RÅDETS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) Nr. 905/2011
af 1. september 2011
om afslutning af den delvise interimsundersøgelse af antidumpingforanstaltningerne vedrørende importen af visse typer polyethylenterephthalat (PET) med oprindelse i Indien
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30. november 2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1) (»grundforordningen«), særlig artikel 11, stk. 3,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen efter høring af det rådgivende udvalg, og
ud fra følgende betragtninger:
1. PROCEDURE
1.1. Gældende foranstaltninger
(1)
Ved forordning (EF) nr. 2604/2000 (2) indførte Rådet en endelig antidumpingtold på importen af polyethylenterephthalat (PET) med oprindelse i bl.a. Indien (»den oprindelige undersøgelse«). Efter en udløbsundersøgelse indførte Rådet ved forordning (EF) nr. 192/2007 (3) en endelig antidumpingtold for en periode på yderligere fem år. Antidumpingforanstaltningerne blev ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1286/2008 (4) efter en delvis interimsundersøgelse (»den seneste fornyede undersøgelse«). Foranstaltningerne blev fastsat til niveauet for skadestærsklen og bestod af specifikke antidumpingtoldafgifter. Tolden varierer mellem 87,5 EUR/ton og 200,9 EUR/ton på importen fra individuelt nævnte indiske producenter med en resttold på 153,6 EUR/ton på importen fra andre producenter (»gældende told«).
(2)
Ved forordning (EF) nr. 2603/2000 (5) indførte Rådet en endelig udligningstold på importen af PET med oprindelse i bl.a. Indien. Efter en udløbsundersøgelse indførte Rådet ved forordning (EF) nr. 193/2007 (6) en endelig udligningstold for en periode på yderligere fem år. Udligningsforanstaltningerne blev ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1286/2008 efter den seneste fornyede undersøgelse. Udligningsforanstaltningerne består i en specifik told. Tolden varierer mellem 0 EUR/ton og 106,5 EUR/ton på importen fra individuelt nævnte indiske producenter med en resttold på 69,4 EUR/ton på importen fra andre producenter (»de gældende udligningsforanstaltninger«).
(3)
Ved afgørelse 2000/745/EF (7) godtog Kommissionen tilsagn fra flere eksporterende producenter om en mindsteimportpris (»tilsagnet«).
1.2. Anmodning om en fornyet undersøgelse
(4)
En anmodning om en delvis interimsundersøgelse i henhold til grundforordningens artikel 11, stk. 3, blev indgivet af Reliance Industries Limited, en indisk eksporterende producent af PET (»ansøgeren«). Anmodningen var begrænset til en undersøgelse af dumpingaspektet for så vidt angår ansøgeren. Ansøgeren anmodede samtidig om en fornyet undersøgelse af de gældende udligningsforanstaltninger. Restantidumping- og udligningstolden finder anvendelse på importen af varer fremstillet af ansøgeren, og ansøgerens salg til Unionen er omfattet af tilsagnet.
(5)
Ansøgeren fremlagde umiddelbare beviser for, at det ikke længere var nødvendigt at fastholde den gældende told på det nuværende niveau for at modvirke dumpingen. Ansøgeren hævdede navnlig, at betydelige ændringer i virksomhedens produktionsomkostninger førte til en væsentligt lavere dumpingmargen, siden den gældende told blev indført. Af en sammenligning foretaget af ansøgeren mellem virksomhedens hjemmemarkedspriser og dens priser ved eksport til Unionen fremgik, at dumpingmargenen var betydeligt lavere end niveauet for den nuværende told.
1.3. Indledning af en delvis interimsundersøgelse
(6)
Kommissionen fastslog efter høring af det rådgivende udvalg, at anmodningen indeholdt tilstrækkelige umiddelbare beviser til at berettige indledningen af en delvis interimsundersøgelse (»den foreliggende fornyede undersøgelse«), og offentliggjorde den 10. juni 2010 en meddelelse (8) i Den Europæiske Unions Tidende om indledning af en delvis interimsundersøgelse i henhold til grundforordningens artikel 11, stk. 3, begrænset til en undersøgelse af dumpingaspektet for så vidt angår ansøgeren.
1.4. Den pågældende vare og samme vare
(7)
Den undersøgte vare er polyethylenterephthalat (PET) med viskositetsindeks på 78 ml/g og derover ifølge ISO-standard 1628-5, i øjeblikket henhørende under KN-kode 3907 60 20 og med oprindelse i Indien (»den pågældende vare«).
(8)
Undersøgelsen viste, at den pågældende vare produceret i Indien og solgt til Unionen er identisk med hensyn til fysiske og kemiske egenskaber og anvendelsesformål med den vare, der fremstilles og sælges på hjemmemarkedet i Indien. Det konkluderes derfor, at varer solgt på hjemmemarkedet og eksportmarkedet er samme vare i henhold til grundforordningens artikel 1, stk. 4. Da den foreliggende fornyede undersøgelse er begrænset til at fastlægge dumpingaspektet for så vidt angår ansøgeren, var det ikke muligt at nå frem til en konklusion vedrørende den vare, der produceres og sælges af EU-erhvervsgrenen på EU-markedet.
1.5. Berørte parter
(9)
Kommissionen underrettede officielt ansøgeren, repræsentanterne for eksportlandet og sammenslutningen af EU-producenter om indledningen af den fornyede undersøgelse. Interesserede parter fik lejlighed til at tilkendegive deres synspunkter skriftligt og til at anmode om at blive hørt inden for den frist, der var fastsat i indledningsmeddelelsen.
(10)
Alle interesserede parter, der anmodede herom og påviste, at der var særlige grunde til at høre dem, blev hørt.
(11)
For at indhente de oplysninger, som den anså for nødvendige til sin undersøgelse, sendte Kommissionen et spørgeskema til ansøgeren og modtog besvarelsen inden for den fastsatte frist.
(12)
Kommissionen indhentede og efterprøvede alle de oplysninger, den fandt nødvendige med henblik på fastlæggelsen af dumping. Kommissionen aflagde kontrolbesøg hos ansøgeren i Mumbai, Indien.
1.6. Den nuværende undersøgelsesperiode
(13)
Dumpingundersøgelsen omfattede perioden fra 1. april 2009 til 31. marts 2010 (»den nuværende undersøgelsesperiode« eller »NUP«).
2. UNDERSØGELSESRESULTATER
2.1. Karakteren af varighed for de påståede ændrede omstændigheder i NUP
(14)
I overensstemmelse med grundforordningens artikel 11, stk. 3, blev det undersøgt, om omstændighederne med hensyn til dumping havde ændret sig betydeligt, og om denne ændring var af varig karakter.
(15)
Ansøgeren hævdede, at ændringerne i den normale værdi og eksportpriserne siden den oprindelige undersøgelse, hvorved virksomhedens dumpingmargen blev bestemt, var resultatet af en betydelig ændring i produktionsomkostningerne. Ændringen i virksomhedens produktionsomkostninger hævdedes at være forbundet med reduceringen af den gældende importtold i Indien på de råmaterialer, der anvendes i dens produktionsproces. Endvidere hævdede ansøgeren, at reduceringen af tolden førte til en reducering af eksportincitamenter, hvilket havde medført en ændring af de salgspriser på hjemmemarkedet, der blev benyttet til at fastsætte den normale værdi.
(16)
Det konstateredes imidlertid, at virksomhedens salgspriser på hjemmemarkedet, som blev benyttet til at fastsætte den normale værdi i NUP, på trods af reduceringen af tolden og eksportincitamenterne var højere end de priser, der i den oprindelige undersøgelse blev anvendt til at bestemme ansøgerens dumpingmargen. De højere salgspriser på hjemmemarkedet hidrørte bl.a. fra de øgede omkostninger på visse råmaterialer og andre produktionsfaktorer.
(17)
For så vidt angår eksportpriserne til Unionen i NUP, blev disse bestemt i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 8 og 9. Det måtte imidlertid undersøges, om især eksistensen af et pristilsagn, i henhold til hvilket ansøgeren var forpligtet til at sælge sin vare på EU-markedet til en pris højere end en mindsteimportpris fastsat for hver måned i NUP, har påvirket ansøgerens eksportpriser. Af nedenfor anførte grunde konkluderedes det, at eksporten til Unionen faktisk var påvirket af pristilsagnet. Da ansøgeren var nødt til at overholde sine forpligtelser i forbindelse med tilsagnet om mindsteimportpris, valgte virksomheden ikke at eksportere til Unionen i bestemte måneder af NUP, hvor dens priser ved eksport til andre eksportmarkeder var lavere end mindsteimportprisen.
(18)
Det konstateredes, at ansøgeren kun solgte sin vare til Unionen i seks måneder af NUP. På den anden side solgte virksomheden i hele perioden varer til andre eksportmarkeder, hvor den ikke skal overholde den forpligtelse, der er fastsat i pristilsagnet. Det konstateredes, at priserne ved eksport til tredjelande i de måneder, hvor ansøgeren ikke eksporterede til Unionen, var væsentligt lavere end den fastsatte mindsteimportpris. På denne baggrund kan det derfor med rimelighed antages, at ansøgerens eneste grund til ikke at sælge varer til Unionen i de resterende måneder var, at virksomheden skulle overholde sine tilsagn og ikke kunne sælge under mindsteimportprisen.
(19)
Ansøgeren anfægtede den konklusion, at grunden til ikke at sælge varer på EU-markedet var knyttet til det eksisterende tilsagn. Ansøgeren hævdede, at i forbindelse med virksomhedens salg i NUP til andre store eksportmarkeder var der måneder, hvor der ikke forekom noget salg, hvorfor irregulære salg ikke er et særligt træk ved EU-markedet. Ansøgeren fremførte også, at en månedlig sammenligning af priserne på den pågældende vare ved import til Unionen fra alle andre eksporterende lande og/eller priserne ved import af den pågældende vare med oprindelse i Indien til virksomhedens månedlige mindsteimportpris ville vise, at ansøgeren ville have kunnet sælge varer til Unionen i alle måneder af NUP uden at misligholde sine tilsagnsforpligtelser.
(20)
Ansøgerens argumenter kunne for det første ikke accepteres, da virksomheden fokuserede sine aktiviteter på udvalgte enkeltmarkeder, som er underlagt egne specifikke markedsforhold, og ikke angiver, hvorfor virksomheden ikke solgte til Unionen. For det andet var de sammenligninger, ansøgeren foretog, baseret på generelle statistiske data, mens resultaterne af den foreliggende fornyede undersøgelse er baseret på virksomhedsspecifikke data, der er en mere relevant og pålidelig kilde at drage konklusioner ud fra. De af ansøgeren fremlagte argumenter var heller ikke fuldt gyldige; f.eks. var priserne ved import til Unionen i nogle måneder faktisk højere end mindsteimportprisen, mens de i andre perioder generelt var lavere end mindsteimportprisen, og derfor kunne der ikke drages generelle konklusioner heraf. Det er imidlertid ubestridt, at ansøgeren kun havde salg til Unionen i de måneder, hvor de samlede importpriser til Unionen var på niveau med eller højere end mindsteimportprisen.
(21)
Ansøgerens argument om, at det ville have været muligt, hvis virksomheden havde ønsket det, at sælge varer på EU-markedet i løbet af den seks måneders periode, hvor den solgte varer på andre eksportmarkeder til en lavere pris end dens mindsteimportpris, afvises som spekulativt og ubegrundet. Ansøgeren fremsatte ikke andre argumenter vedrørende grundene til, at virksomheden ikke solgte varer til Unionen i løbet af disse seks måneder, mens den samtidig solgte de samme varer på andre eksportmarkeder til en pris, der var lavere end mindsteimportprisen. Det konkluderedes derfor, at ansøgeren ikke solgte varer til Unionen i en bestemt periode ud fra hensynet til overholdelsen af sine tilsagn. De eksportpriser, der anvendtes på EU-markedet i NUP, er derfor ikke pålidelige.
(22)
Der blev også foretaget en sammenligning mellem ansøgerens pris ved salg til EU-markedet og de priser, der opnåedes på andre eksportmarkeder, for hvilke der ikke forelå forpligtelser i forbindelse med pristilsagn. Det blev konstateret, at eksportpriserne til disse markeder uden prisforpligtelser konsekvent var lavere i hele NUP.
(23)
Ansøgeren satte spørgsmålstegn ved konklusionerne af sammenligningen af priser ved eksport til Unionen og til andre eksportmarkeder, idet ansøgeren hævdede, at det ud fra en analyse fra land til land vil fremgå, at der er adskillige andre eksportmarkeder, hvor priserne ligger over priserne på EU-markedet. Men i denne forbindelse er en sammenligning af de gennemsnitlige priser mere relevant end de individuelle forskelle fra land til land, som vil blive knyttet til størrelse samt til fremherskende konkurrencemæssige faktorer, der gør sig gældende på disse individuelle markeder.
(24)
Derfor afspejler priserne ved eksport til markeder i tredjelande bedre virksomhedens normale prisadfærd. Prisforskellen mellem priserne ved eksport til Unionen og priserne ved eksport til resten af verden viser, at der ville være stærke økonomiske motiver for ansøgeren til at sælge til lavere priser til Unionen, hvis der ikke var nogen mindsteimportpris. Under disse omstændigheder vurderes det, at en nyberegnet dumpingmargen på grundlag af priserne ved eksport til Unionen i NUP derfor ville blive fastsat på grundlag af priser, som ikke har ændret sig betydeligt og varigt. Det samme konkluderes om ansøgerens påstand, jf. betragtning 5, om at en sammenligning af virksomhedens hjemmemarkedspriser og dens priser ved eksport til Unionen ville vise en dumpingmargen, der var lavere end niveauet for den nuværende told.
(25)
På denne baggrund er betingelsen i grundforordningens artikel 11, stk. 3, om at omstændighederne med hensyn til dumping skal have ændret sig betydeligt, ikke opfyldt. Det er derfor nødvendigt at fastholde foranstaltningerne på deres nuværende niveau for at modvirke dumping.
(26)
Efter fremlæggelsen af oplysninger insisterede ansøgeren på, at virksomhedens priser på EU-markedet var fuldt pålidelige. Da disse eksportpriser steg betydeligt mellem den oprindelige undersøgelsesperiode og NUP, bør virksomhedens eksportadfærd også vurderes at have ændret sig betydeligt og varigt i denne periode. Virksomhedens dumpingmargen ville derfor angiveligt også være faldet betydeligt og på varig måde.
(27)
Ansøgeren fremførte endvidere, at den varige ændring af omstændighederne ikke nødvendigvis er et afgørende element for den vurdering, der skal foretages efter indledning af en fornyet undersøgelse, idet det er mere relevant, om opretholdelsen af tolden er nødvendig for at modvirke dumpingen. Ansøgeren henviste til det grundlæggende princip, der er fastsat i artikel 11, stk. 1, i grundforordningen og i artikel 11, stk. 1, i WTO's antidumpingaftale, at antidumpingforanstaltninger kun forbliver i kraft så længe og i det omfang, de er nødvendige for at modvirke dumping, som forvolder skade. I denne forbindelse gjorde ansøgeren gældende, at analysen af behovet bør være en fremadrettet vurdering, der mindst omfatter sandsynligheden eller muligheden for fornyet dumping på det tidligere fastslåede niveau.
(28)
I grundforordningens artikel 11, stk. 1, fastsættes følgende: »En antidumpingforanstaltning forbliver kun i kraft så længe og i det omfang, det er nødvendigt for at modvirke dumping, som forvolder skade«. Dette princip opretholdes konsekvent, herunder for interimsundersøgelser som i det foreliggende tilfælde, idet det i grundforordningens artikel 11, stk. 3, bl.a. hedder, at »en undersøgelse genoptages (…), når anmodningen herom indeholder tilstrækkelige beviser for, at det ikke længere er nødvendigt at opretholde foranstaltningerne for at modvirke dumping, og/eller at det ikke er sandsynligt, at der fortsat eller igen vil blive forvoldt skade, hvis de pågældende foranstaltninger ophæves eller ændres (…).« I ovennævnte bestemmelse opstilles de krav, der skal være opfyldt, hvis en berørt part skønner, at foranstaltningernes niveau er for lavt eller for højt, og derfor anmoder om en fornyet undersøgelse af disse foranstaltninger. Når en sådan fornyet undersøgelse indledes, hedder det endvidere i grundforordningens artikel 11, stk. 3, udtrykkeligt, at »ved gennemførelsen af undersøgelser i henhold til dette stykke kan Kommissionen bl.a. undersøge, om omstændighederne med hensyn til dumping har ændret sig betydeligt (…). I den forbindelse tages der hensyn til al relevant og behørigt dokumenteret bevismateriale ved den endelige afgørelse«. I artikel 11, stk. 3, fastsættes derfor endnu et kriterium (en betydelig ændring i omstændighederne) i forbindelse med interimsundersøgelser, der bør kontrolleres i undersøgelsen ud over kravene i forbindelse med undersøgelsens indledning (en vurdering af om det stadig er nødvendigt at opretholde foranstaltningerne på det nuværende niveau) som påstået af ansøgeren.
(29)
Det bør også bemærkes, at det er normal praksis i interimsundersøgelser at undersøge karakteren af varighed for de ændrede omstændigheder, der er konstateret i undersøgelsen. På dette område bekræfter retspraksis fra Den Europæiske Unions Ret (9), at »institutionerne råder over et vidt skøn, herunder muligheden for at foretage en fremadrettet analyse af de pågældende eksporterende producenters priser i forbindelse med undersøgelsen af behovet for at opretholde de eksisterende foranstaltninger«. Den foreliggende dokumentation viser, at de eksportpriser, der anvendtes af ansøgeren på EU-markedet, ikke afspejler ansøgerens faktiske prispolitik, og at eksportpriserne på EU-markedet i NUP derfor som konkluderet i betragtning 21 ikke er pålidelige, og at følgelig en eventuel nyberegnet dumpingmargen på grundlag af disse priser vil blive fastsat på grundlag af priser, som ikke har ændret sig betydeligt og varigt, jf. betragtning 24.
(30)
På trods af den konklusion, at priserne ved eksport til Unionen ikke har ændret sig betydeligt og varigt, blev der taget stilling til ansøgerens argumenter og til, om foranstaltninger på det nuværende niveau stadig er nødvendige for at modvirke dumping. I denne henseende fremførte ansøgeren, at da virksomhedens dumpingmargen ville være betydeligt lavere end konstateret i den oprindelige undersøgelse, og da virksomhedens eksportadfærd på andre markeder ville bekræfte, at ændringen i dumpingmargenen afspejler den udvikling, som med rimelighed kan forventes i fremtiden, er foranstaltningernes nuværende niveau indlysende urimeligt. Disse argumenter var imidlertid ikke underbygget af kendsgerningerne. Om ansøgerens eksportadfærd på andre markeder blev det indledningsvis konstateret, at i modsætning til påstanden i ansøgerens anmodning var priserne ved salg på disse markeder i gennemsnit næsten 10 % lavere end priserne ved salg på EU-markedet. Disse eksportmarkeder i andre tredjelande omfatter en række lande med markeder af forskellig størrelse, hvoraf nogle næppe har en indenlandsk produktion af PET. Disse markeder er dermed kendetegnet ved deres egne individuelle konkurrencetræk, som fører til priser og udviklingstendenser, der afviger fra dem, der findes på EU-markedet. Selv hvis det blev konkluderet, at det gældende foranstaltningsniveau bør ændres, fordi det ikke længere er nødvendigt for at modvirke dumping, er det ikke i lyset af disse resultater muligt at bestemme med en rimelig grad af nøjagtighed, hvad der ville være et passende niveau i mangel af pålidelige eksportpriser, som afspejler de normale vilkår på EU-markedet.
(31)
Endelig fandt ansøgeren, at der kunne foretages en justering i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 10, herunder særligt litra k), for »forskelle i andre faktorer, (…), hvis det påvises, at de påvirker sammenligneligheden af priser som anført i dette stykke (…)«.
(32)
I betragtning af at det er konkluderet, at eksportpriserne ikke ændredes betydeligt og varigt, er det ikke muligt at fastsætte en dumpingmargen. Derfor er kravet om en justering irrelevant og afvises hermed.
3. AFSLUTNING AF UNDERSØGELSEN
(33)
I betragtning af den konklusion, at omstændighederne med hensyn til dumping ikke har ændret sig betydeligt og varigt, finder Kommissionen, at den foreliggende fornyede undersøgelse bør afsluttes, uden at det for ansøgeren gældende toldniveau ændres. Derfor bør de antidumpingforanstaltninger, som indførtes ved forordning (EF) nr. 1286/2008 på importen af PET fremstillet af ansøgeren forblive uændrede.
4. FREMLÆGGELSE AF OPLYSNINGER
(34)
Ansøgeren såvel som de andre berørte parter blev underrettet om de væsentligste kendsgerninger og betragtninger, på grundlag af hvilke det var hensigten at foreslå, at den foreliggende fornyede undersøgelse afsluttes. De modtagne bemærkninger var ikke af en sådan art, at de kunne ændre ovenstående konklusion.
5. AFSLUTTENDE BESTEMMELSE
(35)
Denne undersøgelse bør derfor afsluttes, uden at der foretages ændringer i forordning (EF) nr. 192/2007 -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Den delvise interimsundersøgelse af antidumpingforanstaltningerne vedrørende importen af polyethylenterephthalat, i øjeblikket henhørende under KN-kode 3907 60 20 og med oprindelse i bl.a. Indien, afsluttes hermed, uden at de gældende foranstaltninger ændres.
Artikel 2
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 1. september 2011.
A TANÁCS 905/2011/EU VÉGREHAJTÁSI RENDELETE
(2011. szeptember 1.)
az Indiából származó polietilén-tereftalát (PET) behozatalára alkalmazandó dömpingellenes intézkedések részleges időközi felülvizsgálatának megszüntetéséről
AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
tekintettel az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból származó dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló, 2009. november 30-i 1225/2009/EK tanácsi rendeletre (1) (a továbbiakban: alaprendelet) és különösen annak 11. cikke (3) bekezdésére,
tekintettel az Európai Bizottságnak (a továbbiakban: Bizottság) a tanácsadó bizottsággal folytatott konzultációt követően benyújtott javaslatára,
mivel:
1. ELJÁRÁS
1.1. Hatályos intézkedések
(1)
A 2604/2000/EK rendelettel (2) a Tanács végleges dömpingellenes vámot vetett ki a többek között Indiából származó polietilén-tereftalát (a továbbiakban: PET) behozatalára (a továbbiakban: eredeti vizsgálat). Hatályvesztési felülvizsgálatot követően a Tanács 192/2007/EK rendeletével (3) további ötéves időtartamra vetett ki a PET behozatalára végleges dömpingellenes vámot. A dömpingellenes intézkedéseket az 1286/2008/EK tanácsi rendelet (4) egy részleges időközi felülvizsgálatot követően módosította (a továbbiakban: legutóbbi felülvizsgálat). A dömpingellenes intézkedésekre a kár megszüntetéséhez szükséges szinten került sor, dömpingellenes mértékvám formájában. A rögzített vámtétel tonnánként 87,5 EUR és 200,9 EUR között mozog azon egyénileg megnevezett indiai gyártók esetében, amelyeknél a más gyártóktól származó behozatalra a maradvány vámtétel tonnánként 153,6 EUR (a továbbiakban: jelenlegi vámok).
(2)
A 2603/2000/EK rendelettel (5) a Tanács végleges kiegyenlítő vámot vetett ki a többek között Indiából származó PET behozatalára. Hatályvesztési felülvizsgálatot követően a Tanács 193/2007/EK rendeletével (6) további ötéves időtartamra vetett ki a PET behozatalára végleges kiegyenlítő vámot. A legutóbbi felülvizsgálatot követően az 1286/2008/EK rendelet módosította a kiegyenlítő intézkedéseket. Ezek az intézkedések mértékvámot jelentenek. A rögzített vámtétel tonnánként 0 EUR és 106,5 EUR között mozog azon egyénileg megnevezett indiai gyártók esetében, amelyeknél a más gyártóktól származó behozatalra a maradványvám tonnánként 69,4 EUR (a továbbiakban: jelenlegi kiegyenlítő intézkedések).
(3)
A Bizottság a 2000/745/EK határozattal (7) elfogadta több exportáló gyártó minimum importárának meghatározására vonatkozó kötelezettségvállalási ajánlatait (a továbbiakban: kötelezettségvállalás).
1.2. Felülvizsgálati kérelem
(4)
Az egyik indiai exportáló gyártó, a Reliance Industries Limited (a továbbiakban: kérelmező) részleges időközi felülvizsgálat iránti kérelmet nyújtott be az alaprendelet 11. cikkének (3) bekezdése alapján. A kérelem a kérelmezőt érintő dömping kivizsgálására korlátozódott. A kérelmező egyidejűleg a jelenlegi kiegyenlítő intézkedések felülvizsgálatát is kérelmezte. A kérelmező által gyártott termékekre dömpingellenes maradványvámok és kiegyenlítő vámok alkalmazandók, és a kérelmező Unióba irányuló értékesítése a kötelezettségvállalás szerint történik.
(5)
A kérelmező prima facie bizonyítékot szolgáltatott arról, hogy a dömping ellensúlyozásához a vám jelenlegi szintű fenntartása már nem szükséges. A kérelmező mindenekelőtt azt állította, hogy jelentős változások történtek a vállalat termelési költségeiben, és e változások lényegesen alacsonyabb dömpingkülönbözethez vezettek a jelenlegi vámok elrendelése óta. A belföldi árainak és az Unióba irányuló export során alkalmazott árainak a kérelmező általi összehasonlítása alapján a dömpingkülönbözet lényegesen alacsonyabbnak tűnt, mint a jelenlegi vámok szintje.
1.3. A részleges időközi felülvizsgálat megindítása
(6)
Minthogy a tanácsadó bizottsággal folytatott konzultációt követően megállapítást nyert, hogy a kérelem elegendő prima facie bizonyítékot tartalmaz a részleges időközi felülvizsgálat megindításához (a továbbiakban: ezenfelülvizsgálat), a Bizottság az Európai Unió Hivatalos Lapjában2010. június 10-én megjelent értesítéssel (8) bejelentette, hogy az alaprendelet 11. cikkének (3) bekezdése alapján részleges időközi felülvizsgálatot indít, mely a kérelmezőt érintő dömping vizsgálatára korlátozódik.
1.4. Érintett termék és hasonló termék
(7)
A felülvizsgálat tárgyát képző termék a jelenleg a 3907 60 20 KN-kód alá tartozó, Indiából származó, az ISO 1628-5 szabvány szerinti, 78 ml/g vagy magasabb viszkozitási együtthatóval rendelkező polietilén-tereftalát (PET) (a továbbiakban: érintett termék).
(8)
A vizsgálat feltárta, hogy az Indiában gyártott és az Uniónak értékesített érintett termék fizikai és kémiai tulajdonságait és felhasználását tekintve azonos az Indiában a hazai piacon gyártott és értékesített termékkel. A Bizottság ezért azt a következtetést vonta le, hogy az alaprendelet 1. cikke (4) bekezdésének értelmében hazai és az exportpiacokon értékesített termékeket hasonló terméknek kell tekinteni. Mivel ezen felülvizsgálat a dömpingnek a kérelmező tekintetében történő meghatározására korlátozódott, az uniós gazdasági ágazat által gyártott és az uniós piacon értékesített termékkel kapcsolatban a Bizottság nem vont le következtetéseket.
1.5. Az érintett felek
(9)
A felülvizsgálat megindításáról a Bizottság hivatalosan értesítette a kérelmezőt, az exportáló ország képviselőit és az uniós gyártók szövetségét. A Bizottság lehetőséget biztosított az érdekelt felek számára, hogy írásban kifejtsék álláspontjukat, és meghallgatást kérjenek a vizsgálat megindításáról szóló értesítésben meghatározott határidőn belül.
(10)
A meghallgatási lehetőséget minden olyan fél megkapta, amely ezt kérte, és bemutatta, hogy konkrét okai vannak rá.
(11)
A vizsgálathoz szükségesnek tartott információk beszerzése érdekében a Bizottság kérdőívet küldött a kérelmezőnek, és az erre a célra megállapított határidőn belül meg is kapta a választ.
(12)
A Bizottság minden olyan információt beszerzett és ellenőrzött, amelyet a dömping megállapítása szempontjából szükségesnek ítélt. A Bizottság ellenőrző látogatást tett a kérelmező telephelyén Mumbaiban, Indiában.
1.6. A felülvizsgálati időszak
(13)
A dömping vizsgálata a 2009. április 1. és 2010. március 31. közötti időszakra (a továbbiakban: felülvizsgálati időszak) vonatkozott.
2. A VIZSGÁLAT EREDMÉNYEI
2.1. A felülvizsgálati időszakban érvényesülő körülmények állítólagos megváltozásának tartós jellege
(14)
Az alaprendelet 11. cikke (3) bekezdésének megfelelően a Bizottság megvizsgálta, hogy a dömpinggel kapcsolatos körülmények jelentősen megváltoztak-e, valamint hogy ez a változás tartós jellegű-e.
(15)
A kérelmező azt állította, hogy a normál értéknek és az exportáraknak a dömpingkülönbözetet megállapító eredeti vizsgálat óta bekövetkezett változása a termelési költségek jelentős változásának tulajdonítható. A kérelmező termelési költségeinek változása állítólag a gyártási folyamatban felhasznált fő nyersanyag behozatalára Indiában alkalmazandó vámok csökkenésével áll összefüggésben. Ezenkívül a kérelmező azt is állította, hogy a vámok csökkenése az exportösztönzés csökkenéséhez vezetett, amely állítólag a rendes érték meghatározására használt belföldi értékesítési árak változását eredményezte.
(16)
Ugyanakkor a Bizottság úgy találta, hogy a vámokban és az exportösztönzésben bekövetkezett csökkenések ellenére a vállalatnak a rendes érték meghatározásához használt belföldi értékesítési árai a felülvizsgálati időszakban magasabbak voltak, mint az eredeti vizsgálatban a kérelmező dömpingkülönbözetének meghatározásához használt árak. A magasabb belföldi értékesítési árakat többek között az egyes nyersanyagok költségei és az egyéb ráfordítások növekedése eredményezték.
(17)
Ami a felülvizsgálati időszakban az Unióba irányuló exportárakat illeti, ezek meghatározására az alaprendelet 2. cikkének (8) és (9) bekezdése szerint került sor. Elemezni kellett azonban, hogy a felülvizsgálati időszak alatt befolyásolta-e a kérelmező exportárait olyan árra vonatkozó kötelezettségvállalás, amely alapján a terméket az Unióba egy minden hónapban meghatározott, a minimum importár feletti áron kellett értékesítenie. A Bizottság arra a következtetésre jutott - az alábbiakban kifejtett okok miatt -, hogy az Unióba irányuló exportot valóban befolyásolta az árra vonatkozó kötelezettségvállalás. E tekintetben, mivel a kérelmezőt kötötte a minimum importárra vonatkozó kötelezettségvállalás, a felülvizsgálati időszak során azokban a hónapokban, amikor a más exportpiacokra irányuló exportárai a minimum importár alatt voltak, nem exportált az Unióba.
(18)
Megállapítást nyert, hogy a kérelmező a felülvizsgálati időszakban csak hat hónapig értékesítette a terméket az uniós piacon. Másrészt, ugyanebben az időszakban értékesített termékeket más exportpiacokon, ahol nem kellett árra vonatkozó kötelezettségvállalásnak megfelelnie. A Bizottság megállapította továbbá, hogy a harmadik országokba irányuló exportárak azokban a hónapokban, amelyek során a kérelmező az Unióba nem exportált, jelentősen alacsonyabbak voltak, mint a minimum importár. Ezért a fentiek alapján feltételezhető, hogy az egyetlen ok, amiért a kérelmező a fennmaradó hónapokban nem értékesített termékeket az uniós piacon, az volt, hogy meg kellett felelnie a kötelezettségvállalásnak, és nem értékesíthetett a meghatározott minimum importár alatt.
(19)
A kérelmező vitatta azt a megállapítást, hogy a meglévő kötelezettségvállalás volt az oka annak, hogy nem értékesített termékeket az uniós piacra. A kérelmező azzal érvelt, hogy a felülvizsgálati időszak során a más nagy exportpiacokra történő értékesítés vonatkozásában is voltak olyan hónapok, amelyek során nem értékesített, így az aszimmetrikus értékesítés nem csak az uniós piacra korlátozódott. Azt is állította, hogy az érintett termék uniós importárának az összes többi exportáló ország importáraival történő havi összehasonlítása és/vagy az Indiából származó érintett termék importárának és a vállalat havi minimum importárának összehasonlítása azt mutatja, hogy a kérelmező a felülvizsgálati időszak minden hónapjában képes lett volna a termékeit az Unió felé értékesíteni anélkül, hogy megsértette volna kötelezettségvállalását.
(20)
A kérelmező érvelését nem lehet elfogadni, egyrészt mivel a vállalat tevékenységét egyes, általa kiválasztott piacokra összpontosította, amelyeken ezek piaci sajátosságai érvényesültek, és ezeket megvizsgálva nem kapunk visszajelzést arról, hogy miért nem értékesített az Unió felé. Másrészt a kérelmező az összehasonlításokat átfogó statisztikai adatok alapján végezte, míg ezen felülvizsgálat eredményei relevánsabb, vállalatspecifikus adatokon alapulnak, amelyekből megbízható következtetéseket levonni. A kérelmező érvei továbbá nem állják meg a helyüket teljesen, például mivel egyes hónapokban az Unióba irányuló import átlagos árai valóban magasabbak, más időszakokban viszont alacsonyabbak voltak, ezért általános következtetéseket nem lehet levonni. Mindazonáltal kétségtelen, hogy a kérelmező csak azokban a hónapokban értékesített az Unió felé, amikor az importárak általában azonos vagy magasabb szinten voltak, mint a minimum importár.
(21)
El kell utasítani a kérelmező azon érvelését, miszerint ha akarta volna, képes lett volna az uniós piacon is értékesíteni termékeit abban a hat hónapban, amikor más exportpiacokra a minimum importár alatt értékesített, mivel az spekulatív és megalapozatlan. A kérelmező nem terjesztett elő semmilyen más érvet arra vonatkozóan, hogy miért nem értékesítette termékeit az Unió felé a szóban forgó hat hónap során, amikor ugyanabban az időszakban ugyanazon terméket más exportpiacokon a minimum importárnál alacsonyabb áron értékesítette. Ezért a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a kérelmező azért nem exportálta termékeit az Unióba ezen időszakban, mert meg kellett felelnie az árra vonatkozó kötelezettségvállalásnak. Következésképpen: az uniós piacon a felülvizsgálati időszak alatti exportárak nem tekinthetők megbízhatónak.
(22)
A Bizottság összehasonlítást végzett a kérelmező uniós piacra irányuló értékesítési árai és más olyan exportpiacokon elért árai között, amelyeken árra vonatkozó kötelezettségvállalás nem állt fenn. Megállapítást nyert, hogy azokon a piacokon, ahol nem volt árra vonatkozó kötelezettségvállalás, az exportárak a teljes felülvizsgálati időszakban alacsonyabbak voltak.
(23)
A kérelmező megkérdőjelezte az uniós és más exportpiacok árainak összehasonlításából levont következtetéseket, azt állítva, hogy az országonkénti elemzés szerint számos más exportpiacon magasabbak voltak a felszámított árak, mint az Unió piacán. Ebben a tekintetben azonban az átlagárak összehasonlítása célravezetőbb, mint az országonkénti különbségek, amelyeket az egyes piacok mérete, valamint versenyképességi tényezői befolyásolnak.
(24)
Következésképpen: a harmadik piacokon alkalmazott exportárak jobban tükrözik a vállalat szokásos árképzési magatartását. Az Unióba és a világ többi részére irányuló exportárak különbségei azt jelzik, hogy komoly gazdasági érvek vannak, amelyek a kérelmezőt arra indíthatnák, hogy az Unió felé is alacsonyabb árakat alkalmazzon, ha az árra vonatkozó kötelezettségvállalás nem állna fenn. Ilyen körülmények között a Bizottság úgy véli, hogy a felülvizsgálati időszakban az Unióba irányuló exportárak alapján újonnan kiszámolt bármely dömpingkülönbözet olyan árak alapján kerülne meghatározásra, amelyek nem változtak jelentősen, illetve tartósan. Ugyanez a következtetés vonatkozik a kérelmező az (5) preambulumbekezdésben említett állítására, miszerint a belföldi árainak és az Unióba irányuló export során alkalmazott árainak az összehasonlítása alapján a dömpingkülönbözet alacsonyabb, mint a jelenlegi vámok szintje.
(25)
A fentiek fényében, az alaprendelet 11. cikkének (3) bekezdésében meghatározott, a dömpinggel kapcsolatos körülmények jelentős megváltozására vonatkozó feltétel nem teljesül. Ezért a dömping ellensúlyozására az intézkedések jelenlegi szinten történő fenntartása szükséges.
(26)
A nyilvánosságra hozatalt követően a kérelmező hangsúlyozta, hogy az uniós piacon felszámított árai teljesen megbízhatóak. Mivel ezek az exportárak az eredeti vizsgálati időszak és a felülvizsgálati időszak között jelentősen nőttek, úgy tekinthető, hogy ebben az időszakban a vállalat exporteljárásai is jelentősen és tartósan megváltoztak. Tehát a vállalat dömpingkülönbözete az állítás szerint szintén jelentősen és tartósan csökkent.
(27)
A kérelmező azt állította továbbá, hogy a körülményekben bekövetkezett tartós változás nem feltétlenül a felülvizsgálat megindítása után végzendő értékelés meghatározó eleme, lényegesebb, hogy továbbra is szükséges-e a vám kivetése a dömping ellensúlyozására. Az alaprendelet 11. cikkének (1) bekezdésében foglalt alapelvre és a WTO dömpingellenes megállapodásának 11.1. cikkére hivatkozott, miszerint a dömpingellenes intézkedéseknek csak addig és olyan mértékben kell hatályban maradniuk, amíg és amennyire az a kárt okozó dömping kivédéséhez szükséges. E tekintetben a kérelmező azt állította, hogy a fennálló intézkedések fenntartása szükségességének vizsgálatához jövőre mutató értékelést kellene végezni, amely legalábbis megkövetelné a dömping korábban megállapított szinten történő megismétlődésének valószínűségét vagy feltételezhetőségét.
(28)
Az alaprendelet 11. cikkének (1) bekezdése értelmében „a dömpingellenes intézkedések csak addig és olyan mértékben maradnak hatályban, amíg és amennyire az a kárt okozó dömping kivédéséhez szükséges”. Ez az alapelv az időközi felülvizsgálatok kezelésére is kiterjed, mint például a jelen eset, amelyre az alaprendelet 11. cikkének (3) bekezdése előírja többek között, hogy „[…] Időközi felülvizsgálatot kell indítani, ha a kérelem elegendő bizonyítékot tartalmaz arra nézve, hogy a dömping megakadályozásához már nincs szükség az intézkedés további fenntartására, és/vagy arra, hogy az intézkedés megszüntetése vagy módosítása esetén a károkozás folytatódása vagy megismétlődése valószínűtlen lenne, […].” A fent említett rendelkezés meghatározza a viszonyítási alapot, amelynek teljesülnie kell, amennyiben az egyik érdekelt fél úgy véli, hogy az intézkedések szintje túl alacsony vagy túl magas, és ezért az intézkedések felülvizsgálatát kéri. Amint e felülvizsgálat megindul, az alaprendelet 11. cikkének (3) bekezdése kifejezetten előírja, hogy „az e bekezdés szerinti vizsgálatok során a Bizottság mérlegelheti, többek között, hogy a dömpinggel és […] kapcsolatos körülmények jelentősen megváltoztak-e, […]. Ebből a szempontból a végső határozat meghozatalakor az összes tárgyhoz tartozó és megfelelően dokumentált bizonyítékot figyelembe kell venni.” Ezért a 11. cikk (3) bekezdése az időközi felülvizsgálatok esetében egy további értékelési kritériumról rendelkezik (a körülmények jelentős megváltozása), amelyet a vizsgálat során a megindításra vonatkozó követelmény (azaz az intézkedések jelenlegi szinten történő fenntartása szükségességének értékelése) mellett meg kell vizsgálni, mint ahogy azt a kérelmező állította.
(29)
Azt is meg kell jegyezni, hogy az időközi felülvizsgálatok esetében szokásos gyakorlat azt megvizsgálni, hogy a vizsgálat során megváltozottnak talált körülmények tartós jellegűek-e. Az Európai Unió Törvényszékének ítélkezési gyakorlata (9) megerősíti, „hogy az intézmények széles körű mérlegelési jogkörrel rendelkeznek, beleértve azt a lehetőséget is, hogy a fennálló intézkedések fenntartása szükségességének vizsgálata keretében elvégezzék az érintett exportőrök árpolitikájának jövőre mutató értékelését.” A rendelkezésre álló bizonyíték azt mutatja, hogy a kérelmező exportárai az uniós piacon nem tükrözik a kérelmező tényleges árpolitikáját, ezért, mint azt a (21) preambulumbekezdés is megállapítja, a felülvizsgálati időszakban az uniós piacon alkalmazott exportárak nem megbízhatóak, és így bármely, ezen árak alapján újonnan kiszámított dömpingkülönbözet, mint azt a (24) preambulumbekezdés is kifejti, olyan árak alapján kerülne meghatározásra, amelyek nem változtak jelentősen és tartós módon.
(30)
Azon következtetés ellenére, hogy az Unióba irányuló exportárak nem változtak jelentősen és tartósan, a kérelmező érvei és az, hogy az intézkedések jelenlegi szinten továbbra is szükségesek-e a dömping ellensúlyozására, megfontolásra kerültek. E tekintetben a kérelmező azt állította, hogy - mivel a dömpingkülönbözet jelentősen elmarad az eredeti vizsgálat során talált dömpingkülönbözettől, és a más piacokon folyatott exporteljárásai is megerősítik, hogy a dömpingkülönbözet változása a jövőben elfogadhatóan elvárható tendenciát tükrözi - a jelenlegi intézkedések szintje nyilvánvalóan túlzott. Nyilvánvaló vált azonban, hogy ezeket az állításokat tények nem támasztják alá. Először is a kérelmező más piacokon folytatott exporteljárásaival kapcsolatban megállapítást nyert, hogy ellentétben a kérelmező állításával, az árak ezeken a piacokon átlagosan közel 10 %-kal alacsonyabbak voltak, mint az uniós piacon. A harmadik országbeli exportpiacok számos ország különböző méretű piacai, amelyek közül néhány nem valószínű, hogy rendelkezik hazai PET-gyártással. Ezeket a piacok ezért a saját egyedi jellemzőik határozzák meg a verseny tekintetében, és emiatt az árak és a trendek eltérnek az uniós piacon érvényesülőktől. Másodszor, a fenti megállapítások fényében, még abban az esetben is, ha megállapítást is nyert volna, hogy a jelenlegi intézkedések szintjét meg kell változtatni, mert a dömping ellensúlyozásához már nem szükséges, az uniós piacon a rendes körülményekből eredő, és azokat tükröző megbízható exportárak hiányában nem lehet elfogadható pontossággal meghatározni, hogy mi lenne a megfelelő szint.
(31)
Végezetül, a kérelmező úgy vélte, hogy a kiigazítás az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének és különösen annak k) pontja szerint megtehető, mivel „Kiigazítást lehet végezni […] egyéb tényezőkben mutatkozó különbségek esetében is, ha bizonyítást nyer, hogy azok befolyásolják az e bekezdés alapján előírt ár-összehasonlíthatóságot”.
(32)
Tekintettel a fenti következtetésre, miszerint az exportárak nem változtak jelentős és tartós módon, nem lehet dömpingkülönbözetet megállapítani. Ennélfogva a kiigazításra irányuló kérelem nem releváns, így elutasításra kerül.
3. A VIZSGÁLAT LEZÁRÁSA
(33)
Tekintettel arra a megállapításra, hogy a dömpinggel kapcsolatos körülmények nem változtak jelentősen és tartósan, ezen felülvizsgálatot a kérelmezőre vonatkozó vám szintjének módosítása nélkül meg kell szüntetni. Ennek következtében az 1286/2008/EK rendelet által előírt, a kérelmező által gyártott PET behozatalára vonatkozó dömpingellenes intézkedéseket változatlanul kell hagyni.
4. NYILVÁNOSSÁGRA HOZATAL
(34)
A Bizottság tájékoztatta a kérelmezőt és a többi érdekelt felet azokról a lényeges tényekről és szempontokról, amelyek alapján az a javaslat született, hogy ezen felülvizsgálatot szüntessék meg. Nem érkeztek olyan észrevételek, amelyek változtattak volna a fenti következtetéseken.
5. ZÁRÓ RENDELKEZÉS
(35)
A felülvizsgálatot ezért a 192/2007/EK rendelet módosítása nélkül meg kell szüntetni,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
1. cikk
A jelenleg a 3907 60 20 KN-kód alá tartozó, a többek között Indiából származó polietilén-tereftalát behozatalára alkalmazandó dömpingellenes intézkedések részleges időközi felülvizsgálata a hatályban lévő intézkedések módosítása nélkül megszűnik.
2. cikk
Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon lép hatályba.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Brüsszelben, 2011. szeptember 1-jén.