levő részvények megvásárlása (7. intézkedés)
(102)
Finnország állítása szerint a Kiinteistö Oy Suksimäki ingatlan vállalatban levő részvényeket a Karjaportti piaci áron vette meg. Finnország benyújtotta egy független értékelő értéknyilatkozatát, amely szerint a részvények értéke körülbelül 1 millió EUR volt az akkori bérleti díjak alapján. Ezt az értéket kiigazították az akkori tényleges bérleti díjak tekintetében és a részvényeket ennek megfelelően 860 000 EUR áron vették meg. Ezért az ingatlan ügylet nem tartalmazott támogatási elemet.
5.1.8. Kifizetetlen kamatok átalakítása kölcsönökké (8. intézkedés)
(103)
A kifizetetlen kamatok kölcsönné történő átalakítása kapcsán Finnország először kifejti, hogy a kamatok ki nem fizetése tipikus intézkedés bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárások során. A finn jogszabályok rendelkeznek az ilyen kifizetetlen kamatok kölcsönné történő átalakításáról, ami aztán a többi kölcsönnél magasabb rangúnak minősül. Ezenkívül Finnország megítélése szerint a kifizetetlen kamatok kölcsönné történő átalakítását a piaci magánbefektető elvének megfelelően hajtották végre, mivel magánhitelezők alakították át a kifizetetlen kamatokat kölcsönökké Mikkeli városával együtt.
5.1.9. Adósságok leírása a 2006. és 2008. évi pénzügyi kimutatásokban (9. intézkedés és 10. intézkedés)
(104)
Finnország megerősíti, hogy az adósságok veszteségként történő leírása egyszerűen egy könyvelési művelet a hitelező részéről, amelyet az ésszerűség elvével és az 1336/1997. sz. Számviteli Törvényben vonatkozó rendelkezéseivel összhangban hajtottak végre. Finnország kifejti, hogy a leírás nem érinti a hitelező és az adós közötti jogviszonyt, azaz az adósságokról nem mondtak le. Mikkeli városa megerősítette, hogy nem mondott le a veszteségként nyilvántartott adósságokról és folytatja azok behajtását. Az adósság a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás keretébe tartozó biztosított adósság része.
5.1.10. 2009. évre tervezett, de végre nem hajtott kezességvállalás (11. intézkedés)
(105)
A kezességvállalás bejelentésének 2010. márciusban történt visszavonása előtt Finnország kifejtette, hogy a kezességvállalás összeegyeztethető volt a 2004. évi R&R Iránymutatással. A bejelentés visszavonására tekintettel Finnország érveinek részletesebb bemutatása elmarad.
5.1.11. Adósságátütemezés 2009 óta (12. intézkedés)
(106)
Finnország kifejti, hogy az adósságátütemezés a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárások velejárója és nem tartalmaz állami támogatást. Finnország szerint a Karjaportti hitelezői kölcsönösen egyetértettek abban, hogy az adósságátütemezés a kintlevőségeik megőrzése érdekében választott ésszerű alternatíva volt. Tájékoztatja a Bizottságot, hogy a bejelentett átütemezést nem hajtották végre, mivel Kuopio közigazgatási bírósága (Kuopion Hallinto-Oikeus) leállította az adósságátütemezés végrehajtását. Finnország elmondja, hogy a Karjaportti adósságát mégis átütemezték a Karjaportti által 2009-2011 között tett több javaslatot követően, amelyeket Mikkeli városa elfogadott. Finnország szerint ez a későbbi átütemezés összhangban volt a piacgazdasági befektető elvével, és Mikkeli városa és az összes többi hitelező egyenlő feltételekkel hajtotta végre az átütemezést.
5.2. A Finnvera által hozott intézkedések
5.2.1. 2004. március 17-én vállalt kezesség (13. intézkedés)
(107)
Finnország megítélése szerint a kezességvállalás összhangban van a 2000. évi Kezességvállalási Közleménnyel. A kezességvállalás semmiképpen sem tartalmazott állami támogatást. Először, a Finnvera kockázata nem növekedett, mivel a kezességvállalás a Finnvera által korábban (1992-ben) egy nyugdíjkölcsönre vállalt kezesség helyébe lépett. Ezt a kölcsönt 2004-ben egy új nyugdíjkölcsön váltott fel, amelyre a Finnvera a kérdéses kezességet vállalta. Ezenkívül ugyanakkor két magánhitelező hitelkeretet nyújtott a Karjaportti számára annak érdekében, hogy finanszírozni lehessen a 2004. évi kifizetések elhalasztását. Továbbá a kezességvállalás magas kezességvállalási díjjal járt és a kezességvállalás támogatási eleme a de minimis küszöb alatt maradt. Végezetül, a kezesség vállalásának időpontjában a Karjaportti kilátásai jók voltak.
5.2.2. 2006. január 12-én vállalt kezesség (14. intézkedés)
(108)
Finnország megítélése szerint a 2006-ban vállalt kezesség nem tartalmazott állami támogatást, mivel a Finnvera piaci magánhitelezőként cselekedett, amikor a szerkezetátalakítási programmal összhangban a kifizetetlen kamatot egy új kölcsönné alakította át. Ezenkívül magánhitelezők a kifizetetlen kamatot új kölcsönné alakították át nem sokkal azelőtt, hogy a Finnvera így tett, és ezt hasonló feltételekkel tették.
5.2.3. 2006. szeptember 14-én vállalt kezesség (15. intézkedés)
(109)
Finnország megítélése szerint a kezességvállalás összhangban van a 2000. évi Kezességvállalási Közleménnyel. A kezességvállalás semmiképpen sem tartalmaz állami támogatást, mivel az 1,8 millió EUR összegnek csak a 16,7 %-át fedezi és az összeg fennmaradó részét magánhitelezők fedezték kezességekkel.
5.2.4. 2007. július 6-án vállalt kezesség (16. intézkedés)
(110)
Finnország megítélése szerint a 2007-ban vállalt kezesség nem tartalmazott állami támogatást, mivel a Finnvera két magánhitelezővel együtt cselekedett, akik ugyanakkor új kölcsönt nyújtottak hasonló feltételekkel. Ezenkívül a kölcsönt értékkel bíró jelzáloggal és üzleti jelzáloggal biztosították.
5.2.5. 2008. január 9-én vállalt kezesség (17. intézkedés)
(111)
Finnország megítélése szerint a viszontkezesség összhangban van a 2000. évi Kezességvállalási Közleménnyel. Semmiképpen sem tartalmaz állami támogatást, mivel a másik résztvevő fél egy magánhitelező volt, és a Finnvera által felszámított kezességvállalási díj jóval magasabb volt, mint a magánhitelező által felszámított kezességvállalási díj.
6. AZ ÉRDEKELT FELEK ÉSZREVÉTELEI
(112)
Az érdekelt fél csak az 1., 2., 3., 5., 7., 9. és 10. intézkedésre tett észrevételt.
6.1.1. 2000. június 12-én vállalt kezesség (1. intézkedés)
(113)
Az érdekelt fél kijelenti, hogy a kezességet az új termelő telephely beruházás 25 millió FIM összegű kölcsönének a biztosítása céljából vállalták.
6.1.2. Földterület átruházása (2. intézkedés)
(114)
Az érdekelt fél állítása szerint a Karjaportti egy telket kapott és Mikkeli városa vállalta, hogy városi tervezési és más szükséges műszaki munkákat végez, amelyek teljes költsége 2,5 millió FIM. A Karjaportti 1,2 millió FIM összeget fizetett a telekért. A telek Karjaportti könyveiben szereplő értéke 403 000 EUR és az érdekelt fél szerint kérdéses, hogy a telek átadása állami támogatást jelenthetett.
6.1.3. Földterület vásárlása (3. intézkedés)
(115)
Az érdekelt fél állítása szerint Mikkeli városa hat elhagyatott gyárépületet vett Mikkeliben és összesen 6,7 milliót EUR-t fizetett értük. A piacgazdasági befektető elvének megfelelően cselekvő befektető nem vett volna egy komoly pénzügyi nehézségekkel küzdő vállalattól ingatlant ilyen áron.
6.1.4. 2004. május 10-én vállalt kezesség (5. intézkedés)
(116)
Az érdekelt fél állítása szerint a Karjaportti súlyos nehézségekkel küzdött a kezesség vállalásának idején. A vállalatnak jelentős adósságai voltak Mikkeli városával és a Mikkeli városa tulajdonában levő csoportvállalatokkal szemben.
6.1.5. A Karjaportti birtokában levő részvények megvásárlása (7. intézkedés)
(117)
Az érdekelt fél állítása szerint az ingatlan vállalatban birtokolt részvényekért fizetett ár a részvények könyv szerinti értékénél magasabb volt.
6.1.6. Adósságok leírása a 2006. és 2008. évi pénzügyi kimutatásokban (9. intézkedés és 10. intézkedés)
(118)
Az érdekelt fél benyújtotta a Mikkeli városi bizottság 2007. február 5-i ülése jegyzőkönyvének a másolatát, amely szerint az adósságnak a 2006. évi pénzügyi kimutatásokban történő leírásáról határoztak. Ezenkívül az érdekelt fél rámutat arra, hogy legalábbis szokatlan volt, hogy Mikkeli városa leírta a Karjaportti több millió eurós adósságát a 2008. évi pénzügyi kimutatásaiban, és felveti különösen azt a kérdést, hogy Mikkeli városa miért volt ugyanakkor hajlandó további kezességeket vállalni a Karjaportti számára.
7. ÉRTÉKELÉS
(119)
Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerint a belső piaccal összeegyeztethetetlen egy tagállam által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja vagy torzíthatja a versenyt, és ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet.
(120)
Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdésében rögzített feltételek egymást kiegészítő jellegűek és ezért egy intézkedés akkor minősül állami támogatásnak, ha minden feltétel egyidejűleg teljesül.
(121)
Amíg az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése az állami támogatás általános Unión belüli tilalmáról szól, az EUMSZ 107. cikkének (2) és (3) bekezdése kivételekről rendelkezik azon általános szabály alól, miszerint az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerint az ilyen támogatás összeegyeztethetetlen a belső piaccal.
(122)
Az alábbi pontokban a Bizottság értékeli az állami támogatás fennállását mindegyik leírt intézkedés esetében. Ha az intézkedés állami támogatást eredményez, akkor a Bizottság értékeli a támogatási intézkedés összeegyeztethetőségét is. A Bizottság különbséget tesz a visszavont intézkedések, a Mikkeli városa által végrehajtott intézkedések és a Finnvera által végrehajtott intézkedések között. Előzetesen azt értékelte, hogy a Karjaportti mely időpontban tekinthető nehéz helyzetben levő vállalatnak.
7.1. Nehéz helyzetben levő vállalat
(123)
Mind az állami támogatás fennállása, mind a kérdéses intézkedések összeegyeztethetősége esetében fontos, hogy a kedvezményezett nehéz helyzetben volt-e az intézkedések végrehajtásának idején. A kérdést, hogy a Karjaportti nehéz helyzetben levő vállalatnak tekinthető-e, az 1999. évi R&R Iránymutatás szerint kell értékelni 2004. október 9-ig, amikor az 1999. évi R&R Iránymutatás hatálya lejár (38). 2004. október 10-től a 2004. évi R&R Iránymutatás alkalmazandó (39).
(124)
A 1999. évi R&R Iránymutatás szerint egy vállalat akkor tekinthető nehéz helyzetben levőnek, ha teljesíti az Irányelv 5. pontjában meghatározott úgynevezett szigorú kritériumokat, azaz ha a jegyzett tőkéjének több mint felét elveszette vagy a nemzeti jogszabályok alapján kollektív fizetésképtelenségi eljárás alá vonható. Ha a szigorú feltételek nem teljesülnek, attól még a vállalat mutathatja „a nehéz helyzetben levő vállalat szokásos jeleit” az 1999. évi R&R Iránymutatás 6. pontja szerint, mint például emelkedő veszteségek, csökkenő forgalom, növekvő raktárkészlet, felesleges kapacitások, csökkenő cash flow, egyre nagyobb adósság, növekvő kamatköltségek és zuhanó vagy nulla eszközérték (úgynevezett enyhe kritériumok). A 2004. évi R&R Iránymutatás hasonló szigorú és enyhe kritériumokat tartalmaz a 10. és 11. pontban.
(125)
Ennek tükrében a Bizottság megjegyzi, hogy a 2000. évben a Karjaportti nem vesztett tőkét és nem mutatta a nehéz helyzetben levő vállalat „szokásos jeleit”. Valójában úgy tűnik, hogy a Karjaportti a 2000 és 2002 közötti időszakban egészséges vállalat volt nagy forgalommal, pozitív működési eredménnyel, stabil részvénytőkével és viszonylag magas szintű tartalékokkal (lásd még az I. táblázatot).
(126)
A helyzet sötétebb volt a következő években. 2004-ben a forgalom csökkent és a veszteségek jelentősen emelkedtek 2003-hoz képest. Az adósság nőtt és a kedvezményezett már 2004 elején megkezdte az adósság átütemezését és az esedékes fizetések elhalasztását kérte a hitelezőktől (40). Az is látszik, hogy a Karjaportti némi felesleges kapacitásokkal rendelkezett. Ezenkívül azt is figyelembe kell venni, hogy a Karjaportti veszteségeit már 2004-ben sem fedezte a rendkívüli tartalékalap (lásd az I. táblázatot).
(127)
A Karjaportti pénzügyi kimutatásai szerint a Karjaportti részvénytőkéje 2004-ben szinte teljesen elfogyott, mivel drámai módon a 2003. évi értékéhez képest kevesebb mint egy tizedére esett vissza. Azóta a vállalat kimutatásaiban a saját tőkéje negatív volt, de az utóbbi években növekvő tendenciát mutatott. A 2006. év kivételével a Karjaportti 2003 óta veszteséges volt. A 2006-ban elért nyereség nem tekinthető a vállalat fellendülése jelének, mivel nem a vállalat alaptevékenysége eredményezte. A Karjaportti működési eredménye negatív maradt, hasonlóan az előző és a következő évekhez. A 2006-ban elért nyereség nem volt elegendő sem az előző számviteli időszakok során felhalmozott veszteség ellentételezésére, sem a negatív saját tőke kiegyenlítésére. A Karjaportti általános pénzügyi helyzete igen kedvezőtlen maradt. 2008-ban a Karjaportti kétszer csődeljárás alá került az adóhatóságok kezdeményezésére.
(128)
A (125)-(127) preambulumbekezdésben bemutatott tények tükrében azt a következtetést lehet levonni, hogy a Karjaportti az 1999. évi R&R Iránymutatás 5. pontja illetve a 2004. évi R&R Iránymutatás 11. pontja értelmében nehéz helyzetben levő vállalatnak minősül 2004 eleje óta. 2008-ban, amikor a Karjaportti csődeljárás alá került, a 2004. évi R&R Iránymutatás 10. pontjának (c) alpontja értelmében is nehéz helyzetben levő vállalatnak minősült.
7.2. Visszavont intézkedések
7.2.1. 2009. évre tervezett, de végre nem hajtott kezességvállalás (11. intézkedés)
(129)
Az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22-i 659/1999/EK tanácsi rendelet (41) („az Eljárási Rendelet”) 8. cikke a tagállam visszavonhatja a bejelentését a hivatalos vizsgálati eljárás megkezdése előtt megfelelő határidőn belül, mielőtt a Bizottság határozatot hozna a bejelentett intézkedés támogatás jellegéről. Ilyen esetben a Bizottság az eljárás lezárásáról dönt, mivel az tárgytalanná vált.
(130)
Mivel a Mikkeli városi tanács határozata a Karjaportti számára vállalandó kezességről nem vált jogerőssé és a városi bizottság 2010. februárban úgy határozott, hogy nem nyújt kezességet, Finnország 2010. márciusban visszavonta a kezességvállalás bejelentését. Ezáltal a kezességvállalás tekintetében a vizsgálat tárgytalanná vált.
7.3. Mikkeli város által hozott intézkedések
7.3.1. 2000. június 12-én vállalt kezesség (1. intézkedés) és földterület átruházás (2. intézkedés)
(131)
Kezességvállalás (1. intézkedés): A (14)-(16) preambulumbekezdésben leírtak szerint Mikkeli városa 2000. júniusban kezességet vállalt és 2004. decemberben kifizetéseket tett a kezességvállalás alapján. Miután Mikkeli városa Karjaportti hitelezője lett, a kölcsön feltételei megváltoztak a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás során (részleteket lásd a (34)-(39) preambulumbekezdésben).
(132)
Ennek megfelelően több lépést kell megkülönböztetni. Mivel a támogatás az állami kezesség vállalásának pillanatában történik, az állam által a kezességvállalás feltételei alapján tett kifizetéseket nem kell állami támogatás nyújtásának tekinteni (42). Másrészt a kölcsön feltételeinek az állami kezes hitelezővé válását követő megváltozása állami támogatást eredményezhet. Az alábbiakban azt vizsgáljuk, hogy a 2000. júniusban vállalt kezesség állami támogatásnak minősül-e. A kérdést, hogy a kölcsön feltételeinek a megváltozása állami támogatást eredményezhet-e, a 6. intézkedés részeként értékeljük (lásd a (188)-(195) preambulumbekezdést).
(133)
A kezességet Mikkeli városa vállalta és ennek megfelelően állami támogatást tartalmaz és az államnak tulajdonítható.
(134)
Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében állami támogatás akkor történik, ha egy intézkedés olyan előnyt biztosít, amelyet a vállalkozás nem kapott volna meg szokásos piaci feltételek esetében. Az értékelés elvégzése érdekében a Bizottság a 2000. évi Kezességvállalási Közleményre támaszkodik. Az intézkedés végrehajtásának időpontjában a 2000. évi Kezességvállalási Közlemény volt hatályban. Mivel azonban a Bíróság esetjoga egyértelműen kimondja, hogy „azon kérdést, hogy valamely támogatás a Szerződés értelmében vett állami támogatásnak minősül-e, olyan objektív elemek alapján kell eldönteni, amelyeket a bizottsági határozat meghozatalának időpontjában értékelnek" (43). Ennek megfelelően az adott értékeléshez a Bizottság a 2008. évi Kezességvállalási Közleményre támaszkodik.
(135)
A 2008. évi Kezességvállalási Közlemény 3.2. pontja szerint egy adott állami kezességvállalás esetében az állami támogatás fennállása kizárható, ha négy követelmény egyidejűleg teljesül: „(a) A hitelfelvevő nincsen nehéz pénzügyi helyzetben […], (b) A kezességvállalás terjedelme a kezesség vállalásának időpontjában megfelelően mérhető, […] (c) A kezességvállalás legfeljebb a kintlévő hitel vagy egyéb pénzügyi kötelezettség 80 %-át fedezi […], (d) A kezességvállalásért piaci alapú díjat fizetnek […].”
(136)
Az adott ügy esetében a kölcsönfelvevő nem volt nehéz pénzügyi helyzetben a kölcsön nyújtásának idején (lásd a (123)-(128) preambulumbekezdést). Az értékelés alatt álló kezességvállalás a kölcsön 100 %-át fedezi.
(137)
Ezenkívül a kezességet kezességvállalási díj felszámítása nélkül vállalták, pedig a kezességet vállaló hatóság maga is úgy vélte, hogy az nagy kockázattal járt (44). Habár Finnország szerint a Karjaportti hasonló kezességet tudott volna kapni piaci feltételek mellett is, a Bizottság véleménye szerint a nulla kezességvállalási díj nem tekinthető a kezességvállalás idején alkalmazott piaci díjhoz közelinek. A kezességvállalás a kérdéses kölcsön 100 %-át fedezte, azaz a kezességet vállaló hatóság viselte egyedül a kedvezményezett nem-teljesítésének a kockázatát és feltétel nélküli kezességet vállalt, azaz a kezes a sajátjaként felelt a tőketartozásért és a hitelező a kezestől követelhette a tőketartozás visszafizetését a tőketartozás esedékessé válásakor.
(138)
Ennek megfelelően az adott ügyben Finnország véleményével ellentétben a Bizottság szerint az intézkedés nem tekinthető támogatástól mentesnek.
(139)
Finnország érve, hogy az intézkedést más felekkel együtt hozták meg elvethető, mivel a Finnországtól kapott tájékoztatás szerint a beruházásban részt vevő más felek is állami tulajdonúak voltak. Ennek megfelelően megállapítható, hogy az intézkedést előnyt biztosít a Karjaportti számára.
(140)
Egy intézkedés akkor minősül állami támogatásnak, ha konkrét vagy szeletív abban az értelemben, hogy csak bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének biztosít előnyt. Az értékelés alatt álló intézkedést egy konkrét vállalat, a Karjaportti számára hozták meg. Ezért a Bizottság megítélése szerint a meghozott intézkedés szelektív előnyt biztosít a kedvezményezett számára.
(141)
Végezetül a Bizottságnak figyelembe kell vennie, hogy a Mikkeli városa által a Karjaportti javára hozott intézkedés várhatóan torzítja-e a versenyt és hatással van-e a tagállamok közötti kereskedelemre azáltal, hogy előnyt biztosít az adott vállalatnak azon (lehetséges) versenytársaival szemben, amelyek nem kapnak állami támogatást. A tagállamok között hústermékek kereskedelme folyik, ezen a területen működik a kedvezményezett. Finnország szerint a Karjaportti termékei kivitelének fő célterülete Oroszország, de a tagállamokba is exportál. Ezért a Bizottság megítélése szerint a meghozott intézkedés várhatóan torzítja a versenyt és hatással van a tagállamok közötti kereskedelemre.
(142)
A fentiek alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy az intézkedés állami támogatásnak minősül.
(143)
Földterület átruházása (2. intézkedés) Finnország nem tagadja, hogy az intézkedés állami támogatásnak minősülhet. A kedvezményezett egyértelműen előnyben részesült, mivel nem kellett fizetnie semmit a földterület átruházásért. Ezenkívül Mikkeli városa megtérítette a terület planírozásának a költségét a kedvezményezett számára. Ennek megfelelően a Bizottság megítélése szerint az intézkedés olyan előnyt biztosít a Karjaportti számára, amelyben az a piacon nem részesült volna.
(144)
Ezenkívül az intézkedés teljesíti az állami támogatás fennállásának minden más követelményét. A (133), (140) és (141) preambulumbekezdésben részletesen leírtak szerint a földterület átruházása állami forrásokat tartalmaz és az államnak tulajdonítható, szelektív és torzítja a versenyt és hatással van a tagállamok közötti kereskedelemre.
(145)
A fentiek alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy az intézkedés állami támogatásnak minősül.
(146)
Finnország kifejti, hogy a kezességvállalás a Tikkala városban termelő telephely építését szolgáló földterület átruházásával együtt összeegyeztethetőnek tekinthető regionális támogatásként. Az 1. és 2. intézkedés meghozatalakor, azaz a 2000. évben, az 1998. évi RAG volt hatályban (45). A vizsgált intézkedéseket nem egy program részeként hozták meg, hanem egyedi ad hoc kifizetésként. Mivel olyan ágazatban hozták meg őket, amelyre az 1998. évi RAG alkalmazandó, az intézkedések elvben az 1998. évi RAG hatálya alá esnek. Az intézkedések meghozatalának idején a kedvezményezett a fenti (123)-(128) preambulumbekezdésekben leírtaknak megfelelően nem volt nehéz helyzetben, és Itä-Suomen területén működött, amely az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének a) pontja szerint regionális támogatásra jogosult régió. Ezért a Bizottság a projektet az 1998. évi RAG alapján értékelte. Ez az értékelés az alábbi megjegyzéseket eredményezte:
(147)
Az 1998. évi RAG 2. pontja szerint regionális támogatás csak akkor minősül összeegyeztethetőnek, ha egyensúly áll fenn a torzító hatás és a hátrányos helyzetű régió fejlődésével kapcsolatos előny között. Ebben az összefüggésben a Bizottság megjegyzi, hogy a kérdéses beruházástól azt várták, hogy pozitív hatással lesz a régió fejlődésére. Hozzájárult a gazdasági tevékenység további fejlődéséhez és új illetve közvetett munkalehetőségek teremtéséhez. Ténylegesen a (24) preambulumbekezdésben leírtak szerint az új termelő telephely révén a régióban a munkahelyek száma 400-ról 550-600-ra növekszik.
(148)
Az 1998. évi RAG 4. pontja meghatározza az összeegyeztethető regionális támogatás nyújtásának feltételeit.
(149)
Először, az 1998. évi RAG 4.1. pontja szerint a regionális támogatás tárgya termelő beruházás biztosítása (kezdeti beruházás) vagy a beruházáshoz kapcsolódó munkahelyteremtés. Az 1998. évi RAG 4.4. pontja szerint a kezdeti beruházás új létesítmény létrehozásával kapcsolatos állóeszközbe történő beruházás, meglévő létesítmény bővítése vagy olyan tevékenység beindítása, amely egy meglévő létesítmény valamely termékének vagy termelési folyamatának alapvető változását foglalja magában. A vizsgált intézkedések célja új termelő telephely építése volt, amely az 1998. évi RAG 4.4. pontja szerinti kezdeti beruházás.
(150)
Másodszor, a támogatás intenzitásának a regionális támogatás felső korlátját jelentő 24 %-os érték alatt kell maradnia (46). A támogatás intenzitásának kiszámolásához a beruházás értékét és az adott intézkedésben érintett támogatási elemet kell meghatározni.
(a)
A beruházás értéke tekintetében az 1998. évi RAG 4.5. pontja szerint ebben az összefüggésben a támogatható költségek közé tartozik a földterület, épület, üzem és gépek költsége. Vétel esetében csak a fenti eszközök megvásárlásának a költségét kell figyelembe vennie. Ténylegesen Finnország a támogatható költségeket a fenti rendelkezések szerint számolta ki, aminek eredménye 25 935 928 EUR összeg lett (lásd a (22) preambulumbekezdést és a III. táblázatot).
(b)
Az intézkedésben szereplő támogatási elem tekintetében Finnország benyújtott egy számítást, amelynek a hihetőségét a Bizottság keresztellenőrzés alá vetette. Az 1. intézkedés azaz a Mikkeli városa által vállalt kezesség esetében a 2000. évi Garancia Közlemény alkalmazható a támogatási elem számszerűsítésére. A támogatási elem számszerűsítésére három módszert irányoztak elő, amelyek közül az egyik a „bármely más objektíven igazolható és általánosan elfogadott módszerrel történő” kiszámítás (a 2000. évi Garancia Közlemény 3.2. pontja). Finnország összehasonlította az összehasonlítható kezességvállalás piaci díját a Finnország által ténylegesen felszámolt kezességvállalási díjjal, ami valóban objektíven igazolható és általánosan elfogadott módszernek tűnik. A 2. intézkedés esetében a támogatási elem a földterület értéke plusz a terület planírozásának a költsége, ami szintén elfogadható. A Finnvera és a Kereskedelmi és Ipari Minisztérium által biztosított finanszírozás tekintetében, amelyre ez a határozat nem vonatkozik, ha a finanszírozás a megítélés szerint támogatási elemet is tartalmazna, akkor a támogatási elemet is figyelembe kellene venni. Finnország a Finnvera kölcsön támogatási elemének kiszámítását is megadta, amely hitelesnek tekinthető. A Kereskedelmi és Ipari Minisztérium közvetlen támogatásai tekintetében a teljes összeget figyelembe vették. Összességében a Mikkeli városa, a Finnvera és a Kereskedelmi és Ipari Minisztérium által hozott intézkedésekben foglalt támogatási elem figyelembe vételével a támogatási elem összege (bruttó támogatási egyenértékessel számolva) 3 617 143 EUR (lásd a II. táblázatot).
(151)
A 3 617 143 EUR támogatási elem 13,95 %-os támogatási intenzitásnak felel meg a 25 935 928 EUR teljes elszámolható költségre vetítve. Ezért a támogatás intenzitás a 24 %-os küszöbérték alatt van.
(152)
Harmadszor, az 1998. évi RAG 4.10. pontja szerint a kezdeti beruházás támogatásának kötelező feltétele a kérdéses beruházás fenntartása legalább öt évig. Finnország megerősítette, hogy a kérdéses beruházást legalább öt évig fenntartják.
(153)
Negyedszer, az 1998. évi RAG 4.2. pontja szerint a kedvezményezettnek legalább 25 %-os hozzájárulást kell nyújtania a beruházás finanszírozásához. Finnország megerősítette, hogy ez fennáll.
(154)
Ötödször, a Bizottság megjegyzi, hogy az 1998. évi RAG 4.2. pontjával összhangban a támogatás iránti kérelmet a projektmunka megkezdése előtt nyújtották be, és a támogatások összevonásával kapcsolatos szabályokat betartották az 1998. évi RAG 4.18. pontjának rendelkezései szerint, és a regionális támogatásra vonatkozó felső korlátot nem haladták meg.
(155)
A fenti érvek alapján a Bizottság megállapította, hogy az 1. és 2. intézkedés teljesíti az 1998. évi RAG feltételeit és ezért összeegyeztethetőnek tekinthető.
7.3.2. Földterület vásárlása (3. intézkedés)
(156)
Elvben a piacgazdasági befektető elve is vonatkozik a földterület vagy más eszköz állam általi vásárlására. Az ilyen vétel tartalmazhat állami támogatást, ha nem lehet szokásos kereskedelmi műveletnek tekinteni. Még ha egy közigazgatási szerv piaci áron is vásárol árukat vagy szolgáltatásokat, akkor is állhat fenn állami támogatás, amennyiben kiderül, hogy az államnak ténylegesen nem volt szüksége a kérdéses földterületre vagy eszközökre (47).
(157)
Ennek megfelelően a Bizottságnak értékelnie kell, hogy a földterület vásárlása szokásos kereskedelmi műveletnek tekinthető-e. Ennek érdekében figyelembe kell venni, hogy a Mikkeli városa által fizetett ár tükrözte-e a megvásárolt ingatlanok és az épület értékét.
(158)
Az érdekelt fél szerint egy piaci magánbefektető nem lenne hajlandó 6.7 millió EUR árat fizetni azért a gyárépületért, amelyet Mikkeli városa megvett ezen az áron.
(159)
Finnország viszont az ingatlanok értékére vonatkozó tájékoztató információt szolgáltatott a Bizottság számára. Finnország szerint a vétel idején egy magánbank […] 7.5 millió EUR értékű jelzáloggal rendelkezett az egyik értékesített ingatlanon (48).
(160)
Finnország tájékoztatta a Bizottságot, hogy a földterületre vonatkozó értékelés nem áll rendelkezésre. A Bizottság megítélése szerint a magánbank birtokában levő jelzálog értéke tájékoztató információval szolgálhat az ingatlan értékére vonatkozóan. Ugyanis a biztosítékok elfogadása előtt a bank felértékeli a kérdéses ingatlant annak érdekében, hogy ha az adós nem tudja visszafizetni az adósságát, akkor a bank a jelzálog realizálásával visszakaphassa a pénzét.
(161)
A kérdéses ingatlanok esetében Mikkeli városa 6 646 787 EUR vételárat fizetett, amely az értékesítési eljárás lezárása előtt az egyik ingatlanon egy magánfél birtokában levő jelzálog bejegyzett összege alatt van. Ezen az ingatlanon kívül még öt másik ingatlant és egy épületet értékesítettek Mikkeli városa számára. Ezenkívül a Bizottság megjegyzi, hogy Mikkeli városa azzal a céllal vásárolta meg az ingatlant, hogy a földterületet átsorolja lakóterületté a helyi tervek módosításával; az ingatlanok a városközpont közelében helyezkedtek el egy vonzó lakóterületi részen.
(162)
Az előzőek alapján a Bizottság által a megindító határozatban az ingatlanokért és az épületért fizetett vételárral kapcsolatosan megfogalmazott kételyeket eloszlatták. A Bizottság úgy tekinti, hogy Mikkeli városa az ingatlanokat és az épületet olyan áron vette meg, amely az értéküket tükrözi, és a piaci befektetői tesztet teljesíti. Ezért a Bizottság megállapítja, hogy az intézkedés nem tartalmaz állami támogatást.
7.3.3. 2004. március 8-án vállalt kezesség (4. intézkedés) és 2004. május 10-én vállalt kezesség (5. intézkedés)
(163)
A 2000. júniusban vállalt kezesség tekintetében több lépést kell megkülönböztetni (kezesség vállalása; kifizetések a kezesség alapján; a kölcsön feltételeinek a változása; lásd a (132) preambulumbekezdést). Ennek megfelelően az alábbiakban azt vizsgáljuk, hogy a 2004. márciusban és a 2004. májusban vállalt kezesség állami támogatásnak minősül-e. A kérdést, hogy a kölcsön feltételeiben bekövetkezett változások állami támogatást eredményezhettek-e, a 6. intézkedés részeként értékeljük (lásd a (188)-(195) preambulumbekezdést).
(164)
4. intézkedés: Finnország érvelésével ellentétben, amely a (92) preambulumbekezdésben szerepel, a Bizottság megítélése szerint egy létező kötelezettség átalakítása egy új kezességvállalássá állami támogatásnak minősülhet. Ebben az összefüggésben különbséget kell tenni a létező támogatás és az új támogatás között. Meghatározás szerint a létező támogatás olyan egyedi támogatási intézkedéseket jelent, amelyeket a Szerződés hatályba lépése előtt foganatosítottak (Eljárási Rendelet 1. cikkének b) pontja). Az új támogatás viszont „minden olyan […] egyedi támogatás, amely nem létező támogatás, beleértve a létező támogatások módosítását is” (Eljárási Rendelet 1. cikkének c) pontja). A 659/1999/EK tanácsi rendelet végrehajtásáról szóló, 2004. április 21-i 794/2004/EK tanácsi rendelet szerint (49) a módosítás „a tisztán formai vagy adminisztratív jellegű módosítások kivételével minden olyan változtatás, amely nem befolyásolhatja a támogatási intézkedésnek a közös piaccal való összeegyeztethetőségének értékelését".
(165)
Ténylegesen Mikkeli városa 2004. március 8-án vállalta az új kezességet, amely a Tapiola által 2004. április 14-én nyújtott új kölcsönre nyújtott biztosítékot. Az új kezesség nem tekinthető a régi kezesség folytatásának, mivel egy új feltételekkel nyújtott új kölcsön kapcsán vállalták. A tény, hogy ez a kölcsön felváltotta a Tapiola által 1992-ben nyújtott kölcsönt, amelyre Mikkeli városa már vállalt kezességet, nem változtatja meg a Bizottság véleményét. Az igaz, hogy az új kölcsön összege megfelelt a régi kölcsön fennmaradó összegének és a kamatláb kedvezőbb volt a Karjaportti számára (évi 4,5 % a régi kölcsön esetében; évi 4 % az új kölcsön esetében), de a kölcsön futamideje változott (a régi kölcsönt a nyújtása után tíz évvel kellett volna visszafizetni, azaz 2002. novemberben; az új kölcsönt 2014-ig lehet visszafizetni). Összességében az új kölcsön összege (tőke plusz kamat 2004 és 2014 között) magasabb, mint a régi kölcsön összege. Ennek megfelelően az új kezesség vállalásával Mikkeli városa számára megnőtt a kockázat és ezáltal az intézkedés összege a régi kezességvállaláshoz képest. Az új kezesség vállalását a régi kezességvállalás módosításának kell tekinteni, ami lehetővé teszi az új kezességvállalás új támogatásként történő minősítését. Ennek megfelelően elutasítható Finnország érvelése, miszerint a régi kezességet Finnország uniós csatlakozása előtt vállalták és ezért létező támogatásnak tekinthető és az új kezességvállalás nem tekinthető új támogatás nyújtásának.
(166)
A kérdést, hogy a kezességvállalás előnyt biztosított-e a kedvezményezettnek, a 2008. évi Kezességvállalási Közlemény alapján lehet értékelni. Az intézkedés meghozatalakor a 2000. évi Kezességvállalási Közlemény volt hatályban. A (134) preambulumbekezdésben kifejtettek szerint a Bizottság a 2008. évi Kezességvállalási Közleményre támaszkodik az intézkedés értékelésekor. A 2008. évi Kezességvállalási Közlemény 3.2. pontja szerint egy egyedi állami kezességvállaláson belül az állami támogatás fennállása akkor zárható ki, ha négy követelmény egyszerre teljesül (lásd a (135) preambulumbekezdést). Az értékelendő kezességvállalás a kölcsön 100 %-át fedezi. Ez elegendő annak megállapításához, hogy az állami támogatás fennállása nem zárható ki a 2008. évi Kezességvállalási Közlemény 3.2. pontja alapján. Ezenkívül Finnország érveivel ellentétben a Bizottság megítélése szerint a Karjaportti az 1999. évi R&R Iránymutatás értelmében már 2004. márciusban nehéz helyzetben volt (lásd a (123)-(128) preambulumbekezdést), ami egy másik ok arra, hogy a kezességvállalás nem eshet a 2008. évi Kezességvállalási Közlemény 3.2. pontjának hatálya alá.
(167)
Ezenkívül a kezességet kezességvállalási díj felszámítása nélkül vállalták, habár a vállalat nehéz helyzetben volt és Mikkeli városa számára a kockázat jelentősnek volt tekinthető. A kezességvállalás a kérdéses kölcsön 100 %-át fedezte, azaz a kedvezményezett nem-teljesítésének a kockázatát egyedül a kezességvállaló hatóság viselte, és a kezességet feltétel nélküli kezességként vállalták, azaz a kezes úgy felelt a tőketartozásért, mintha az a kezes saját tartozása lett volna, és a hitelező követelhette a kezestől a tőketartozás visszafizetését a tőketartozás esedékessé válásakor.
(168)
Ezenkívül Finnország véleménye szerint az intézkedés összhangban van a piacgazdasági befektető elvével, különösen mivel magán felek voltak érintve. Ez az érv megcáfolható. A Finnország által adott tájékoztatás szerint először, a magán felek nem vállaltak kezességet, csak kölcsönt nyújtottak a kedvezményezettnek. Másodszor, a magán felek kölcsöneit nem ugyanakkor nyújtották, mint a kezességgel biztosított nyugdíjkölcsönöket. Harmadszor, legalább egy magánfél magasabb kamatot kért egy kölcsönért, mint a nyugdíjkölcsön kamata. Ami még fontosabb, a magán felek csak rövid lejáratú kölcsönöket nyújtottak néhány hónapos futamidővel, míg a Mikkeli városa által vállalt kezesség egy tízéves futamidejű kölcsönt fedezett.
(169)
A fentiek figyelembe vételével megállapítást nyert, hogy az intézkedés előnyt biztosít a Karjaportti számára. Ezenkívül a 4. intézkedés teljesíti az állami támogatás fennállásának összes többi követelményét. A (133), (140) és (141) preambulumbekezdésben részletesen leírtak szerint ez a kezességvállalás állami forrásokból áll és az államnak tulajdonítható, szelektív és torzítja a verseny és hatással van a tagállamok közötti kereskedelemre.
(170)
5. intézkedés: Elutasítható Finnország érve, miszerint az intézkedést a 2000-ben kezdett beruházás folytatásaként hozták meg, mivel a kezességvállalás egyértelműen egy új intézkedés volt.
(171)
A 2008. évi Kezességvállalási Közlemény 3.2. pontja szerint egy egyedi állami kezességvállaláson belül az állami támogatás fennállása akkor zárható ki, ha négy követelmény egyszerre teljesül (lásd a (135) preambulumbekezdést). A 4. intézkedéshez hasonlóan az értékelendő kezességvállalás a kölcsön 100 %-át fedezi, és a Karjaportti már nehéz helyzetben volt 2004. májusban az 1999. évi R&R Iránymutatás értelmében (lásd a (123)-(128) preambulumbekezdést). Ennek megfelelően a kezességvállalás nem eshet a 2008. évi Kezességvállalási Közlemény 3.2. pontjának hatálya alá.
(172)
Ezenkívül, és a 4. intézkedéshez hasonlóan, a kezességet kezességvállalási díj felszámítása nélkül vállalták, habár a vállalat nehéz helyzetben volt és Mikkeli városa számára a kockázat jelentősnek volt tekinthető. A kezességvállalás a kérdéses kölcsön 100 %-át fedezte és a kezességet feltétel nélküli kezességként vállalták. Ennek megfelelően az adott ügyben Finnország véleményével ellentétben a Bizottság szerint az intézkedés előnyt biztosít a Karjaportti számára.
(173)
Ezenkívül a 5. intézkedés teljesíti az állami támogatás fennállásának összes többi követelményét. A (133), (140) és (141) preambulumbekezdésben részletesen leírtak szerint ez a kezességvállalás állami forrásokból áll és az államnak tulajdonítható, szelektív és torzítja a verseny és hatással van a tagállamok közötti kereskedelemre.
(174)
A fentiek alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a 4. és 5. intézkedés állami támogatásnak minősül.
(175)
Finnország nem hozott fel semmilyen érvet a 4. intézkedés összeegyeztethetősége tekintetében. Az 5. intézkedés esetében Finnország az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének a) pontjára és az 1998. évi RAG Iránymutatásra hivatkozott (lásd a (95) preambulumbekezdést). Az 1998. évi RAG azonban nem alkalmazható az összeegyeztethetőség alapjaként, mivel a Karjaportti a két kezességvállalás idején nehéz helyzetben volt (lásd a (123)-(128) preambulumbekezdést). Az 1998. évi RAG szerint a nehéz helyzetben levő vállalatok számára nyújtott támogatást a Megmentési és Szerkezetátalakítási Iránymutatás alapján kell értékelni (50). Ezért a Bizottság először azt értékeli, hogy a 4. és 5. intézkedések összeegyeztethetőnek tekinthetők-e az R&R Iránymutatás szerinti megmentési és szerkezetátalakítási támogatásként. A kezességvállalás idején az 1999. évi R&R Iránymutatás volt hatályban (51).
(176)
Az 1999. évi R&R Iránymutatás szerint a megmentési támogatásnak bizonyos követelményeket kell teljesítenie, amelyeket a vizsgált intézkedés nem teljesít.
(a)
Először, az intézkedés likviditási támogatást tartalmaz kezességvállalás formájában (az 1999. évi R&R Iránymutatás 23. pontjának a) alpontja), az egyes kezességvállalások által fedezett kölcsönöket nem az egészséges vállalatoknak nyújtott kölcsönök kamatával legalább összehasonlítható kamattal nyújtották (referencia-kamatláb Finnország esetében 2004. márciusban: 4,43 % + 100 bázispont; referencia-kamatláb Finnország esetében 2004. májusban: 4,43 % + 100 bázispont).
(b)
Másodszor, a kezességvállalások nem olyan kölcsönhöz kapcsolódtak, amelyeket az utolsó részletnek a vállalat számára történt kifizetését követően legfeljebb tizenkét hónap alatt kellett visszafizetni (az 1999. évi R&R Iránymutatás 23. pontjának b) alpontja).
(c)
Harmadszor, Finnország nem szolgáltatott arra vonatkozó információt, hogy a támogatást súlyos társadalmi nehézségek alapján biztosították és nem volt szükségtelenül hátrányos átgyűrűző hatása más tagállamokra (az 1999. évi R&R Iránymutatás 23. pontjának c) alpontja.
(d)
Negyedszer, a kezességvállalást nem fizették vissza 6 hónapon belül és az 1999. évi R&R Iránymutatás szerinti szerkezetátalakítási tervvel sem rendelkeztek (az 1999. évi R&R Iránymutatás 23. pontjának d) alpontja).
(e)
Végezetül, nincs információ arról, hogy a kezességvállalás csak arra az összegre szorítkozott, amelyre a vállalatnak szüksége volt ahhoz, hogy a támogatás számára engedélyezett időszak során működőképes maradjon (az 1999. évi R&R Iránymutatás 23. pontjának e) alpontja).
(177)
A 4. és 5. intézkedés nem teljesíti az 1999. évi R&R Iránymutatásban meghatározott szerkezetátalakítási támogatás összes követelményét sem.
(a)
Először, az intézkedésnek nem volt feltétele egy szerkezetátalakítási terv végrehajtása (az 1999. évi R&R Iránymutatás 31. pontja). Megjegyzendő, hogy nem készítettek az 1999. évi R&R Iránymutatás 32. és azt követő pontjai szerinti szerkezetátalakítási tervet.
(b)
Másodszor, a támogatás kedvezményezettjeitől elvárják, hogy saját forrásaikkal jelentős mértékben hozzájáruljanak a szerkezetátalakítási tervhez (az 1999. évi R&R Iránymutatás 40. pontja), és a vizsgált intézkedések esetében nincs információ a kedvezményezett saját hozzájárulásáról.
(c)
Harmadszor, a verseny indokolatlan torzításának megelőzése érdekében kompenzációs intézkedéseket kell hozni (az 1999. évi R&R Iránymutatás 37. pontja). Ilyen intézkedésekről eddig még nem rendelkeztek.
(178)
Ennek megfelelően a Bizottság megítélése szerint az intézkedést nem az 1999. évi R&R Iránymutatásnak megfelelően hozták meg.
(179)
Továbbá azt is mérlegelni kell, hogy a 4. és 5. intézkedés összeegyeztethetőnek tekinthető-e az EUMSZ 107. cikkének (2) és (3) bekezdésében meghatározott bármely más kivétel alapján.
(180)
Az EUMSZ 107. cikkének (2) bekezdésében meghatározott kivételek nem érvényesek a jelen esetben, mivel a kérdéses intézkedéseknek nincs szociális jellege, nem magánszemély fogyasztóknak nyújtott támogatás, nem céljuk természeti csapások vagy más rendkívüli események által okozott károk helyreállítása és nem a Németországi Szövetségi Köztársaság Németország felosztása által érintett egyes területei gazdaságának nyújtott támogatás.
(181)
További kivételek szerepelnek az EUMSZ 107. cikkének (3) bekezdésében.
(182)
Az EUMSZ 107. cikkének (3) bekezdésének a) pontja szerint a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető „az olyan térségek gazdasági fejlődésének előmozdítására nyújtott támogatás, ahol rendkívül alacsony az életszínvonal vagy jelentős az alulfoglalkoztatottság”. A Karjaportti az intézkedés idején ilyen területen helyezkedett el.
(183)
A 4. és 5. intézkedés meghozatalának idején a támogatott területeknek nyújtott állami támogatás összeegyeztethetőségét az 1998. évi RAG szabályozta. A fenti Iránymutatások szerint a nehéz helyzetben levő vállalatok nem kaphatnak regionális támogatást. Ennek megfelelően a fentiek miatt a Bizottság megállapítja, hogy a támogatásra nem vonatkozik az EUMSZ 107. cikkének (3) bekezdésének a) pontjában meghatározott kivétel.
(184)
Az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének b) pontja szerint a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető „valamely közös európai érdeket szolgáló fontos projekt megvalósításának előmozdítására vagy egy tagállam gazdaságában bekövetkezett komoly zavar megszüntetésére nyújtott támogatás”. A Bizottság megjegyzi, hogy a kérdéses támogatásnak nem célja egy közös európai érdeket szolgáló fontos projekt megvalósításának előmozdítása, és a Bizottság annak sem találta semmi bizonyítékát, hogy célja a Finnország gazdaságában bekövetkezett komoly zavar megszüntetése lenne. A fentiek miatt a Bizottság megállapítja, hogy a támogatásra nem vonatkozik az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének b) pontjában rögzített kivétel.
(185)
Az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének d) pontja szerint a kultúrát és a kulturális örökség megőrzését segítő támogatás az EUMSZ-szel összeegyeztethetőnek tekinthető, ha az az Unión belüli kereskedelmi feltételeket és versenyt nem befolyásolja a közös érdekkel ellentétes mértékben. Ez a cikk nyilvánvalóan nem vonatkozik a jelen esetre.
(186)
Az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja olyan állami támogatást engedélyezéséről rendelkezik, amely egyes gazdasági tevékenységek vagy gazdasági területek fejlődését mozdítja elő, amennyiben az ilyen támogatás nem befolyásolja hátrányosan a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes mértékben. A Bizottság több iránymutatást és közleményt dolgozott ki, amelyekben kifejti, miként fogja alkalmazni az ebben a cikkben szereplő kivételeket. A Bizottság megítélése szerint azonban a támogatás jellege és jellemzői miatt nyilvánvaló, hogy a fenti iránymutatások és közlemények szerinti kivételek nem alkalmazhatóak a jelen esetre.
(187)
A fenti érvek alapján a Bizottság megítélése szerint a 4. és 5. intézkedés állami támogatást tartalmaz, azaz nem egyeztethető össze a belső piaccal.
7.3.4. Bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás (6. intézkedés)
(188)
Finnországnak a (96)-(98) preambulumbekezdésben leírt fő érve szerint Mikkeli városa nem volt nagylelkűbb, mint a vállalat más hitelezői, ugyanakkor Mikkeli városa a kedvezményezett magánhitelezőivel együtt és ugyanolyan feltételekkel lépett fel. Ennek megfelelően piacgazdasági magánbefektetőként cselekedett, amikor elfogadta a szerkezetátalakítási programot.
(189)
Ebben az összefüggésben az első ellenőrizendő kérdés, hogy a piacgazdasági szereplőre vonatkozó teszt alkalmazható-e olyan helyzetben, amikor egy vagy több közigazgatási szerv, amelyek tevékenysége az államnak tulajdonítható, több intézkedést hoz meg egy vállalkozás vonatkozásában. A Törvényszék más foglalkozott ezzel a kérdéssel a BP Chemicals kontra Bizottság ügyben (52). A Törvényszék véleménye szerint önmagában az a tény, hogy egy közvállalkozás már korábban támogatásnak minősülő tőkeinjekciót biztosított egy leányvállalatnak, még nem jelenti automatikusan azt, hogy egy további tőkeinjekció nem minősülhet olyan beruházásnak, amely teljesíti a piacgazdasági magánbefektető tesztet. A Bizottságnak ezért meg kell határoznia, hogy az ugyanazon vállalkozás esetében hozott több intézkedést célszerűen fel lehet-e bontani és független intézkedésekként lehet-e tekinteni. Ebben az összefüggésben a Törvényszék szerint figyelembe kell venni a kérdéses intézkedések időrendiségét, célját és a leányvállalat helyzetét az egyes tőkeinjekciókról szóló döntések idején (53).
(190)
Az adott esetben a Bizottságnak meg kell határoznia, hogy a 2004. márciusban és májusban vállalt kezességek (4. és 5. intézkedés) elkülöníthetők-e a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárástól (6. intézkedés). Az ugyan igaz, hogy mindhárom intézkedésről egy éven belül határoztak, de a Bizottság megjegyzi, hogy a beavatkozások különböző körülmények között történtek. Időközben megkezdődött a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás, amelyben a vállalat valamennyi hitelezője részt vett. A 6. intézkedés célja már nem a vállalat életképességének a helyreállítása volt a fizetésképtelenség elkerülésével magánbankoktól történő újabb pénzbevonás révén. Ehelyett Mikkeli városa hitelezői szerepében a többi hitelezővel egyezően kintlevőségeinek maximális megtérülésére törekedett a nemzeti csődeljárási törvény kényszere alatt. Ezért a Bizottság megítélése szerint a 6. intézkedés elkülöníthető a 4. és 5. intézkedéstől.
(191)
A (31) preambulumbekezdésben leírtak szerint a Karjaportti a magánhitelezőivel együtt bíróság által felügyelt átszervezési eljárás iránti kérelmet nyújtott be a Mikkeli kerületi bírósághoz a 47/1993 sz. Vállalati Szerkezetátalakítási Törvény szerint. A szerkezetátalakítási programot a jelenleg értékelés alatt álló intézkedés adataival együtt benyújtották a bírósághoz. A bíróság az adatok ellenőrzése után jóváhagyta a szerkezetátalakítási programot. A Bizottság megjegyzi, hogy a Karjaportti a finn törvények szerint a bíróság által felügyelt átszervezési eljárás alatt állt. Ténylegesen a bíróság által felügyelt átszervezési eljárás célja a bajban levő adós életképes vállalkozásának a rehabilitálása a további életképességnek biztosítása és az adósságrendezés elérése érdekében. Ezért a Bizottság megítélése szerint a Mikkeli városa által a bíróság által felügyelt átszervezési eljárás során hozott intézkedések a piacgazdasági befektető elvének megfelelően értékelhetők.
(192)
A Magefesa ítélkezési gyakorlat (54) szerint amennyiben az állam nagylelkűbb mint a vállalat többi hitelezője, akkor a bíróság által felügyelt átszervezési eljárás során hozott intézkedések állami támogatásnak minősülhetnek. Ennek megfelelően a Bizottság ellenőrzi, hogy a magán és állami hitelezőket tényleg egyenlően kezelték-e a szerkezetátalakítási eljárás során.
(193)
Először is megjegyzendő, hogy összességében a szerkezetátalakítási adósság […] (körülbelül [30-70]%-a) jelent a magánhitelezők felé fennálló tartozást. A fő magánhitelezők a Nordea Bank, a Pohjola Bank és a Nordea Financing voltak. Másodszor, figyelembe kell venni, hogy a Karjaportti hitelezőit különböző csoportokba sorolták rangsorolásuk szerint. A Nordea Bank, OKO/Pohjola Bank és Nordea Financing magánhitelezőkkel valamint az állami tulajdonú finanszírozási vállalattal, a Finnvera-val együtt Mikkeli városa a nagy biztosított hitelt nyújtó hitelezői csoportba tartozott. Ahogyan a IV. táblázat mutatja, ezeken a nagyösszegű biztosított adósságokon belül Mikkeli városának a részaránya [10-40] % volt, míg a magánhitelezők részaránya együttesen [30-70] % volt. A Finnvera részaránya [10-40] % volt.
(194)
Az alábbiakban a Mikkeli városa által hozott egyes intézkedéseket értékeljük részletesebben:
(195)
Biztosított adósságok kamatlábának csökkentése: Ahogyan az V. táblázat mutatja, a „nagy biztosított adósságoknak” tekintett kölcsönök és más adósságok (kifizetetlen díjak) kamatlábai egyformák voltak a magán és állami hitelezők esetében, kivéve a […]. Ez a hitelező […] EURIBOR kamatot kapott minden fennmaradó összegre a szerkezetátalakítási folyamat elejétől kezdve, míg a többi hitelező a fennmaradó összeg egy részére csak […] EURIBOR mínusz […]% kamatot kapott 2010-ig. A különbség oka az volt, hogy a […] volt a legmagasabbra sorolva a Karjaportti által nyújtott biztosítékok tekintetében. A megállapítás szerint a […] magasabb rangsorolás indokolja a magasabb alkalmazott kamatlábat.
(196)
Adósságátütemezés: Mikkeli városának követeléseit ugyanolyan mértékben halasztották el, mint a többi biztosított adós követeléseit. Ahogyan a VI. táblázat mutatja, a Karjaportti köteles törlesztő részleteket fizetni valamennyi biztosított hitelező számára 2009. júliustól 2015-ig, amikor a részletek legnagyobb része esedékessé válik (mindegyik biztosított adósság tőkéjének 43 %-a). Az egyes hitelezők számára fizetendő részletek mind ugyanolyan arányban állnak az adott hitelező követelésének teljes összegéhez képest (a fennmaradó összeg 2 %-a az első három részletfizetés esetében; 4 % a következő két részletfizetésnél; 6 % a fennmaradó részletfizetés esetén). Az utolsó részletfizetés összege az egyes biztosított hitelezők esetében a tőkeösszeg 43 %-a. Ennek megfelelően Mikkeli városát nem kezelték kevésbé kedvezően mint a hasonló helyzetben levő magánhitelezőket.
(197)
Adósság feltételes elengedése A (42) és (43) preambulumbekezdésben leírt szerkezetátalakítási program szerint a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás végén - amennyiben bizonyos gazdasági követelmények nem teljesülnek - elengedendő összegek alapja a Karjaportti tevékenységének folytatása esetén fennálló biztosíték értéke és a biztosíték beváltása esetén fennálló értéke közötti összehasonlítás, amelyet minden egyes hitelezőre meghatároznak figyelembe véve a rangsorolásukat. A biztosíték értékét e két esetre két független értékelő határozta meg a szerkezetátalakítási program létrehozásakor az összehasonlítható árak és bérlésre vonatkozó információk alapján. Ennek alapján a […]-nak nem kell adósságot elengednie a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás végén, mivel a legmagasabban rangsorolt hitelező. A többi hitelezőre vonatkozó összeget szintén az említett módszerrel számították ki, amelynek eredményét a (43) preambulumbekezdés mutatja. Az adott összegek meghatározására alkalmazott módszertan hitelesnek tekinthető, különösen mivel a rangsorolást köti össze az adott biztosíték értékével a két esetben. A gyakorlatban a számítás alapja két független értékelés volt, és ugyanazokat az elveket alkalmazták valamennyi hitelezőre azoknak az összegeknek a meghatározására, amelyekkel a szerkezetátalakítási adósságok legfeljebb csökkenthetők a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás végén. Ennek tükrében megállapítható, hogy valamennyi hitelezőt egyenlően kezeltek.
(198)
Összességében a Bizottság megítélése szerint a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás során Mikkeli városát nem kezelték kevésbé kedvezően mint a magánhitelezőket. Amikor eltérés állt fenn a többi hitelezővel szemben, azt az adott hitelezők biztosítékainak az eltérő minősége indokolta. Ezért a fentiek tükrében meg kell állapítani, hogy a kedvezményezettnek nem származott az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerinti előnye a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárásból. A Bizottság által a megindító határozatban felvetett aggályokat eloszlatták, és a (31)-(43) preambulumbekezdésben leírt intézkedések nem minősülnek állami támogatásnak.
7.3.5. Részvények vásárlása (7. intézkedés)
(199)
Először, a Bizottság megjegyzi, hogy a részvények vásárlása nem volt része a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárásnak.
(200)
Finnország állítása szerint Mikkeli városa a piacgazdasági befektető elvének megfelelően cselekedett, amikor megvette a részvényeket. Először, a BP Chemicals ügy (lásd a (189)-(191) preambulumbekezdést) logikáját követve meg kell határozni, hogy a piacgazdasági befektető elve alkalmazható-e a 7. intézkedésre, mivel Mikkeli városa korábban már nyújtott támogatást a Karjaportti számára. Ebben az összefüggésben a Bizottság megjegyzi, hogy a 4. és 5. intézkedést a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás előtt hozták meg, míg a részvények megvételére csak azt követően került sor. Ezenkívül míg a 4. és 5. intézkedés célja a kedvezményezett folyamatos likviditásának a biztosítása volt, a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás kezdete után nyilvánvaló volt, hogy ezekkel az igényekkel az eljárás foglalkozik majd. Ezért megállapítható, hogy a 7. intézkedés elválasztható a 4. és 5. intézkedéstől és a piacgazdasági befektető elve elvileg alkalmazható a 7. intézkedésre.
(201)
A (156) preambulumbekezdésben leírtak szerint a piacgazdasági befektető elve alkalmazható a földterület és más eszközök állam általi megvásárlására. Finnország megadta a […] (55), egy helsinki székhelyű ingatlankezelő ügynökség által elvégzett részvényértékelés eredményét. A 2005. március 29-án elvégzett értékelés szerint az ingatlan vállalat részvényeinek az értéke 1 millió EUR és 1,1 millió EUR között volt. Az értékelés alapja a vállalat birtokában levő ingatlan értéke volt. Két módszert alkalmaztak az érték megállapítására: a tőkeértéket a piaci bérleti díjak alapján (a finn statisztikai hivatal lakásstatisztikái alapján) és az eladási értéket (a szokásos árak áttekintése alapján).
(202)
A részvények eladásakor az ingatlant a piaci bérleti díj szint alatt adták bérletbe. Az értékelés szerint a piaci bérleti díj szint két év alatt volt elérhető a maximális éves bérleti díj emeléssel. Ennek megfelelően az ingatlan értékét a vételkor kiigazították, és végül Mikkeli városa 860 000 EUR áron vette meg a részvényeket.
(203)
Az értékelést független szakértő végezte. A fent leírtaknak megfelelően az alkalmazott módszer szerint először megállapították a tőkeértéket a piaci bérleti díjak alapján, majd az eladási értéket. Mindkét érték piaci adatokon alapult, és a két érték alapján határozták meg a részvények értékét, amelyet a vétel idején alkalmazott bérleti díj szinthez igazítottak. Ez a módszertan elfogadhatónak tekinthető. A Bizottság megállapítja, hogy a Kiinteistö Oy Suksimäki vállalatban birtokolt részvények vétele piaci áron történt, és az intézkedés nem biztosított előnyt a Karjaportti számára.
(204)
Az előzőek alapján a Bizottság által a megindító határozatban megfogalmazott kételyeket eloszlatták és megállapították, hogy az intézkedés nem tartalmaz állami támogatást.
7.3.6. Kifizetetlen kamatok átalakítása kölcsönökké (8. intézkedés)
(205)
Finnország kifejti, hogy a kifizetetlen kamatok kölcsönné történő átalakítása szokásos intézkedés a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás során. Lényegében az ilyen intézkedés a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás velejárójának tekinthető. Az adott esetben elvben már a szerkezetátalakítási programban meghatározták a kifizetetlen kamatok kölcsönné történő átalakítását a 2005. évben valamennyi nagy biztosított hitelt nyújtott hitelező számára ([két magánhitelező] és a Finnvera). Ennek tükrében a Bizottság nem tekinti a kifizetetlen kamatok kölcsönné történő átalakítását állami támogatásnak. Azt azonban ellenőrizni kell, hogy a Mikkeli városa által a Karjaportti számára felszámított kamat nem biztosított-e előnyt az utóbbinak.
(206)
Ezzel kapcsolatban Finnország megítélése szerint Mikkeli városa a piaci magánbefektető elvének megfelelően cselekedett, mivel Mikkeli városával együtt magánhitelezők is átalakították a kifizetetlen kamatokat kölcsönné. Mindenekelőtt a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljáráshoz hasonlóan megállapítható, hogy elvben a piaci magánbefektető elve alkalmazható a 8. intézkedésre, mivel ez az intézkedés elkülöníthető a 4. és 5. intézkedéstől (lásd a (189)-(191) preambulumbekezdést). A piaci magánbefektető elvét alkalmazva az adott esetre a Bizottság az alábbiakat jegyzi meg: Igaz ugyan, hogy az átalakítás nem csak Mikkeli városára vonatkozott a hanem [a magánhitelezőkre] is, de a kölcsönökre felszámított kamatláb nem volt egyforma. Ténylegesen [az egyik magánhitelező] háromhavi EURIBOR + 1,5 % kamatot kért és [a másik magánhitelező] háromhavi EURIBOR + 2 %-ot, míg Mikkeli városa csak háromhavi EURIBOR + 0,3 %-ot. Ezáltal a Mikkeli városa által a kölcsönre felszámított kamatláb 1,2 %-kal alacsonyabb, mint amit [az egyik magánhitelező] felszámított és 1,7 %-kal alacsonyabb, mint amit [a másik magánhitelező] felszámított. Ezért az az érv, hogy Mikkeli városa a magánhitelezőkkel azonos feltételekkel cselekedett, elvethető. A kamatlábak közti különbség tükrében azt is ki lehet zárni, hogy Mikkeli városa piaci díjat számított fel a kölcsönre. Ezért a kölcsön, amivé Mikkeli városa a kifizetetlen kamatokat átalakította, előny biztosított a Karjaportti számára.
(207)
Ezenkívül a 8. intézkedés teljesíti az állami támogatás fennállására vonatkozó valamennyi követelményt. A (133), (140) és (141) preambulumbekezdésben részletesen leírtak szerint a kölcsön állami forrásokból áll és az államnak tulajdonítható, szelektív és torzítja a verseny és hatással van a tagállamok közötti kereskedelemre.
(208)
A fentiek alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a 8. intézkedés állami támogatásnak minősül.
(209)
Finnország nem hozott fel semmilyen érvet a 8. intézkedés összeegyeztethetősége mellett. Mivel a Karjaportti nehéz helyzetben volt a kifizetetlen kamatok átalakításakor (lásd a (123)-(129) preambulumbekezdést), a Bizottság először azt értékeli, hogy a 8. intézkedés az R&R Iránymutatás szerinti megmentési és szerkezetátalakítási támogatásként összeegyeztethetőnek tekinthető-e. Az intézkedés meghozatala idején a 2004. évi R&R Iránymutatás volt hatályban (56).
(210)
A 2004. évi R&R Iránymutatás szerint a megmentési támogatásnak bizonyos követelményeket kell teljesítenie, a kérdéses intézkedés azonban nem teljesíti ezek mindegyikét.
(a)
Először, habár az intézkedés kölcsön formájában nyújtott likviditási támogatásból áll (a 2004. évi R&R Iránymutatás 25. pontjának a) alpontja), a felszámított kamatláb még csak nem is hasonlítható össze azzal, amelyet egészséges vállalkozásoknak nyújtott kölcsönök esetében alkalmaznak (referencia-kamatláb Finnországban 2005. decemberben: 4,08 % + 100 bázispont; a kölcsönre felszámított kamatláb 3 havi EURIBOR + 0,3 % volt, ami 2005. december 19-én 2,486 % + 30 bázispont volt).
(b)
Másodszor, Finnország nem vállalta, hogy szerkezetátalakítási tervet nyújt be a támogatás engedélyezésétől számított hat hónapon belül és az intézkedés időtartama nem korlátozódott hat hónapra (2004. évi R&R Iránymutatás 25. pontjának a) és c) alpontja).
(c)
Harmadszor, az „először és utoljára” elv (2004. évi R&R Iránymutatás 25. pontjának e) alpontja) nem teljesül, mivel a vállalat összeegyeztethetetlen és jogellenes állami támogatást kapott akkor, amikor már ezt megelőzően nehéz helyzetben volt.
(211)
Az intézkedés nem teljesíti a 2004. évi R&R Iránymutatásban meghatározott szerkezetátalakítási támogatás valamennyi követelményét sem.
(a)
Először, az intézkedésnek nem feltétele egy szerkezetátalakítási terv végrehajtása (2004. évi R&R Iránymutatás 34. pontja). Igaz ugyan, hogy létrehoztak egy szerkezetátalakítási programot a Karjaportti számára a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás során, de az nem teljesítette a 2004. évi R&R Iránymutatás 35. pontjának követelményeit (10 éves futamidő, nincs érzékenység elemzés, hosszú távú életképesség nem biztosítható ésszerű időkereten belül).
(b)
Másodszor, a támogatás kedvezményezettjeitől elvárják, hogy saját erőforrásaikkal jelentősen hozzájáruljanak a szerkezetátalakítási tervhez (a 2004. évi R&R Iránymutatás 43. pontja), a vizsgált intézkedések esetében azonban nincs információ a kedvezményezett saját hozzájárulásáról.
(c)
Harmadszor, az intézkedés nem teljesíti az „először és utoljára” elvet, mivel a vállalat összeegyeztethetetlen és jogellenes állami támogatást kapott korábban, amikor nehéz helyzetben volt.
(212)
Ennek megfelelően a Bizottság megítélése szerint az intézkedést nem a 2004. évi R&R Iránymutatásnak megfelelően hozták meg.
(213)
Továbbá azt is mérlegelni kell, hogy a 8. intézkedés összeegyeztethetőnek tekinthető-e az EUMSZ 107. cikkének (2) és (3) bekezdésében meghatározott bármely más kivétel alapján. A 4. és 5. intézkedéssel kapcsolatban fent kifejtett okokból (lásd a (179)-(186) preambulumbekezdést) a Bizottság megítélése szerint egyik kivétel feltétele sem teljesül. Ezért a Bizottság megállapítja, hogy a 8. intézkedés állami támogatást tartalmaz, amely nem egyeztethető össze a belső piaccal.
7.3.7. Adósságok leírása a 2006. és 2008. évi pénzügyi kimutatásokban (9. intézkedés és 10. intézkedés)
(214)
Először is igazolni kell, hogy ezek az adósság leírások előnyt biztosítanak-e a Karjaportti számára. Ez lenne a helyzet, ha Mikkeli városa abbahagyta volna az adósságok behajtását, azaz elengedte volna a kérdéses adósságokat.
(215)
A (105) preambulumbekezdésben leírtak szerint Finnország megerősítette, hogy az adósságok leírása csak egy számviteli intézkedés volt, amely nincs hatással a hitelező és az adós közti jogviszonyra, azaz az adósságokat nem engedték el. A Finnország által benyújtott dokumentumok szerint Mikkeli városa még mindig folytatja az adósságok behajtását.
(216)
A jó számviteli gyakorlat szerinti ésszerűség elve szerint és az 1336/1997 sz. Számviteli Törvénynek megfelelően a mérlegben szereplő kintlevőségek értéke nem haladhatja meg azok várható értékét. Ennek megfelelően a várhatóan behajthatatlan kintlevőségek az eredménykimutatásban kiadásként szerepelnek.
(217)
A fentiek alapján a Bizottság megítélése szerint a számviteli standardokkal összhangban az adósság leírása csak Mikkeli városának pénzügyi kimutatásaiban szerepelt, és az adott követelések behajtását még mindig folytatják a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás során.
(218)
A Bizottság által a megindító határozatban megfogalmazott kételyeket eloszlatták és megállapítható, hogy az intézkedés nem biztosított előnyt a Karjaportti számára. Ezért a 9. és 10. intézkedés nem tartalmaz állami támogatást.
7.3.8. Adósságátütemezés 2009 óta (12. intézkedés)
(219)
Elvethető Finnország érve, hogy az intézkedés a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás velejárója és nem tartalmaz állami támogatást. Először, a 2009-ben végrehajtott adósságátütemezés nem szerepelt a kezdeti szerkezetátalakítási programban és másodszor, az a tény, hogy a szerkezetátalakítást a nemzeti jogszabályokkal összhangban hajtanák végre, nem elegendő az állami támogatás kizárásához (57).
(220)
Elvben az olyan intézkedések is állami támogatásnak minősülhetnek, amelyek a vállalkozás költségvetésében szokásos esetben szereplő díjakat csökkentik. Az adósságátütemezés tekintetében a Bizottság az ilyen fellépést a magánhitelezői teszttel értékeli (58). Eszerint az állam inkább magánhitelezőnek számít, amely a magánhitelezőkhöz hasonlóan a számára fizetendő összegek megtérülésére törekszik és ebből a célból megállapodásokat köt az adóssal, amelyek alapján a felhalmozódott adósságokat visszafizetésük megkönnyítése érdekében átütemezik vagy részletekben törlesztik (59). Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerinti előnyben részesítés áll fenn, ha a tartozás szerinti összeget kedvezőbb feltételekkel lehet visszafizetni, mint amit egy magánhitelező megengedne. A Bizottság tudomásul veszi Finnország érvét, hogy az átütemezést nem hajtották végre, mivel Kuopio város közigazgatási bírósága (Kuopion Hallinto-Oikeus) megtiltotta a végrehajtását. Finnország állítása szerint azonban az adósság visszafizetésének időtartamát meghosszabbították, ami az esedékes törlesztések elhalasztását eredményezte. Ezzel kapcsolatban a Bizottság megjegyzi, hogy a ténylegesen végrehajtott átütemezés eltér a bejelentett átütemezéstől az összeg és az időkeret tekintetében. A Mikkeli városa által ténylegesen átütemezett összeg alacsonyabb, mint az eredetileg bejelentett összeg és az átütemezést az eredetileg bejelentettnél rövidebb időtartamra biztosították. Ennek tükrében megállapítható, hogy a bejelentett intézkedést módosításokkal hajtották végre. A fenti módosításoktól függetlenül a Bizottság megjegyzi, hogy egyetlen magánhitelező sem fogadta volna el az adósságátütemezést semmilyen formában a jelen preambulumbekezdésben meghatározott okokból.
(221)
Egy magánhitelező szokásos esetben érvényesíti a követeléseit, ha előzőleg megállapodást kötött az adósságátütemezésről, amelyet az adós nem tartott be (60). Mikkeli városa ezzel szemben elfogadott egy újabb adósságátütemezést azt követően, hogy a Karjaportti a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás során megállapodott adósságátütemezés feltételeit nem teljesítette. Ezenkívül az érvényesítés elmaradásának nincs semmi olyan különös oka, mint amit például a Mikkeli városa számára nyújtott nagyobb biztosítékok jelentenének. Végezetül, a vállalat jövőbeli nyereségességének és életképességének a kilátásai tekintetében a Bizottság megítélése szerint a vállalat pénzügyi helyzete nem adott okot arra a feltételezésre, hogy a beruházások ésszerű időtartamon belül elfogadható nyereségességet biztosítanának. Az intézkedés meghozatala idején a Karjaportti ellen csődeljárás folyt és ezenkívül 2004 óta a vállalat bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás alatt állt. Ezzel kapcsolatban a Bizottság megjegyzi, hogy egy a Mikkeli városával hasonló helyzetben levő hipotetikus magánhitelező nem fogadta volna el az adósságátütemezés folytatását.
(222)
Ezzel kapcsolatban Finnország kijelenti, hogy Mikkeli városa hasonló feltételekkel cselekedett, mint a Karjaportti többi hitelezője.
(223)
Ténylegesen a bejelentett adósságátütemezés kapcsán Finnország szerint a magánhitelezők megállapodása a Mikkeli városa által kötött megállapodástól függött. Másodszor, úgy tűnik, hogy a tervezett adósságátütemezés nem ugyanolyan feltételeket szánt valamennyi biztosított hitelezőnek. Míg Mikkeli városa 2011-ig elhalasztotta volna a fennmaradó adósságok visszafizetését, a magánhitelezők 2009-ben kaptak volna egy törlesztő részletet. Ennek tükrében a Finnország által felhozott érv elvethető.
(224)
A fentiek alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy az intézkedés nem teljesíti a magánhitelezői teszt követelményeit és előnyt biztosít a Karjaportti számára.
(225)
Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerinti állami támogatás fennállásának többi követelménye tekintetében a Bizottság megjegyzi, hogy az átütemezést Mikkeli városa vállalta és ennek megfelelően állami támogatást tartalmaz és az államnak tulajdonítható. Ezenkívül az intézkedés szelektívnek tekinthető. Végezetül, torzítja a versenyt és hatással van a tagállamok közötti kereskedelemre a (133), (140) és (141) preambulumbekezdésben részletesen leírtak szerint.
(226)
A fentiek alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy az intézkedés állami támogatásnak minősül.
(227)
Finnország fő érve az volt, hogy ez az intézkedés nem tartalmazott állami támogatást; a 12. intézkedést is bejelentették azonban megmentési támogatásként (lásd az (1) preambulumbekezdést). Amikor Mikkeli városa elfogadta az adósságátütemezést, akkor a Karjaportti ténylegesen a 2004. évi R&R Iránymutatás 10. pontjának c) alpontja szerinti nehéz helyzetben volt (lásd a (123)-(129) preambulumbekezdést). Ennek megfelelően a kérdéses intézkedés összeegyeztethetőségét a 2004. évi R&R Iránymutatás alapján kell értékelni.
(228)
A 2004. évi R&R Iránymutatás szerint a megmentési támogatásnak bizonyos követelményeket kell teljesítenie, a kérdéses intézkedés azonban nem teljesíti ezek mindegyikét.
(a)
Először, az intézkedés nem likviditási támogatást jelent kölcsönre vonatkozó kezességvállalás vagy kölcsön formájában (a 2004. évi R&R Iránymutatás 25. pontjának a) alpontja), hanem a törlesztések elhalasztását.
(b)
Másodszor, Finnország nem vállalta, hogy szerkezetátalakítási tervet nyújt be a támogatás engedélyezésétől számított hat hónapon belül és az intézkedés időtartama nem korlátozódott hat hónapra (2004. évi R&R Iránymutatás 25. pontjának a) és c) alpontja).
(c)
Harmadszor, az „először és utoljára” elv (2004. évi R&R Iránymutatás 25. pontjának e) alpontja) nem teljesül, mivel a vállalat összeegyeztethetetlen és jogellenes állami támogatást kapott korábban, amikor nehéz helyzetben volt.
(229)
Az intézkedés nem teljesíti a 2004. évi R&R Iránymutatásban meghatározott szerkezetátalakítási támogatás valamennyi követelményét sem.
(a)
Először, az intézkedésnek nem feltétele egy szerkezetátalakítási terv végrehajtása (2004. évi R&R Iránymutatás 34. pontja). Megjegyzendő, hogy nem készítettek az 2004. évi R&R Iránymutatás 35. pontja szerinti szerkezetátalakítási tervet.
(b)
Másodszor, a támogatás kedvezményezettjeitől elvárják, hogy saját forrásaikkal jelentős mértékben hozzájáruljanak a szerkezetátalakítási tervhez (a 2004. évi R&R Iránymutatás 43. pontja), és a vizsgált intézkedések esetében nincs információ a kedvezményezett saját hozzájárulásáról.
(c)
Harmadszor, a verseny indokolatlan torzításának megelőzése érdekében kompenzációs intézkedéseket kell hozni (az 2004. évi R&R Iránymutatás 38. pontja). Ilyen intézkedésekről nem rendelkeztek.
(d)
Negyedszer, az intézkedés nem teljesíti az „először és utoljára” elvet, mivel a vállalat összeegyeztethetetlen és jogellenes állami támogatást kapott korábban, amikor nehéz helyzetben volt.
(230)
Ennek megfelelően a Bizottság megítélése szerint az intézkedést nem a 2004. évi R&R Iránymutatásnak megfelelően hozták meg.
(231)
Továbbá azt is mérlegelni kell, hogy a 12. intézkedés összeegyeztethetőnek tekinthető-e az EUMSZ 107. cikkének (2) és (3) bekezdésében meghatározott bármely más kivétel alapján.
(232)
Az EUMSZ 107. cikkének (2) bekezdésében meghatározott kivételek nem érvényesek a jelen esetben, mivel a jelen intézkedésnek nincs szociális jellege, nem magánszemély fogyasztóknak nyújtott jellegű támogatás, nem célja természeti csapások vagy más rendkívüli események által okozott károk helyreállítása és nem a Németországi Szövetségi Köztársaság Németország felosztása által érintett egyes területei gazdaságának nyújtott támogatás.
(233)
További kivételek szerepelnek az EUMSZ 107. cikkének (3) bekezdésében.
(234)
Az EUMSZ 107. cikkének (3) bekezdésének a) pontja szerint a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető „az olyan térségek gazdasági fejlődésének előmozdítására nyújtott támogatás, ahol rendkívül alacsony az életszínvonal vagy jelentős az alulfoglalkoztatottság”. A Karjaportti az intézkedés meghozatala idején ilyen területen helyezkedett el.
(235)
A támogatott területeknek nyújtott állami támogatás összeegyeztethetőségét az 1998. évi RAG szabályozta. A fenti Iránymutatások szerint a nehéz helyzetben levő vállalatok nem kaphatnak regionális támogatást. Ennek megfelelően a Bizottság megállapítja, hogy a támogatásra nem vonatkozik az EUMSZ 107. cikkének (3) bekezdésének a) pontjában meghatározott kivétel.
(236)
Az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének b) pontja szerint a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető „valamely közös európai érdeket szolgáló fontos projekt megvalósításának előmozdítására vagy egy tagállam gazdaságában bekövetkezett komoly zavar megszüntetésére nyújtott támogatás”. A Bizottság megjegyzi, hogy a kérdéses támogatásnak nem célja egy közös európai érdeket szolgáló fontos projekt megvalósításának előmozdítása, és a Bizottság annak sem találta semmi bizonyítékát, hogy célja a Finnország gazdaságában bekövetkezett komoly zavar megszüntetése lenne. A fenti megfontolások miatt a Bizottság megállapítja, hogy a támogatásra nem vonatkozik az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének b) pontjában rögzített kivétel.
(237)
Az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének d) pontja szerint a kultúrát és a kulturális örökség megőrzését előmozdító támogatás az EUMSZ-szel összeegyeztethetőnek tekinthető, ha az az Unión belüli kereskedelmi és versenyfeltételeket nem befolyásolja a közös érdekkel ellentétes mértékben. Ez a cikk nyilvánvalóan nem vonatkozik a jelen esetre.
(238)
Az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja olyan állami támogatást engedélyezéséről rendelkezik, amely az egyes gazdasági tevékenységek vagy gazdasági területek fejlődését mozdítja elő, amennyiben az ilyen támogatás nem befolyásolja hátrányosan a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes mértékben. A Bizottság több iránymutatást és közleményt dolgozott ki, amelyekben kifejti, miként fogja alkalmazni az ebben a cikkben szereplő kivételeket. A Bizottság megítélése szerint viszont a támogatás jellege és jellemzői miatt nyilvánvaló, hogy a fenti iránymutatások és közlemények szerinti kivételek nem alkalmazhatóak a jelen esetre.
(239)
A fenti érvek alapján a Bizottság megítélése szerint a 12. intézkedés állami támogatást tartalmaz, azaz nem egyeztethető össze a belső piaccal.
7.4. A Finnvera által hozott intézkedések
(240)
Előzetes megjegyzésként a Bizottság rögzíti, hogy Finnország az N 715/2006 sz. állami támogatásról szóló határozat kapcsán kötelezettséget vállalt, hogy a Finnvera tevékenysége az állami támogatási programok igazgatására fog korlátozódni. Ennek alapján a Bizottság 2007. szeptember 25-én (a bizottsági határozat dátuma) úgy határozott, hogy a Finnvera jövedelemadó-mentessége nem minősül állami támogatásnak. A 13-17. intézkedéseket az N 715/2006 sz. esetben hozott határozat előtt hozták meg. A 18. intézkedést az N 715/2006 sz. esetben hozott határozat elfogadása után hozták meg. A Bizottságnak ezért a 18. intézkedés értékelésekor figyelembe kell vennie a finn hatóságok által ebben az ügyben tett kötelezettségvállalást.
7.4.1. 2004. március 17-én vállalt kezesség (13. intézkedés)
(241)
Egy intézkedés akkor minősül az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerinti állami támogatásnak, ha közvetlenül vagy közvetetten állami forrásokból hajtják végre és az államnak tulajdonítható. Finnország nem vitatta, hogy a Finnvera által hozott intézkedések állami forrásokat tartalmaznak és az államnak tulajdoníthatóak. Az ítélkezési gyakorlat szerint egy vállalkozás erőforrásait akkor kell állami forrásoknak tekinteni, ha az állam az adott vállalkozásra gyakorolt domináns befolyása révén az erőforrásai felhasználását irányítani tudja (61). Az alapszabálya szerint közigazgatási szervezetnek tekinthető szakosodott finanszírozási intézmény által hozott intézkedések általában az államnak tulajdoníthatóak (62). A Törvényszék továbbá kifejtette a tulajdoníthatóság fogalmát a Stardust Marine ügyben (63). A tulajdoníthatóság megállapítására az alábbi mutatókat határozta meg: a közvállalkozás integráltsága a közigazgatás szervezetébe; tevékenységeinek a jellege és azok folytatása a piacon magán szolgáltatókkal folytatott szokásos verseny esetében; a vállalkozás jogállása (abban az értelemben, hogy a közjog vagy a társasági jog vonatkozik rá); a közigazgatási szervek által a vállalkozás irányítása felett gyakorolt felügyelet erőssége. Ebben a vonatkozásban a Bizottság megjegyzi, hogy a Finnvera tevékenységére a közigazgatási jog vonatkozik, ami azt mutatja, hogy szorosan kapcsolódik a közigazgatáshoz. A Finnvera 100 %-os állami tulajdonban levő szakosodott finanszírozási vállalat, amely állami kezességvállalást élvez és fő tevékenysége állami támogatás és a piacon nem elérhető finanszírozás nyújtása, mint például exporthitel. Ezért tevékenységét nem a magán szolgáltatókkal folytatott szokásos verseny feltételei között folytatja, habár tevékenységei részben átfedésben lehetnek a kereskedelmi bankokkal. A bejegyzése a társasági jog szerint történt; ugyanakkor az állam erős felügyeletet gyakorol felette: az állam nevezi ki a Felügyelő Bizottság tagjait a parlamenti frakciók tagjaiból azok finn parlamenti képviseletének arányában. Az Igazgatóság tagjainak többségét különböző minisztériumok által választott jelöltek közül választják ki (lásd az (56)-(57) preambulumbekezdést). Ennek tükrében a Bizottság megítélése szerint a Finnvera által hozott intézkedések állami támogatást jelentenek és az államnak tulajdoníthatóak.
(242)
Azzal a kérdéssel kapcsolatban, hogy a 13. intézkedés előnyt biztosít-e a kedvezményezettnek, Finnország véleményével ellentétben az intézkedést nem magánhitelezőkkel együtt hozták meg egyenlő feltételekkel. Az ugyan igaz, hogy a […] és a […] 2004-ban kölcsönt nyújtottak a Karjaportti számára, de a Bizottságnak nincs tudomása arról, hogy ezek a bankok is kezességet vállaltak volna. Ezenkívül a két magánhitelező csak 2004 nyarán nyújtott kölcsönt, azaz egy pár hónappal azután, hogy a Finnvera meghozta a 13. intézkedést, és ezért nem tekinthető úgy, hogy a Finnvera velük „együtt” cselekedett. Finnország érve, hogy a kezességet a 2000. évi Kezességvállalási Közleménynek megfelelően vállalták, szintén elvethető. Először, a fentiekben kifejtettek szerint a Bizottság a 2008. évi Kezességvállalási Közleményre támaszkodik az intézkedés értékelésekor (lásd a (134) preambulumbekezdést). A 2008. évi Kezességvállalási Közlemény 3.2. pontja szerint egy egyedi állami kezességvállaláson belül az állami támogatás fennállása akkor zárható ki, ha a hitelfelvevő nincs nehéz pénzügyi helyzetben. Mivel a Bizottság megítélése szerint a Karjaportti az 1999. évi R&R Iránymutatás értelmében már nehéz helyzetben volt 2004. májusban (lásd a (123)-(128) preambulumbekezdést), a Kezességvállalási Közlemény alkalmazását ki lehet zárni. Finnország azt is felhozta érvként, hogy a kezességvállalás magas díjjal járt. A Karjaporttinak a kezesség vállalása idején fennálló pénzügyi nehézségeinek tükrében megállapítható, hogy a Finnvera által felszámított kezességvállalási díj nem piaci alapú díj. Ténylegesen a kedvezményezett teljes finanszírozási költsége a kölcsön [5-8]%-a volt a kezességvállalással együtt, míg a referencia-kamatláb abban az időben 4,43 % volt, amelyhez legalább 400 bázispontot kellene még adni figyelembe véve a kedvezményezett pénzügyi nehézségeit. A fentiek figyelembevételével megállapítást nyert, hogy az intézkedés előnyt biztosít a Karjaportti számára.
(243)
Továbbá egy intézkedés akkor minősül állami támogatásnak, ha konkrét vagy szeletív abban az értelemben, hogy csak bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének biztosít előnyt. A 13. intézkedést egy konkrét vállalat, a Karjaportti számára hozták meg. Ezért a Bizottság megítélése szerint az szelektív előnyt biztosít a kedvezményezett számára.
(244)
Ezenkívül a Bizottságnak az is figyelembe kell vennie, hogy a meghozott intézkedés várhatóan torzítja-e a versenyt és hatással van-e a tagállamok közötti kereskedelemre. Ezzel kapcsolatban Finnország kifejti, hogy a kezességvállalás támogatási eleme a de minimis küszöb alatt maradt. A 13. intézkedés meghozatalakor a Szerződés 87. és 88. cikkének a de minimis támogatásokra való alkalmazásáról szóló, 2001. január 12-i 69/2001/EK bizottsági rendelet (64) („a 2001. évi de minimis rendelet”) volt hatályban (65). A 2001. évi de minimis rendelet alkalmazásának az egyik feltétele az, hogy a vállalat számára nyújtott teljes de minimis támogatás nem haladhatja meg a 100 000 EUR értéket bármely három év során. A vizsgált kezességvállalás összege csak 91 000 EUR volt, azaz még ha a teljes összeget is figyelembe vennénk támogatási elemként, akkor is a felső korlát alatt maradna. Azt kell azonban meghatározni, hogy a 13. intézkedést együtt kell-e értékelni a 4. intézkedéssel, a Mikkeli városa által 2004. márciusban - a 13. intézkedés, azaz a Finnvera által vállalt kezesség előtt csak 9 nappal - vállalt kezességgel. A két kezességet ugyan két különböző szervezet vállalta és két különböző kölcsönre vonatkoztak különböző futamidővel, de ezek a kölcsönök a Tapiola által 1992-ben nyújtott egyetlen kölcsönt váltották ki. Ezért megállapítható, hogy a 4. intézkedés és a 13. intézkedés célja azonos volt: lehetővé tenni a Tapiola által 1992-ben nyújtott kölcsön átalakítását új kölcsönné. A két intézkedés közti fenti szoros kapcsolat tükrében a Bizottság megítélése szerint a 4. intézkedést és a 13. intézkedést egyetlen intézkedésként kell tekinteni a 2001. évi de minimis rendelet szerinti 100 000 EUR összegű felső korlát alkalmazása tekintetében. Együttesen a fenti két intézkedésben levő támogatási elem meghaladja a 100 000 EUR összeget. A Bizottság ezért megállapítja, hogy a 13. intézkedés nem esik a 2001. évi de minimis rendelet hatálya alá.
(245)
Végezetül Finnország kifejti, hogy a 13. intézkedés már fennálló kötelezettségek folytatása és ezért a Finnvera kockázata nem növekedett. Finnország hasonló érvet hozott fel a 4. intézkedéssel kapcsolatban is. A 4. intézkedéshez hasonlóan a Bizottság megítélése szerint a 13. intézkedés nem csak egyszerűen a folytatása egy előzőleg meghozott intézkedésnek (lásd a (164)-(165) preambulumbekezdést).
(246)
A fentiek alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a 13. intézkedés állami támogatásnak minősül.
(247)
Finnország nem hozott fel semmilyen érvet a 13. intézkedés összeegyeztethetősége tekintetében. Mivel a Karjaportti nehéz helyzetben volt a Finnvera által vállalt kezesség idején (lásd a (123)-(128) preambulumbekezdést), a Bizottság először azt értékeli, hogy az az R&R Iránymutatás szerinti megmentési és szerkezetátalakítási támogatásként összeegyeztethetőnek tekinthető-e. A kezesség vállalása idején az 1999. évi R&R Iránymutatás volt hatályban (66).
(248)
A 1999. évi R&R Iránymutatás szerint a megmentési támogatásnak bizonyos követelményeket kell teljesítenie, a kérdéses intézkedés azonban nem teljesíti ezek mindegyikét.
(a)
Először, a kezességvállalás nem olyan kölcsönhöz kapcsolódott, amelyet az utolsó részletnek a vállalat számára történt kifizetését követően legfeljebb tizenkét hónap alatt kellett visszafizetni (az 1999. évi R&R Iránymutatás 23. pontjának b) alpontja).
(b)
Másodszor, Finnország nem szolgáltatott olyan információt, hogy a támogatást súlyos társadalmi nehézségek alapján biztosították és nem volt szükségtelenül hátrányos átgyűrűző hatása más tagállamokra (az 1999. évi R&R Iránymutatás 23. pontjának c) alpontja.
(c)
Harmadszor, a kezességvállalást nem fizették vissza 6 hónapon belül és az 1999. évi R&R Iránymutatás szerinti szerkezetátalakítási tervvel sem rendelkeztek (az 1999. évi R&R Iránymutatás 23. pontjának d) alpontja).
(d)
Végezetül, nincs információ arról, hogy a kezességvállalás csak arra az összegre szorítkozott, amelyre a vállalatnak szüksége volt ahhoz, hogy a támogatás számára engedélyezett időszak során működőképes maradjon (az 1999. évi R&R Iránymutatás 23. pontjának e) alpontja).
(249)
A 4. és 5. intézkedéssel kapcsolatban fent kifejtett okokból (lásd a (177)-(178) preambulumbekezdést) a Bizottság megítélése szerint a 13. intézkedés nem teljesíti az 1999. évi R&R Iránymutatásban meghatározott szerkezetátalakítási támogatás összes követelményét sem. Ennek megfelelően a Bizottság megítélése szerint az intézkedést nem a 1999. évi R&R Iránymutatásnak megfelelően hozták meg.
(250)
Továbbá azt is mérlegelni kell, hogy a 13. intézkedés összeegyeztethetőnek tekinthető-e az EUMSZ 107. cikkének (2) és (3) bekezdésében meghatározott bármely más kivétel alapján. A 4. és 5. intézkedéssel kapcsolatban fent kifejtett okokból (lásd a (179)-(186) preambulumbekezdést) a Bizottság megítélése szerint egyik kivétel feltétele sem teljesül. Ezért a Bizottság megállapítja, hogy a 13. intézkedés állami támogatást tartalmaz, amely nem egyeztethető össze a belső piaccal.
7.4.2. 2006. január 12-én vállalt kezesség (14. intézkedés)
(251)
Finnország kifejti, hogy az intézkedés szerepelt a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás során a szerkezetátalakítási programban és a Finnvera az intézkedést magánhitelezőkkel együtt hozta meg.
(252)
Az igaz, hogy az intézkedést már szerepelt a Karjaportti magánhitelezői és állami hitelezői számára készített szerkezetátalakítási programban. A Finnország által benyújtott dokumentumok szerint a kamat átalakítása ténylegesen 2005 végén és 2006 elején történt. Magánhitelezők is átalakították a kamatokat kölcsönné.
(253)
Először, a BP Chemicals ügy (lásd a (189)-(191) preambulumbekezdést) logikáját követve meg kell határozni, hogy a piacgazdasági befektető elve alkalmazható-e a 14. intézkedésre. Ebben az összefüggésben a Bizottság megjegyzi, hogy a 4., az 5. és a 13. intézkedést a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás előtt, a 14. intézkedést viszont az eljárás során hozták meg. A (189)-(191) preambulumbekezdésben meghatározott okokból a Bizottság megítélése szerint a 14. intézkedés elkülöníthető a 4., 5. és 13. intézkedéstől. Ezenkívül a 14. intézkedés magában a szerkezetátalakítási programban is szerepelt, amelynek célja a vállalat talpraállítása volt.
(254)
Másodszor, a piacgazdasági befektető elvének az adott intézkedésre történő alkalmazása tekintetében a Bizottság megítélése szerint a […] magánhitelezők és a […] által nyújtott kölcsön összehasonlítható a Finnvera által nyújtott kölcsönnel. A bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás során biztosított hitelezőkként a vállalatok valamennyien hasonló helyzetben vannak. Mivel ezeket a kölcsönöket a Finnvera által nyújtott kölcsönhöz hasonló feltételekkel nyújtották (ugyanolyan futamidő, összehasonlítható törlesztési időszak) és a Finnvera által felszámított kamatláb még kedvezőbb is volt a Finnvera számára (6 havi EURIBOR + 2 %, ami 4,643 % volt 2006. január 1-jén) mint a magánhitelezők kamatlába (2006. január 1-jén 3 havi EURIBOR + 1,5 %, ami 3,988 % volt; 3 havi EURIBOR + 2 %, ami 4,488 % volt), ezért a Bizottság megállapítja, hogy az intézkedés nem biztosított előnyt a Karjaportti számára.
(255)
Az előzőek alapján megállapítható, hogy az intézkedés nem tartalmaz állami támogatást.
7.4.3. 2006. szeptember 14-én vállalt viszontkezesség (15. intézkedés)
(256)
Először, a Bizottság megítélése szerint az intézkedés kedvezményezettje a Karjaportti, habár a viszontkezességet a […] számára vállalták. A […] által a Karjaportti számára felszámított alacsony díj mutatja, hogy a […] csak a Finnvera által vállalt kezességre tekintettel vállalta a kezességet. Ténylegesen a Karjaportti és nem a […] fizeti a kezességvállalási díjat a Finnvera viszontkezesség-vállalása esetében.
(257)
Mindenesetre Finnország megítélése szerint a Finnvera ugyanolyan feltételekkel cselekedett mint a […] és a […] magánhitelezők. Igaz az, hogy a […] és a […] hasonló helyzetben voltak mint a Finnvera. Mindhárom vállalat bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás során biztosított hitelező. Mindegyikük már korábban nyújtott kölcsönt és vállalt kezességet a Karjaportti számára ([…]).
(258)
A 14. intézkedéshez hasonlóan, a BP Chemicals ügy (lásd a (189)-(191) preambulumbekezdést) logikáját követve megállapítható, hogy a piacgazdasági befektető elve alkalmazható a 15. intézkedésre, mivel ez az intézkedés elkülöníthető a 4., 5. és 13. intézkedéstől (lásd a (253) preambulumbekezdést).
(259)
A kérdéses intézkedés esetében a teljes kezességgel nyújtott kölcsön összege 1,8 millió EUR volt. A Finnvera […] csak ennek az összegnek a 16,7 %-ára (300 000 EUR) vállalt viszontkezességet. A kölcsön fennmaradó részére a […] és a […] (825 000 EUR illetve 675 000 EUR összegű) kezessége vonatkozott, amelyre a Finnvera nem vállalt viszontkezességet. A kedvezményezett Karjaportti számára a viszontkezességgel fedezett kezesség teljes költsége magasabb volt, mint a […] és a […] által vállalt kezesség esetében. Amíg az utóbbi két vállalat 1,75 % kezességvállalási díjat számított fel a Karjaportti számára, a viszontkezessége teljes finanszírozási költsége a Karjaportti számára 2,9 % volt (1,65 % a […] kezességére plusz 1,25 % a viszontkezességre). Ebből következik, hogy a Finnvera által hozott intézkedés nem biztosított előnyt a Karjaportti számára.
(260)
Az előzőek alapján megállapítható, hogy az intézkedés nem tartalmaz állami támogatást.
7.4.4. 2007. július 6-én vállalt kezesség (16. intézkedés)
(261)
A (110) preambulumbekezdésben leírtak szerint Finnország kifejti, hogy a kölcsön nem tartalmazott állami támogatást, mivel egy nagyobb finanszírozási intézkedés része volt, amelyben magánhitelezők is részt vettek.
(262)
A 14. intézkedéshez hasonlóan, a BP Chemicals ügy (lásd a (189)-(191) preambulumbekezdést) logikáját követve megállapítható, hogy a piacgazdasági befektető elve alkalmazható a 16. intézkedésre (lásd a (253) preambulumbekezdést).
(263)
A (254) preambulumbekezdésben leírtak szerint a Bizottság megítélése szerint a […] és a […] hasonló helyzetben vannak mint a Finnvera. A vizsgált konkrét intézkedés esetében igaz, hogy a Finnvera ugyanakkor és hasonló feltételekkel nyújtott a kölcsönt, mint a […] és a […]. A kölcsönök futamideje valamennyi hitelező esetében hat hónap volt; valamennyi kölcsön esetében a törlesztést ugyanolyan arányban halasztották el (a fennmaradó összeg valamennyi hitelező esetében körülbelül az eredeti összeg […]%-a). Mindhárom kölcsönt ugyanazzal a biztosítékkal biztosították a (66) preambulumbekezdésben leírtak szerint, és a biztosíték az egyes hitelezők által nyújtott kölcsönökkel kapcsolatos kockázatok arányában oszlott meg a hitelezők között. A kamatláb tekintetében úgy tűnik, hogy a Finnvera által felszámított kamat még kedvezőbb is volt a Finnvera számára (6 havi EURIBOR + 2,5 %, ami 6,847 % volt 2007. július 6-án), mint a magánhitelezők kamata (2007. július 9-én 1 havi EURIBOR + 2 %, ami 6,105 % volt). Ennek megfelelően megállapítható, hogy a kölcsön összhangban volt a piacgazdasági befektető elvével és nem eredményezett állami támogatást.
(264)
Az előzőek alapján megállapítható, hogy az intézkedés nem tartalmaz állami támogatást.
7.4.5. 2008. január 9-én vállalt kezesség (17. intézkedés)
(265)
Először, meg kell állapítani, hogy melyik fél - a […] vagy a Karjaportti - jutott előnyhöz a kérdéses intézkedésből. A Finnvera vállalta a viszontkezességet a […], a Karjaportti elsődleges számlavezető bankja számára. A […] viszont kezességet vállalt a Karjaportti számára. A […] nagyon alacsony díjat számított fel a Karjaportti számára ezért a kezességért, ami mutatja, hogy a […] csak azért vállalta a kezességet a Karjaportti számára, mivel azt fedezte a Finnvera viszontkezessége. A Bizottság azt is megjegyzi, hogy nem a […], hanem a Karjaportti fizeti a kezességvállalási díjat a Finnvera viszontkezesség-vállalása esetében. Ennek tükrében a Bizottság megítélése szerint az intézkedés kedvezményezettje a Karjaportti.
(266)
Másodszor, értékelni kell, hogy az intézkedés előnyt biztosít-e a Karjaportti számára. Ezzel kapcsolatban Finnország állítása szerint a viszontkezesség-vállalás nem tartalmaz állami támogatást, mivel egy másik magánfél is részt vett benne. Ez az érv elvethető, mivel a Finnvera viszontkezességet vállalt a résztvevő magánfél kezességére, vagyis a Finnvera és a magánfél egyáltalán nem voltak hasonló helyzetben.
(267)
Ennek tükrében a Bizottság az intézkedést a 2008. évi Kezességvállalási Közlemény alapján értékeli. Igaz ugyan, hogy a Finnvera viszontkezessége a […] kezességének csak 80 %-át fedezi, de a kedvezményezett, a Karjaportti nehéz helyzetben volt a kezességvállalás idején a (123)-(128) preambulumbekezdésben részletesen leírtak szerint. Ennek megfelelően az állami támogatás fennállása nem zárható ki a 2008. évi Kezességvállalási Közlemény 3.2. pontja alapján.
(268)
Még ha egy kezesség nem teljesíti is a 2008. évi Kezességvállalási Közlemény 3.2. pontjának valamennyi követelményét, a kezességért fizetett díj igazolhatja azt a következtetést, hogy a kezesség nem eredményezett állami támogatást. Mindenesetre az adott ügyben Finnország véleményével ellentétben a Bizottság szerint az intézkedés nem tekinthető támogatástól mentesnek. A kezességet alacsony kezességvállalási díj felszámításával vállalták, habár a vállalat nehéz helyzetben volt (lásd a (123)-(128) preambulumbekezdést) és a Finnvera számára a kockázat jelentősnek volt tekinthető. Ennek megfelelően megállapítható, hogy az intézkedés előnyt biztosít a Karjaportti számára. A Bizottság azt is megjegyzi ezzel kapcsolatban, hogy a Finnvera a finn hatóságok által az N 715/2006 sz. ügyben tett kötelezettségvállalás szerint nem nyújthatott piaci alapú finanszírozást.
(269)
Ezenkívül az intézkedés teljesíti az állami támogatás fennállásának minden más követelményét. A (241) preambulumbekezdésben leírtak szerint a Finnvera által hozott intézkedések állami forrásokat tartalmaznak és az államnak tulajdoníthatóak. A 17. intézkedés is szelektív, mivel a Karjaportti az egyetlen vállalat, amelynek előnye származik belőle. Végezetül, torzítja a versenyt és hatással van a tagállamok közötti kereskedelemre.
(270)
A fentiek alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy az intézkedés állami támogatásnak minősül.
(271)
Finnország nem állította, hogy a 17. intézkedés összeegyeztethető volt a belső piaccal. Amikor a Finnvera meghozta az intézkedést, akkor a Karjaportti ténylegesen a 2004. évi R&R Iránymutatás szerinti nehéz helyzetben volt (lásd a (123)-(128) preambulumbekezdést). Ennek megfelelően az intézkedés csak a 2004. évi R&R Iránymutatás szerint tekinthető összeegyeztethető megmentési és szerkezetátalakítási támogatásnak.
(272)
A 2004. évi R&R Iránymutatás szerint a megmentési támogatásnak bizonyos követelményeket kell teljesítenie, amelyeket a vizsgált intézkedés nem teljesít.
(a)
Először, a kezességvállalás nem ért véget az első részlet kifizetése utáni legfeljebb hat hónapos időtartam alatt (a 2004. évi R&R Iránymutatás 25. pontjának a) alpontja).
(b)
Másodszor, Finnország nem nyújtott be az intézkedés első végrehajtásától számított hat hónapon belül szerkezetátalakítási vagy felszámolási tervet vagy a kezesség megszüntetésére vonatkozó bizonyítékot (a 2004. évi R&R Iránymutatás 25. pontjának c) alpontja).
(c)
Harmadszor, az „először és utoljára” elv (2004. évi R&R Iránymutatás 25. pontjának e) alpontja) nem teljesül, mivel a vállalat összeegyeztethetetlen és jogellenes állami támogatást kapott korábban, amikor nehéz helyzetben volt.
(273)
Az intézkedés nem teljesíti a 2004. évi R&R Iránymutatásban meghatározott szerkezetátalakítási támogatás valamennyi követelményét sem.
(a)
Először, az intézkedésnek nem feltétele egy szerkezetátalakítási terv végrehajtása (2004. évi R&R Iránymutatás 34. pontja). Megjegyzendő, hogy nem készítettek a 2004. évi R&R Iránymutatás 35. pontja szerinti szerkezetátalakítási tervet.
(b)
Másodszor, a támogatás kedvezményezettjeitől elvárják, hogy saját forrásaikkal jelentős mértékben hozzájáruljanak a szerkezetátalakítási tervhez (a 2004. évi R&R Iránymutatás 43. pontja), és a vizsgált intézkedések esetében nincs információ a kedvezményezett saját hozzájárulásáról.
(c)
Harmadszor, a verseny indokolatlan torzításának megelőzése érdekében kompenzációs intézkedéseket kell hozni (az 2004. évi R&R Iránymutatás 38. pontja). Ilyen intézkedésekről nem rendelkeztek.
(d)
Negyedszer, az intézkedés nem teljesíti az „először és utoljára” elvet, mivel a vállalat összeegyeztethetetlen és jogellenes állami támogatást kapott korábban, amikor nehéz helyzetben volt.
(274)
Ennek megfelelően a Bizottság megítélése szerint az intézkedést nem a 2004. évi R&R Iránymutatásnak megfelelően hozták meg.
(275)
Továbbá azt is mérlegelni kell, hogy a 17. intézkedés összeegyeztethetőnek tekinthető-e az EUMSZ 107. cikkének (2) és (3) bekezdésében meghatározott bármely más kivétel alapján. A 4. és 5. intézkedéssel kapcsolatban fent kifejtett okokból (lásd a (179)-(186) preambulumbekezdést) a Bizottság megítélése szerint egyik kivétel feltétele sem teljesül. Ezért a Bizottság megállapítja, hogy a 17. intézkedés állami támogatást tartalmaz, amely nem egyeztethető össze a belső piaccal.
8. VISSZATÉRÍTTETÉS
(276)
Az EUMSZ és a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a Bizottság illetékes arról határozni, hogy az érintett tagállamnak meg kell szüntetnie vagy módosítania kell a támogatást (67), amennyiben azt a belső piaccal összeegyeztethetetlennek találta. A Bíróság következetesen azon a véleményen volt, hogy a Bizottság által a belső piaccal összeegyeztethetetlennek tartott támogatás megszüntetésére vonatkozó tagállami kötelezettség célja az előzőleg fennálló helyzet helyreállítása (68). Ezzel kapcsolatban a Bíróság megállapította, hogy a cél elérése akkor történik meg, amikor a kedvezményezett visszafizette a jogellenes támogatással kapott összegeket, ezáltal megszüntetve a versenytársaival szemben a piacon élvezett előnyt, és a támogatás kifizetése előtti helyzet helyreállt (69).
(277)
Az ítélkezési gyakorlatnak megfelelően az eljárási rendelet 14. cikke rögzíti, hogy „jogellenes támogatást érintő elutasító határozat esetén a Bizottság elrendeli, hogy az érintett tagállam tegyen meg minden szükséges intézkedést a támogatás kedvezményezett általi visszatérítésére.”
(278)
Így hat intézkedés tekintendő jogellenes és összeegyeztethetetlen támogatásnak:
-
2004. március 8-án a Mikkeli városa által vállalt kezesség (4. intézkedés);
-
2004. május 10-án a Mikkeli városa által vállalt kezesség (5. intézkedés);
-
Kifizetetlen kamatok átalakítása kölcsönökké (8. intézkedés);
-
Adósságátütemezés 2009 óta (12. intézkedés);
-
2004. március 17-én a Finnvera által vállalt kezesség (13. intézkedés);
-
2008. január 9-én a Finnvera által vállalt kezesség (17. intézkedés).
(279)
Ezért ezeket vissza kell téríteni annak érdekében, hogy visszaálljon a piacon a támogatás nyújtása előtt fennálló helyzet. A visszatérítésnek attól az időponttól kell kezdődnie, amikor az előny létrejött a kedvezményezett számára, azaz amikor a támogatást a kedvezményezett rendelkezésére bocsátották, és a visszatérítés időpontjáig visszatérítési kamatot kell fizetnie.
8.1. Kezességvállalás formájában nyújtott támogatás visszatéríttetése
(280)
A Mikkeli városa által 2004-ben vállalt két kezesség (4. intézkedés és 5. intézkedés) és a Finnvera által 2005-ben (13. intézkedés) és 2008-ban (17. intézkedés) vállalt kezességek összeegyeztethetetlen támogatási elemét az alábbi elvek alapján kell meghatározni.
(281)
Elvben az állami kezességvállalás a mögöttes kölcsön teljes összegének erejéig támogatás lehet, ha a kedvezményezett nem tud saját erőből a pénzügyi piacokon finanszírozáshoz jutni (70). Az adott esetben azonban Finnország a magánhitelezők által a kedvezményezettnek nyújtott kölcsönökre vonatkozó információk bemutatásával (lásd a (93) preambulumbekezdést) igazolta, hogy 2004-ben a kezességvállalások létrejöttekor a Karjaportti még finanszírozáshoz tudott jutni a pénzügyi piacokon. Kevés információ van arról, hogy a Karjaportti még 2008-ban, a 17. intézkedés meghozatalakor is tudott-e piaci finanszírozáshoz jutni. Ezzel kapcsolatban a Bizottság megjegyzi, hogy a Finnvera által vállalt viszontkezesség a magánhitelező által vállalt kezességnek csak 80 %-át fedezte, vagyis a magánhitelezőnek még volt 20 % kockázata. Ennek tükrében megállapítható, hogy a vállalat még képest volt finanszírozáshoz jutni a pénzügyi piacokon a 2008. évi kezességvállalás nélkül.
(282)
Az intézkedések meghozatalakor a Karjaportti fennálló pénzügyi nehézségei miatt a kereskedelmi bankok annak megfelelően magasabb kamatlábat számítottak volna fel, mint amit a vállalat az állami kezességvállalással elért, mivel az utóbbi kiegészítő biztonságot jelent a bankoknak. Ezért a Bizottság megítélése szerint a Karjaportti számára előnyt jelentett az alacsonyabb kamatláb, amit a kezességvállalásnak köszönhetően elért.
(283)
A 2008. évi Kezességvállalási Közlemény 4.2. pontja szerint összehasonlítható piaci kezességvállalási díj hiányában a kezességgel biztosított kölcsön teljes finanszírozási költségét (kamat plusz kezességvállalási díj) kell összehasonlítani az állami kezességvállalás nélküli hasonló kölcsönök piaci kamatával. Sok esetben ilyen piaci kamatlábak nem állnak rendelkezésre. Ezért a Bizottság a referencia- és a diszkontált kamatlábak meghatározási módszerének felülvizsgálatáról szóló közleményében (71) („a referencia-kamatlábról szóló 2008. évi közlemény”) kidolgozott egy pénzügyi módszertant, amely a 2008. évi Kezességvállalási Közlemény 4.2. pontjában meghatározott okokból a piaci kamatláb helyettesítőjeként használható.
(284)
Az adott esetben nincs információ arról, hogy a Karjaportti mennyit fizetett volna egy összehasonlítható kezességvállalás nélküli kölcsönért. Ezenkívül a három kezesség vállalása a gazdasági és pénzügyi válság előtt történt. Ezenkívül a Bizottság véleménye szerint az intézkedések meghozatala óta eltelt idő miatt nagyon nehéz lenne a „valós” piaci kamatláb kiszámítása egy finn húsipari termelő esetében. Ezért a Bizottság a vonatkozó referencia-kamatlábat használja a piaci kamatláb helyettesítőjeként.
8.1.1. 2004. március 8-án vállalt kezesség (4. intézkedés)
(285)
A 4. intézkedés tekintetében a Karjaportti kölcsöneire vonatkozó biztosítéknyújtás szokásosnak tekinthető a referencia-kamatlábról szóló 2008. évi közlemény céljaira. A Karjaportti ingatlan jelzálogot és üzleti jelzálogot biztosított a 4. intézkedéshez. A két eszköz bejegyzett értéke igen nagy (lásd a (27) preambulumbekezdést). Azt azonban figyelembe kell venni, hogy ugyanazokat a biztosítékokat már felhasználták Mikkeli városa más követeléseinek a biztosítására (például az 1. intézkedés során), ezért nem a teljes összeg állt volna rendelkezésre az adott intézkedés számára. Azt is figyelembe kell venni, hogy az ingatlan jelzálog valamint az üzleti jelzálog tényleges értéke függ a megterhelt áruk értékétől és Mikkeli városának rangsorolásától.
(286)
Ezzel kapcsolatban megjegyzendő, hogy Finnország nem tudott értékelést benyújtani a biztosítékoknak a kezesség vállalása idején fennálló értékéről. Szolgáltatott azonban két független értékelést általánosságban a biztosítékokról, amelyeket a szerkezetátalakítási program kidolgozásához használtak fel (lásd a (43) preambulumbekezdést) 2005. február 15-i dátummal, amely a kezesség vállalásának időpontjához egészen közeli. Ezzel kapcsolatban megjegyzendő, hogy Mikkeli városának rangsorolása fényében az ingatlan jelzálog elegendő lehet követeléseinek fedezésére, amennyiben az ingatlan használatban marad; ha a Karjaportti felszámolására kerül sor, akkor az ingatlan értéke túl alacsony lehet Mikkeli városa bármely követelésének a fedezésére. Az üzleti jelzálog csak Mikkeli városa követeléseinek egy részét fedezheti. Ennek tükrében elfogadhatónak tűnik az a megállapítás, hogy az adott biztosíték szokásos minőségi biztosíték.
(287)
Ezért a kamat, amit a Karjaportti kezességvállalás nélkül piaci feltételekkel a kölcsönért fizetett volna, 4,43 %-os referencia-kamatláb + 650 bázispont kockázati felár, ami tükrözi a szokásos biztosítékot nyújtó, nehéz helyzetben levő vállalat esetében alkalmazott kockázati felárat. A támogatási összeg ezért a fenti elméleti piaci kamata és a kezességvállalással nyújtott kölcsön tényleges kamata (4 %) közti különbség mínusz a kezességvállalásért tényleges fizetett ár, azaz 0 bázispont. A fenti kamatok közti különbséget a kamatláb tényleges alkalmazásának az időtartamára kell kiszámolni.
(288)
A támogatásra még visszatérítési kamatot is kell számolni attól az időponttól, amikor az elméleti kamat és a kezességvállalással biztosított kölcsön ténylegesen felszámított kamata közti különbség esedékessé vált, egészen a tényleges visszatérítés időpontjáig.
8.1.2. 2004. május 10-én vállalt kezesség (5. intézkedés)
(289)
Az 5. intézkedés tekintetében a biztosítéknyújtás szokásosnak tekinthető a referencia-kamatlábról szóló 2008. évi közlemény céljaira. A Karjaportti ugyanazt a biztosítékot nyújtotta mint a 4. intézkedéshez, azaz a Tikkala termelő telephelyre vonatkozó ingatlan jelzálogot és egy üzleti jelzálogot. Ezenkívül a Tikkala területén levő termelő telephelyre vonatkozó „speciális zálogot” is nyújtottak 13 526 829 EUR bejegyzett értékkel (lásd a (29) preambulumbekezdést). Az összes fenti biztosítékra ugyanaz az indoklás vonatkozik, mint a fenti 4. intézkedés esetében, és elfogadhatónak tűnik az a megállapítás, hogy az adott biztosíték szokásos biztosíték.
(290)
A kamat, amelyet a Karjaportti piaci feltételek esetén egy kezességvállalás nélküli kölcsönért fizetett volna, ismét a 4,43 %-os referencia-kamatláb + 650 bázispont kockázati felár. A támogatási összeg ezért a fenti elméleti piaci kamatláb és a kezességvállalással nyújtott kölcsön tényleges kamata (12 havi EURIBOR + 0,3 %) közti különbség mínusz a kezességvállalásért tényleges fizetett ár, azaz 0 bázispont. A fenti kamatok közti különbséget a kamatláb tényleges alkalmazásának az időtartamára kell kiszámolni.
(291)
A támogatásra még visszatérítési kamatot is kell számolni attól az időponttól, amikor az elméleti kamat és a kezességvállalással biztosított kölcsön ténylegesen felszámított kamata közti különbség esedékessé vált, egészen a tényleges visszatérítés időpontjáig.
8.1.3. 2004. március 17-én vállalt kezesség (13. intézkedés)
(292)
A Bizottságnak nincs információja a 13. intézkedés biztosítéknyújtásának részleteiről, és ezért csak a visszatéríttetés módszerét tudja megadni. Az első lépésben, ha a 13. intézkedésre ténylegesen nyújtottak biztosítékokat, az ilyen biztosíték értékét kell meghatározni a referencia-kamatláb közlemény szerint.
(293)
A kamat, amelyet a Karjaportti piaci feltételek esetén egy kezességvállalás nélküli kölcsönért fizetett volna, ismét a 4,43 %-os referencia-kamatláb plusz a biztosítéknyújtás értékét tükröző kockázati felár. A támogatási elem ezért a fenti elméleti piaci kamatláb és a kezességvállalással nyújtott kölcsön tényleges kamatlába ([2-5] %) közti különbség mínusz a kezességvállalásért tényleges fizetett ár, azaz 3 %. A fenti kamatok közti különbséget a kamatláb tényleges alkalmazásának az időtartamára kell kiszámolni.
(294)
A támogatásra még visszatérítési kamatot is kell számolni attól az időponttól, amikor az elméleti kamat és a kezességvállalással biztosított kölcsön ténylegesen felszámított kamata közti különbség esedékessé vált, egészen a tényleges visszatérítés időpontjáig.
8.1.4. 2008. január 9-én vállalt kezesség (17. intézkedés)
(295)
Az 17. intézkedés tekintetében a biztosítéknyújtás szokásosnak tekinthető a referencia-kamatlábról szóló 2008. évi közlemény céljaira. A Karjaportti egy vállalatban birtokolt részvények formájában nyújtott biztosítékot, amelynek a biztosítéki értéke a Finnvera becslése szerint […] EUR, a (67) preambulumbekezdésben részletesebben leírtak szerint. A kamat, amelyet a Karjaportti piaci feltételek esetén egy kezességvállalás nélküli kölcsönért fizetett volna, ismét az 5,19 %-os referencia-kamatláb + 650 bázispont kockázati felár. A támogatási összeg ezért a fenti elméleti piaci kamatláb és a kezességvállalással nyújtott kölcsön tényleges kamata ([0-3]% plusz az alvállalkozói megállapodás alapján fennmaradó összeg kamata) közti különbség mínusz a kezességvállalásért tényleges fizetett ár, azaz 250 bázispont. A fenti kamatok közti különbséget a kamatláb tényleges alkalmazásának időtartamára kell kiszámolni.
(296)
A támogatásra még visszatérítési kamatot is kell számolni attól az időponttól, amikor az elméleti kamat és a kezességvállalással biztosított kölcsön ténylegesen felszámított kamata közti különbség esedékessé vált, egészen a tényleges visszatérítés időpontjáig.
8.2. Kifizetetlen kamatok átalakítása formájában nyújtott támogatás visszatéríttetése (8. intézkedés)
(297)
A 8. intézkedés, azaz a Mikkeli városa által nyújtott kölcsön összeegyeztethetetlen támogatási elemét meg kell határozni. A (45)-(46) preambulumbekezdésben leírtak szerint Mikkeli városa a kölcsönt alacsonyabb kamattal nyújtotta, mint a Karjaportti magánhitelezői. Elvben egy kölcsön esetében a támogatási elem a kölcsön tényleges kamata és a piaci kamat közti különbség. Az adott esetben magánhitelezők nyújtottak kölcsönt Mikkeli városával együtt. A magánhitelezők által felszámított kamat a piaci kamatlábra vonatkozó tájékoztató információnak tekinthető.
(298)
A támogatási összeg ezért a magánhitelezők által nyújtott kölcsönre felszámított kamatok átlaga (3 havi EURIBOR + 2 % illetve 3 havi EURIBOR + 1,5 %) és kölcsön tényleges kamata (3 havi EURIBOR + 0,3 %) közti különbség.
(299)
A fenti kamatok közti különbséget a kamat tényleges alkalmazásának az időtartamára kell kiszámolni.
(300)
A támogatásra még visszatérítési kamatot is kell számolni attól az időponttól, amikor az elméleti kamat és a kölcsön ténylegesen felszámított kamata közti különbség esedékessé vált, egészen a tényleges visszatérítés időpontjáig.
8.3. Adósságátütemezés formájában nyújtott támogatás visszatéríttetése (12. intézkedés)
(301)
A 12. intézkedés, azaz a Mikkeli városa által biztosított adósságátütemezés összeegyeztethetetlen támogatási elemét meg kell határozni. A (219)-(226) preambulumbekezdésben leírtak szerint a bejelentett adósságátütemezést módosításokkal hajtották végre. Mivel a Bizottságnak nincs információja a ténylegesen végrehajtott átütemezés részleteiről, ezért csak a visszatéríttetés módszerét tudja megadni.
(302)
A támogatás attól az időponttól állt a vállalat rendelkezésére, amikor az Osuuskunta Karjaportti eltért a 2006-ban a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás során elfogadott fizetési ütemtervtől. A Bizottság megítélése szerint a támogatás nyújtásának időpontjában a Karjaportti már nem tudott finanszírozáshoz jutni a pénzügyi piacokon. Ezért a támogatás egyenlő az átütemezett adósság összegével. A visszatérítendő összeg ezért az átütemezett adósság, amivel Mikkeli városának tartoztak. A korábbi törlesztéseket azonban le lehet vonni a visszatérítendő összegből.
(303)
A támogatásra kamatot kell számítani attól a naptól, amikor a támogatást a vállalat rendelkezésére bocsátották, egészen a tényleges visszatérítésig.
9. KÖVETKEZTETÉS
(304)
A Bizottság megjegyzi, hogy a 2,75 millió EUR összegben Finnország által vállalt, majd később visszavont kezességvállalásra vonatkozó hivatalos vizsgálat tárgytalanná vált az eljárási rendelet 8. cikke alapján.
(305)
A Mikkeli városa által a 2000. évben nyújtott kezességvállalás és az ugyanazon évben történt földterület átruházás esetében a Bizottság ezeket az intézkedéseket olyan állami támogatásnak ítéli, amelyek beruházási támogatásként összeegyeztethetők az 1998. évi RAG rendelet szerint.
(306)
A Mikkeli városa által 2002-ben végrehajtott földterület vásárlás a megítélés szerint nem eredményezett támogatást, mivel piaci feltételekkel történt.
(307)
A Mikkeli városa által 2004. márciusban és 2004. májusban vállalt kezességek állami támogatásnak tekinthetők azt figyelembe véve, hogy a kezességvállalás idején a Karjaportti az 1999. évi R&R Iránymutatás szerint nehéz helyzetben levő vállalat volt. Ezek az intézkedések nem egyeztethetők össze a belső piaccal, mivel az EUMSZ 107. cikke (2) és (3) bekezdésének egyik rendelkezését sem teljesítik.
(308)
A bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás során a Mikkeli városa által hozott intézkedéseket összehasonlítható magánhitelezőkkel együtt és hasonló feltételekkel hozták meg. Ennek megfelelően a Bizottság megállapítja, hogy a piacgazdasági befektető elve teljesült és az intézkedések nem eredményeznek állami támogatást.
(309)
A Mikkeli városa általi részvényvásárlás és az adósságok leírása a 2007. és 2008. évi pénzügyi kimutatásokban támogatásmentesnek tekinthető.
(310)
A kifizetetlen kamatok átalakítása kölcsönné Mikkeli városa által 2005. decemberben állami támogatásnak tekinthető azt figyelembe véve, hogy a kezességvállalás idején a Karjaportti a 2004. évi R&R Iránymutatás szerint nehéz helyzetben levő vállalat volt. Ezek az intézkedések nem egyeztethetők össze a belső piaccal, mivel az EUMSZ 107. cikke (2) és (3) bekezdésének egyik rendelkezését sem teljesítik.
(311)
A Mikkeli városa által 2009-ben jóváhagyott adósságátütemezéssel kapcsolatban a Bizottság megjegyzi, hogy ez utólagos adósságátütemezés volt. Ennek tükrében a Bizottság megítélése szerint egy magánhitelező nem egyezett volna bele az ilyen adósságátütemezésbe, és az intézkedés állami támogatásnak minősül. Mivel a Karjaportti a 2004. évi R&R Iránymutatás szerint nehéz helyzetben volt az intézkedés meghozatalakor, az intézkedés csak azon Iránymutatás értelmében lehetett összeegyeztethető. Mivel nem teljesül minden követelmény, a Bizottság megállapította, hogy az intézkedés összeegyeztethetetlen állami támogatásnak minősül.
(312)
A Finnvera által 2004. március 17-én vállalt kezesség is állami támogatást eredményez, amely nem egyeztethető össze az 1999. évi R&R Iránymutatás szerint. A Finnvera által 2006. január 12-én nyújtott kölcsön nem minősül állami támogatásnak, mivel összehasonlítható magánhitelezőkkel együtt és hasonló feltételekkel nyújtották. Ugyanez érvényes a Finnvera által 2006. szeptemberben vállalt kezességre és 2007. júliusban nyújtott kölcsönre.
(313)
Végezetül a Finnvera által 2008. január 9-én vállalt kezesség állami támogatásnak tekinthető azt figyelembe véve, hogy a kezességvállalás idején a Karjaportti a 2004. évi R&R Iránymutatás szerint nehéz helyzetben levő vállalat volt. Az intézkedés nem egyeztethető össze a belső piaccal, mivel az EUMSZ 107. cikke (2) és (3) bekezdésének egyik rendelkezését sem teljesíti.
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
A Finnország által bejelentett, majd visszavont 2,75 millió EUR összegű kezességvállalásra (11. intézkedés) vonatkozó, az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikkének (2) bekezdése szerinti hivatalos vizsgálati eljárás lezárult.
2. cikk
A Finnország által az Osuuskunta Karjaportti javára végrehajtott intézkedések, amelyek az alábbiakat tartalmazták:
-
földterület vásárlása 2002-ben (3. intézkedés),
-
a bíróság által felügyelt szerkezetátalakítási eljárás során hozott intézkedések (6. intézkedés),
-
részvényvásárlás az Osuuskunta Karjaporttitól (7. intézkedés),
-
adósságok leírása a 2006. és 2008. évi pénzügyi kimutatásokban (9. intézkedés és 10. intézkedés),
-
a 2006. júniusban a Finnvera által nyújtott kölcsön (14. intézkedés),
-
a 2006 szeptemberében a Finnvera által vállalt viszontkezesség (15. intézkedés), és
-
a 2007 júliusában a Finnvera által nyújtott kölcsön (16. intézkedés)
nem minősülnek az Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. cikke (1) bekezdésének értelmében vett támogatásnak.
3. cikk
A Finnország által az Osuuskunta Karjaportti javára végrehajtott állami támogatási intézkedések, amelyek az alábbiakat tartalmazták:
-
2000 júniusában vállalt kezesség (1. intézkedés), és
-
földterület átruházása ugyanabban az évben (2. intézkedés)
összeegyeztethetők a belső piaccal az Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. cikke (3) bekezdésének értelmében.
4. cikk
A Finnország által az Osuuskunta Karjaportti javára végrehajtott állami támogatási intézkedéseket, amelyek az alábbiakat tartalmazták:
-
2004. március 8-án Mikkeli városa által vállalt kezesség (4. intézkedés);
-
2004. május 10-én Mikkeli városa által vállalt kezesség (5. intézkedés);
-
kifizetetlen kamatok átalakítása kölcsönökké (8. intézkedés);
-
2004. március 17-én a Finnvera által vállalt kezesség (13. intézkedés);
-
2008. január 9-én a Finnvera által vállalt kezesség (17. intézkedés);
-
adósságátütemezés 2009 óta (12. intézkedés)
Finnország jogellenesen, az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikke (3) bekezdésének megsértésével hajtotta végre, és nem egyeztethetők össze a belső piaccal.
5. cikk
1. Finnországnak vissza kell téríttetnie a kedvezményezettel a 4. cikkben említett támogatást.
2. A visszatérítendő összeg kamatot is tartalmaz, a kedvezményezett részére történt rendelkezésre bocsátástól a tényleges visszatérítés időpontja közötti időszakra.
3. A kamatot a 794/2004/EK bizottsági rendelet V. fejezete szerinti kamatos kamatszámítással kell meghatározni.
4. E határozat közlése napjától Finnország törli a 4. cikkben említett támogatás valamennyi fennmaradó kifizetését.
6. cikk
1. Gondoskodni kell a 4. cikkben említett támogatás haladéktalan és hatékony visszatéríttetéséről.
2. Finnország e határozat közlésének időpontjától számított négy hónapon belül gondoskodik e határozat végrehajtásáról.
7. cikk
1. E határozat közlésétől számított két hónapon belül Finnország az alábbi információkat nyújtja be a Bizottsághoz:
a)
a kedvezményezett által visszatérítendő teljes összeg (tőketartozás és kamatok);
b)
az e határozat végrehajtása érdekében már megtett és tervezett intézkedések részletes leírása;
c)
azon dokumentumok, amelyek bizonyítják, hogy a kedvezményezettet felszólították a támogatás visszatérítésére.
2. Finnország a 4. cikkben említett támogatás visszatérítéséig folyamatosan tájékoztatja a Bizottságot az e határozat végrehajtása érdekében nemzeti szinten alkalmazott intézkedések terén elért haladásról. A Bizottság kérésére Finnország haladéktalanul átadja az e határozat végrehajtása érdekében már alkalmazott, illetve tervezett intézkedésekre vonatkozó információkat. Finnország részletes információkkal szolgál továbbá a kedvezményezett által már visszatérített támogatási összegről és kamatról.
8. cikk
Ennek a határozatnak a Finn Köztársaság a címzettje.
Kelt Brüsszelben, 2012. június 12-én.