EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV 2010/41/EU
af 7. juli 2010
om anvendelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder i selvstændige erhverv og om ophævelse af Rådets direktiv 86/613/EØF
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 157, stk. 3,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
efter den almindelige lovgivningsprocedure (2), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Rådets direktiv 86/613/EØF af 11. december 1986 om anvendelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder i selvstændige erhverv, herunder i landbrugserhverv, samt om beskyttelse af kvinder i selvstændige erhverv i forbindelse med graviditet og barsel (3) sikrer anvendelse i medlemsstaterne af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder i selvstændige erhverv eller medhjælpende mænd og kvinder i sådanne erhverv. For så vidt angår selvstændige erhvervsdrivende og selvstændige erhvervsdrivendes ægtefæller, har direktiv 86/613/EØF ikke været effektivt, og dets anvendelsesområde bør tages op til fornyet overvejelse, eftersom forskelsbehandling på grund af køn og chikane også finder sted på områder uden for lønnet arbejde. Af hensyn til klarheden bør direktiv 86/613/EØF erstattes af dette direktiv.
(2)
I sin meddelelse af 1. marts 2006 med en køreplan for ligestilling mellem kvinder og mænd bebudede Kommissionen, at den med henblik på at skabe bedre forvaltning af ligestilling mellem mænd og kvinder ville gennemgå eksisterende EU-ligestillingslovgivning, der ikke er omfattet af omarbejdningen i 2005, med henblik på at ajourføre, modernisere og om nødvendigt omarbejde den. Direktiv 86/613/EØF var ikke omfattet af omarbejdningen.
(3)
I konklusionerne af 5. og 6. december 2007 om afbalancerede roller for kvinder og mænd i henseende til job, vækst og social sammenhængskraft opfordrede Rådet Kommissionen til at overveje behovet for om nødvendigt at revidere direktiv 86/613/EØF for at sikre rettigheder i forbindelse med moderskab og faderskab for selvstændige erhvervsdrivende og deres medhjælpende ægtefæller.
(4)
Europa-Parlamentet har konsekvent opfordret Kommissionen til at revidere direktiv 86/613/EØF, navnlig for at øge beskyttelsesforanstaltninger i forbindelse med barsel for selvstændige erhvervsdrivende kvinder og forbedre situationen for selvstændige erhvervsdrivendes ægtefæller.
(5)
Europa-Parlamentet har allerede givet udtryk for sin holdning på dette område i sin beslutning af 21. februar 1997 om medhjælpende ægtefæller (4).
(6)
I sin meddelelse af 2. juli 2008, »Den nye sociale dagsorden: Muligheder, adgang og solidaritet i det 21. århundredes Europa«, har Kommissionen bekræftet behovet for en indsats mod kønsforskellen på iværksætterområdet og for at gøre det lettere at forene privatliv og arbejdsliv.
(7)
Der findes allerede en række retsakter om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder, som omfatter selvstændig erhvervsvirksomhed, navnlig Rådets direktiv 79/7/EØF af 19. december 1978 om gradvis gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring (5) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF af 5. juli 2006 om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv (6). Nærværende direktiv bør derfor ikke finde anvendelse på områder, som allerede er dækket af andre direktiver.
(8)
Dette direktiv berører ikke medlemsstaternes ret til at tilrettelægge deres sociale beskyttelsessystemer. Medlemsstaternes enekompetence med hensyn til at tilrettelægge deres sociale beskyttelsessystemer omfatter bl.a. beslutninger om etablering, finansiering og forvaltning af sådanne systemer og hertil knyttede institutioner samt om substansen i ydelserne og leveringen af disse, niveauet for bidragene samt adgangsbetingelserne.
(9)
Dette direktiv bør finde anvendelse på selvstændige erhvervsdrivende og deres ægtefæller eller deres livsledsagere, hvis og i det omfang disse anerkendes i national ret, når disse på vilkår fastsat i den nationale lovgivning sædvanligvis deltager i virksomhedens aktiviteter. For at forbedre situationen for disse selvstændige erhvervsdrivendes ægtefæller og livsledsagere, hvis og i det omfang disse anerkendes i national ret, bør deres arbejde anerkendes.
(10)
Dette direktiv bør ikke finde anvendelse på områder, der er dækket af andre direktiver om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder, herunder særlig Rådets direktiv 2004/113/EF af 13. december 2004 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med adgang til og levering af varer og tjenesteydelser (7). Bl.a. finder artikel 5 i direktiv 2004/113/EF om forsikring og lignende finansielle ydelser fortsat anvendelse.
(11)
Med henblik på at forebygge forskelsbehandling på grund af køn bør dette direktiv finde anvendelse på både direkte forskelsbehandling og indirekte forskelsbehandling. Chikane og sexchikane bør betragtes som forskelsbehandling og derfor forbydes.
(12)
Dette direktiv bør ikke berøre de rettigheder og pligter, der følger af den ægteskabelige eller familiemæssige stilling, som defineret i national ret.
(13)
Princippet om ligebehandling bør dække forbindelserne mellem den selvstændige erhvervsdrivende og tredjemand inden for rammerne af dette direktiv, men ikke forbindelser mellem den selvstændige erhvervsdrivende og hans eller hendes ægtefælle eller livsledsager.
(14)
Inden for selvstændig erhvervsvirksomhed betyder anvendelse af princippet om ligebehandling, at der ikke må finde forskelsbehandling sted på grund af køn i forbindelse med oprettelse, indretning eller udvidelse af en virksomhed eller påbegyndelse eller udvidelse af enhver anden form for selvstændig erhvervsvirksomhed.
(15)
Medlemsstater kan, jf. artikel 157, stk. 4, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, opretholde eller vedtage foranstaltninger, som tager sigte på at indføre specifikke fordele, der har til formål at gøre det lettere for det underrepræsenterede køn at indlede selvstændig erhvervsvirksomhed eller at forebygge eller kompensere for ulemper i deres erhvervsmæssige karrierer. I princippet bør foranstaltninger såsom positiv særbehandling, der har til formål at opnå ligestilling mellem mænd og kvinder i praksis, ikke betragtes som krænkelser af det retlige princip om ligebehandling af mænd og kvinder.
(16)
Det er nødvendigt at sikre, at betingelserne for at oprette et selskab mellem ægtefæller eller mellem livsledsagere, hvis og i det omfang disse anerkendes i national ret, ikke er mere restriktive end betingelserne for at oprette et selskab mellem andre personer.
(17)
Med henblik på deres deltagelse i familievirksomhedens aktiviteter bør selvstændige erhvervsdrivendes ægtefæller eller livsledsagere, hvis og i det omfang disse anerkendes i national ret, der har adgang til et socialt beskyttelsessystem, efter anmodning også omfattes af social beskyttelse. Medlemsstaterne bør forpligtes til at træffe de nødvendige foranstaltninger for at tilrettelægge denne sociale beskyttelse i overensstemmelse med national lovgivning. Det er især op til medlemsstaterne at beslutte, hvorvidt denne sociale beskyttelse gennemføres på obligatorisk eller frivillig basis. Medlemsstaterne kan bestemme, at den sociale beskyttelse kan være proportional med deltagelsen i den selvstændige erhvervsdrivendes aktiviteter og/eller niveauet for bidrag.
(18)
Gravide selvstændige erhvervsdrivendes og gravide ægtefællers og livsledsageres, hvis og i det omfang disse anerkendes i national ret, økonomiske og fysiske sårbarhed gør det nødvendigt at give dem ret til barselsydelser. Medlemsstaterne kan dog stadig tilrettelægge sådanne ydelser, herunder fastsætte niveauet for bidrag, og alle ordninger vedrørende ydelser og udbetalinger, forudsat at de opfylder minimumskravene i dette direktiv. Navnlig kan de bestemme, hvor længe før og/eller efter fødsel der gives ret til barselsydelser.
(19)
Længden af den periode, i hvilken kvindelige selvstændige erhvervsdrivende og selvstændige erhvervsdrivendes kvindelige ægtefæller eller kvindelige livsledsagere, hvis og i det omfang disse anerkendes i national ret, tildeles barselsydelser, svarer til varigheden af den barselsorlov for lønmodtagere, der i øjeblikket gælder på EU-niveau. I tilfælde af, at varigheden af barselsorloven for lønmodtagere ændres på EU-niveau, bør Kommissionen sende Europa-Parlamentet og Rådet en vurdering af, hvorvidt varigheden af den periode, i hvilken de i artikel 2 omhandlede kvindelige selvstændige erhvervsdrivende og selvstændige erhvervsdrivendes kvindelige ægtefæller eller kvindelige livsledsagere tildeles barselsydelser, ligeledes bør ændres.
(20)
For at tage hensyn til de særlige forhold ved selvstændig erhvervsvirksomhed bør kvindelige selvstændige erhvervsdrivende og selvstændige erhvervsdrivendes kvindelige ægtefæller eller kvindelige livsledsagere, hvis og i det omfang disse anerkendes i national ret, gives adgang til enhver eksisterende afløsningsordning, der tillader afbrydelse af erhvervsaktiviteten som følge af graviditet eller moderskab eller til eksisterende nationale sociale tjenesteydelser. Adgang til disse ordninger kan være et alternativ til eller en del af barselsydelsen.
(21)
Personer, som har været udsat for forskelsbehandling på grund af køn, bør sikres passende retsbeskyttelse. For at sikre en mere effektiv beskyttelse bør foreninger, organisationer og andre juridiske personer have beføjelse til, efter nærmere bestemmelser fastlagt af medlemsstaterne, enten på vegne af eller til støtte for ethvert offer for forskelsbehandling at indtræde som part i en sag uden at tilsidesætte nationale procesregler vedrørende repræsentation og retten til forsvar.
(22)
Beskyttelse af selvstændige erhvervsdrivende og selvstændige erhvervsdrivendes ægtefæller eller livsledsagere, hvis og i det omfang disse anerkendes i national ret, mod forskelsbehandling på grund af køn bør styrkes, ved at der i hver medlemsstat er et organ eller flere organer med kompetence til at analysere de pågældende problemer, undersøge mulige løsninger og yde ofre praktisk bistand. Det organ eller disse organer kunne være de samme som dem, der på nationalt plan har til opgave at gennemføre princippet om ligebehandling.
(23)
Dette direktiv fastsætter mindstekrav og giver derved medlemsstaterne mulighed for at opretholde eller indføre gunstigere bestemmelser.
(24)
Målet for den påtænkte foranstaltning, nemlig at sikre et fælles højt niveau for beskyttelse mod forskelsbehandling i alle medlemsstater, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går dette direktiv ikke videre end, hvad der er nødvendigt for at nå dette mål -
VEDTAGET DETTE DIREKTIV:
Artikel 1
Emne
1. Dette direktiv fastlægger en ramme for gennemførelse i medlemsstaterne af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder i selvstændige erhverv eller medhjælpende mænd og kvinder i sådanne erhverv, for så vidt angår de områder, der ikke er dækket af direktiv 2006/54/EF og 79/7/EØF.
2. Gennemførelsen af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med adgang til og levering af varer og tjenesteydelser er fortsat dækket af direktiv 2004/113/EF.
Artikel 2
Anvendelsesområde
Dette direktiv vedrører:
a)
selvstændige erhvervsdrivende, navnlig enhver, der på vilkår fastsat i den nationale lovgivning arbejder i egen virksomhed med gevinst for øje
b)
selvstændige erhvervsdrivendes ægtefæller eller selvstændige erhvervsdrivendes livsledsagere, hvis og i det omfang disse anerkendes i national ret, der uden at være lønmodtagere eller forretningspartnere sædvanligvis og på vilkår fastsat i den nationale lovgivning deltager i arbejdet i den selvstændige erhvervsdrivendes virksomhed og udfører de samme eller supplerende arbejdsopgaver.
Artikel 3
Definitioner
I dette direktiv forstås ved:
a) »direkte forskelsbehandling«: at en person behandles ringere på grund af køn, end en anden bliver, er blevet eller ville blive behandlet i en tilsvarende situation
b) »indirekte forskelsbehandling«: at en tilsyneladende neutral bestemmelse, betingelse eller praksis stiller personer af det ene køn særlig ufordelagtigt i forhold til personer af det andet køn, medmindre den pågældende bestemmelse, betingelse eller praksis er objektivt begrundet i et legitimt mål, og midlerne til at opfylde det er hensigtsmæssige og nødvendige
c) »chikane«: at der udvises en uønsket adfærd i relation til en persons køn med det formål, eller den virkning, at krænke denne persons værdighed og skabe et truende, fjendtligt, nedværdigende, ydmygende eller ubehageligt klima
d) »sexchikane«: at der udvises enhver form for verbal, ikke-verbal eller fysisk adfærd med seksuelle undertoner med det formål eller den virkning at krænke en persons værdighed, navnlig ved at skabe et truende, fjendtligt, nedværdigende, ydmygende eller ubehageligt klima.
Artikel 4
Princippet om ligebehandling
1. Princippet om ligebehandling indebærer, at der ikke finder nogen form for forskelsbehandling sted på grund af køn i den offentlige eller den private sektor, hverken direkte eller indirekte, f.eks. i forbindelse med oprettelse, indretning eller udvidelse af en virksomhed samt påbegyndelse eller udvidelse af enhver anden form for selvstændig erhvervsvirksomhed.
2. På de i stk. 1 nævnte områder betragtes chikane og sexchikane som forskelsbehandling på grund af køn og forbydes derfor. En persons afvisning eller accept af en sådan adfærd må ikke anvendes som grundlag for en beslutning, der vedrører den pågældende.
3. På de i stk. 1 nævnte områder betragtes en instruks om at forskelsbehandle en person på grund af køn som forskelsbehandling.
Artikel 5
Positiv særbehandling
Medlemsstaterne kan opretholde eller vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med artikel 157, stk. 4, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde for i praksis at sikre fuld ligestilling mellem mænd og kvinder på arbejdsmarkedet f.eks. med henblik på at fremme kvinders iværksætterinitiativer.
Artikel 6
Oprettelse af et selskab
Med forbehold af de særlige betingelser for adgang til visse erhverv, der gælder på samme måde for begge køn, træffer medlemsstaterne de nødvendige foranstaltninger til, at betingelserne for oprettelse af et selskab mellem ægtefæller eller mellem livsledsagere, hvis og i det omfang disse anerkendes i national ret, ikke er mere restriktive end betingelserne for oprettelse af et selskab mellem andre personer.
Artikel 7
Social beskyttelse
1. Hvor der eksisterer et socialt beskyttelsessystem for selvstændige erhvervsdrivende i en medlemsstat, træffer medlemsstaten de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at de i artikel 2, litra b), omhandlede ægtefæller og livsledsagere kan omfattes af en social beskyttelse i overensstemmelse med national lovgivning.
2. Medlemsstaterne kan beslutte, om deres sociale beskyttelse som omhandlet i stk. 1 skal gennemføres på obligatorisk eller frivillig basis.
Artikel 8
Barselsydelser
1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at kvindelige selvstændige erhvervsdrivende og kvindelige ægtefæller og livsledsagere, som er nævnt i artikel 2, i overensstemmelse med den nationale lovgivning tildeles en tilstrækkelig barselsydelse, der tillader afbrydelse af deres erhvervsaktivitet som følge af graviditet eller moderskab i mindst 14 uger.
2. Medlemsstaterne kan beslutte, om barselsydelse som omhandlet i stk. 1 skal gives på obligatorisk eller frivillig basis.
3. Den i stk. 1 omhandlede ydelse betragtes som tilstrækkelig, hvis den sikrer indkomst på et niveau, der mindst svarer til:
a)
den ydelse, som den berørte person ville modtage under sygeorlov, og/eller
b)
det gennemsnitlige tab af indkomst eller fortjeneste i forhold til en sammenlignelig forudgående periode inden for et loft, fastsat i henhold til den nationale lovgivning og/eller
c)
en hvilken som helst anden i den nationale lovgivning fastsat familierelateret ydelse inden for et loft, fastsat i henhold til den nationale lovgivning.
4. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at kvindelige selvstændige og kvindelige ægtefæller og de i artikel 2 omhandlede livsledsagere har adgang til en eksisterende afløsningsordning eller eksisterende nationale sociale tjenesteydelser. Medlemsstaterne kan foreskrive, at adgangen til disse tjenesteydelser er et alternativ til eller en del af den i nærværende artikels stk. 1 omhandlede ydelse.
Artikel 9
Klageadgang
1. Medlemsstaterne sikrer, at enhver, der mener sig påført tab eller skade, fordi princippet om ligebehandling tilsidesættes i forhold til den pågældende, kan indgive klage til retslige eller administrative instanser, herunder, hvor medlemsstaterne finder det hensigtsmæssigt, til forligsinstanser, med henblik på håndhævelse af forpligtelserne i henhold til dette direktiv, også selv om det forhold, hvori forskelsbehandlingen angiveligt har fundet sted, er ophørt.
2. Medlemsstaterne sikrer, at foreninger, organisationer og andre juridiske personer, der efter kriterierne i deres nationale ret har en legitim interesse i at sikre, at dette direktiv overholdes, er berettigede til - enten på vegne af eller til støtte for klageren med dennes godkendelse - at indtræde som part i klagen til retslige eller administrative instanser med henblik på håndhævelse af forpligtelserne i dette direktiv.
3. Stk. 1 og 2 berører ikke nationale regler om tidsfrister for anlæggelse af sager vedrørende princippet om ligebehandling.
Artikel 10
Erstatning eller godtgørelse
Medlemsstaterne indfører i deres nationale retsorden de nødvendige bestemmelser for at sikre en reel og effektiv erstatning eller godtgørelse efter medlemsstatens afgørelse for tab og skader, der er påført en person som følge af forskelsbehandling på grund af køn, således at den erstatning eller godtgørelse har en præventiv virkning og står i et rimeligt forhold til det tab eller den skade, den pågældende har lidt. En sådan erstatning eller godtgørelse kan ikke begrænses ved på forhånd at fastsætte et maksimumsbeløb.
Artikel 11
Organer for ligebehandling
1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at det organ eller de organer, der er udpeget i overensstemmelse med artikel 20 i direktiv 2006/54/EF, ligeledes har kompetence til fremme, evaluering og overvågning af samt til støtte for ligebehandling af alle personer, der er omfattet af dette direktiv, uden forskelsbehandling på grund af køn.
2. Medlemsstaterne sikrer, at de i stk. 1 omhandlede organers opgaver også omfatter:
a)
at give ofre for forskelsbehandling uvildig bistand til at få behandlet deres klager over forskelsbehandling under hensyntagen til ofrenes, foreningernes, organisationernes og andre juridiske personers rettigheder, jf. artikel 9, stk. 2
b)
at foretage uvildige undersøgelser af forskelsbehandling
c)
at offentliggøre uvildige rapporter og fremsætte henstillinger om ethvert spørgsmål vedrørende forskelsbehandling
d)
på et passende niveau at udveksle tilgængelige oplysninger med tilsvarende europæiske organer, f.eks. Det Europæiske Institut for Ligestilling mellem Mænd og Kvinder.
Artikel 12
Integration af kønsaspektet
Medlemsstaterne tager aktivt hensyn til målsætningen om ligestilling mellem mænd og kvinder ved udformningen og gennemførelsen af love og administrative bestemmelser, politikker og aktiviteter på de områder, der er omhandlet i dette direktiv.
Artikel 13
Formidling af information
Medlemsstaterne sikrer, at de bestemmelser, der vedtages i medfør af dette direktiv, og de relevante bestemmelser, der allerede finder anvendelse, på hele deres område bringes til de berørte personers kendskab ved hjælp af alle egnede midler.
Artikel 14
Beskyttelsesniveau
Medlemsstaterne kan indføre eller opretholde bestemmelser, som er gunstigere for beskyttelsen af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder end bestemmelserne i dette direktiv.
Gennemførelsen af dette direktiv berettiger under ingen omstændigheder til at forringe det eksisterende beskyttelsesniveau i medlemsstaterne mod forskelsbehandling på de områder, der er omfattet af dette direktiv.
Artikel 15
Rapporter
1. Medlemsstaterne meddeler senest 5. august 2015 Kommissionen alle tilgængelige oplysninger om gennemførelsen af dette direktiv.
Kommissionen udarbejder en sammenfattende rapport, som forelægges for Europa-Parlamentet og Rådet senest 5. august 2016. Denne rapport bør tage højde for enhver lovgivningsmæssig ændring vedrørende varigheden af barselsorloven for lønmodtagere. Rapporten ledsages i givet fald af forslag om tilpasning af dette direktiv.
2. Kommissionens rapport skal tage hensyn til de berørte parters synspunkter.
Artikel 16
Gennemførelse
1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest 5. august 2012. De meddeler straks Kommissionen teksten til disse bestemmelser.
Disse bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.
2. Medlemsstaterne kan om nødvendigt for at tage hensyn til særlige vanskeligheder få en yderligere frist på to år ind til den 5. august 2014 til at opfylde kravene i artikel 7 og til at opfylde kravene i artikel 8 for så vidt angår kvindelige ægtefæller og livsledsagere som omhandlet i artikel 2, litra b).
3. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen de vigtigste nationale bestemmelser, som de vedtager på det område, der er omfattet af dette direktiv.
Artikel 17
Ophævelse
Direktiv 86/613/EF ophæves med virkning fra 5. august 2012.
Henvisninger til det ophævede direktiv betragtes som henvisninger til nærværende direktiv.
Artikel 18
Ikrafttræden
Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Artikel 19
Adressater
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Strasbourg, den 7. juli 2010.
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS 2010/41/EU IRÁNYELVE
(2010. július 7.)
az önálló vállalkozói tevékenységet folytató férfiak és nők közötti egyenlő bánásmód elvének alkalmazásáról és a 86/613/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 157. cikke (3) bekezdésére,
tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére (1),
rendes jogalkotási eljárás keretében (2),
mivel:
(1)
A valamely önálló vállalkozói tevékenységet, beleértve a mezőgazdasági tevékenységet is, folytató férfiak és nők közötti egyenlő bánásmód elvének alkalmazásáról, valamint az önálló vállalkozó nők terhességi és anyasági védelméről szóló, 1986. december 11-i 86/613/EGK tanácsi irányelv (3) biztosítja az önálló vállalkozói tevékenységet folytató, valamint az ilyen tevékenységhez hozzájáruló férfiak és nők közötti egyenlő bánásmód elvének tagállami alkalmazását. Az önálló vállalkozók és az önálló vállalkozók házastársai vonatkozásában a 86/613/EGK irányelv nem bizonyult eredményesnek, és hatályát felül kell vizsgálni, mivel a nemi alapú hátrányos megkülönböztetés és zaklatás a munkabérért végzett munka területén kívül is előfordul. Az egyértelműség érdekében a 86/613/EGK irányelv helyébe ez az irányelv lép.
(2)
„A nők és férfiak közötti egyenlőségre vonatkozó ütemterv” című, 2006. március 1-jei közleményében a Bizottság bejelentette, hogy a nemek közötti egyenlőségre vonatkozó irányítás javítása érdekében felülvizsgálja azokat a meglévő, a nemek közötti egyenlőségről szóló uniós jogszabályokat, amelyek nem kerültek be a 2005-ben átdolgozott jogszabályok közé, azok - szükség esetén - naprakésszé tétele, korszerűsítése és átdolgozása céljából. A 86/613/EGK irányelv nem került átdolgozásra.
(3)
„A nők és a férfiak kiegyensúlyozott szerepe a foglalkoztatás, a növekedés és a társadalmi kohézió tekintetében” című, 2007. december 5-6-i következtetéseiben a Tanács felhívta a Bizottságot, hogy fontolja meg a 86/613/EGK irányelv felülvizsgálatának szükségességét az önálló vállalkozók és segítő házastársaik anyasággal és apasággal kapcsolatos jogainak védelme érdekében.
(4)
Az Európai Parlament következetesen felhívta a Bizottságot arra, hogy vizsgálja felül a 86/613/EGK irányelvet, különösen az önálló vállalkozó nők anyasága védelmének megerősítése és az önálló vállalkozók házastársai helyzetének javítása érdekében.
(5)
Az Európai Parlament az önálló vállalkozói tevékenységet folytatóknak segítséget nyújtó házastársak helyzetéről szóló, 1997. február 21-i állásfoglalásában (4) már kifejtette álláspontját e kérdésekről.
(6)
„Megújított szociális menetrend: Lehetőségek, hozzáférés és szolidaritás a XXI. századi Európában” című, 2008. július 2-i közleményében a Bizottság megerősítette annak szükségességét, hogy fel kell lépni a nemek közötti szakadék ügyében a vállalkozói szférában, valamint javítani kell a magán- és a szakmai élet összeegyeztetését.
(7)
Már számos, az önálló vállalkozói tevékenységre vonatkozó jogi eszköz áll rendelkezésre az egyenlő bánásmód elvének érvényesítésére, különösen a férfiak és a nők közötti egyenlő bánásmód elvének a szociális biztonság területén történő fokozatos megvalósításáról szóló, 1978. december 19-i 79/7/EGK tanácsi irányelv (5), valamint a férfiak és nők közötti esélyegyenlőség és egyenlő bánásmód elvének a foglalkoztatás és munkavégzés területén történő megvalósításáról szóló, 2006. július 5-i 2006/54/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (6). Ezen irányelv ezért nem alkalmazandó a már egyéb irányelvek hatálya alá tartozó területekre.
(8)
Ez az irányelv nem érinti a tagállamok szociális védelmi rendszereik megszervezésére vonatkozó hatáskörét. A tagállamok szociális védelmi rendszereik kialakítására vonatkozó kizárólagos hatásköre kiterjed többek között az ezen rendszerek és a vonatkozó intézmények létrehozásával, finanszírozásával és irányításával, az ellátások mibenlétével és azok nyújtásával, a hozzájárulások szintjével, valamint a hozzáférés feltételeivel kapcsolatos döntésekre.
(9)
Ez az irányelv az önálló vállalkozókra és házastársaikra vagy - amennyiben és abban a mértékben, ahogyan azt a nemzeti jog elismeri - élettársaikra alkalmazandó abban az esetben, ha azok a nemzeti jog által meghatározott feltételek mellett rendszeresen részt vesznek a vállalkozás tevékenységeiben. Az önálló vállalkozók ezen házastársai és - amennyiben és abban mértékben, ahogyan azt a nemzeti jog elismeri - élettársai helyzetének javítása érdekében el kell ismerni az általuk végzett munkát.
(10)
Ez az irányelv nem alkalmazandó a nők és férfiak közötti egyenlő bánásmód elvét végrehajtó más irányelvek - mindenekelőtt a nők és férfiak közötti egyenlő bánásmód elvének az árukhoz és szolgáltatásokhoz való hozzáférés, valamint azok értékesítése, illetve nyújtása tekintetében történő végrehajtásáról szóló, 2004. december 13-i 2004/113/EK tanácsi irányelv (7) - hatálya alá tartozó területekre. Többek között továbbra is alkalmazni kell a 2004/113/EK irányelvnek a biztosításról és kapcsolódó pénzügyi szolgáltatásokról szóló 5. cikkét.
(11)
A nemi alapú hátrányos megkülönböztetés megakadályozása érdekében ez az irányelv alkalmazandó mind a közvetlen, mind a közvetett hátrányos megkülönböztetésre. A zaklatás és a szexuális zaklatás hátrányos megkülönböztetésnek minősül, és ezért meg kell tiltani.
(12)
Ez az irányelv nem érinti a nemzeti jogban meghatározott, családi állapotból eredő jogokat és kötelezettségeket.
(13)
Ezen irányelv alkalmazási körén belül az egyenlő bánásmód elvének az önálló vállalkozó harmadik felekkel fennálló kapcsolataira kell vonatkoznia, azonban az önálló vállalkozónak a házastársával vagy élettársával való kapcsolatára nem.
(14)
Az önálló vállalkozás területén az egyenlő bánásmód elvének alkalmazása azt jelenti, hogy nem valósulhat meg nemi alapú hátrányos megkülönböztetés, például a vállalkozás létrehozása, eszközökkel való ellátása vagy bővítése, illetve bármilyen más formájú önálló vállalkozói tevékenység megkezdése vagy bővítése terén.
(15)
Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 157. cikkének (4) bekezdése értelmében a tagállamok fenntarthatnak vagy elfogadhatnak konkrét előnyöket nyújtó intézkedéseket annak érdekében, hogy az alulreprezentált nem számára az önálló vállalkozói tevékenység folytatását megkönnyítsék, vagy a szakmai előmenetelükben őket érő hátrányokat megakadályozzák vagy ellensúlyozzák. Elvben az olyan intézkedések, mint például a nemek közötti egyenlőség gyakorlati megvalósítására irányuló, pozitív fellépések nem tekintendők a férfiak és nők közötti egyenlő bánásmód jogi elvét sértő intézkedéseknek.
(16)
Biztosítani kell, hogy a házastársak vagy - amennyiben és abban a mértékben, ahogyan azt a nemzeti jog elismeri - élettársak közötti cégalapítás feltételei ne legyenek szigorúbbak, mint az egyéb személyek közötti cégalapítás esetében alkalmazandó feltételek.
(17)
A családi vállalkozás tevékenységeiben való részvételükre tekintettel a szociális védelmi rendszerhez hozzáféréssel rendelkező önálló vállalkozók házastársainak vagy - amennyiben és abban a mértékben, ahogyan azt a nemzeti jog elismeri - élettársainak szintén jogosultságot kell biztosítani arra, hogy szociális védelemben részesüljenek. A tagállamokat fel kell kérni, hogy hozzák meg a szükséges intézkedéseket e szociális védelemnek a nemzeti joggal összhangban történő megszervezése érdekében. A tagállamok feladata különösen arról dönteni, hogy e szociális védelmet kötelező vagy önkéntes alapon kell-e megvalósítani. A tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy ez a szociális védelem arányos lehet az önálló vállalkozó tevékenységeiben való részvétel mértékével és/vagy a hozzájárulás szintjével.
(18)
A gyermeket váró önálló vállalkozóknak és az önálló vállalkozók gyermeket váró házastársainak és - amenynyiben és abban a mértékben, ahogyan azt a nemzeti jog elismeri - élettársainak a gazdasági és fizikai sebezhetősége szükségessé teszi, hogy megadják számukra az anyasági ellátásokhoz való jogot. A tagállamok továbbra is jogosultak kialakítani ezen ellátások körét, beleértve a hozzájárulások szintjének, valamint az ellátásokra és a kifizetésekre vonatkozó valamennyi szabály meghatározását is, feltéve, hogy teljesülnek az ezen irányelvben előírt minimumkövetelmények. Meghatározhatják különösen azt, hogy a szülés előtt és/vagy után, mely időszakban kell biztosítani az anyasági ellátásokhoz való jogot.
(19)
Az önálló vállalkozó nők, az önálló vállalkozók női házastársai vagy - amennyiben és abban a mértékben, ahogyan azt a nemzeti jog elismeri - nőnemű élettársai számára biztosított anyasági ellátás időtartama megegyezik a munkavállalóknak uniós szinten jelenleg járó szülési szabadság hosszával. Abban az esetben, ha a munkavállalóknak járó szülési szabadság hosszát uniós szinten módosítják, a Bizottság az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak jelentést tesz, értékelve, hogy vajon a 2. cikkben említett, az önálló női vállalkozók, a nőnemű házastársak vagy élettársak számára biztosított anyasági ellátás időtartamát is módosítani kell-e.
(20)
Az önálló vállalkozói tevékenység sajátosságainak figyelembevétele érdekében az önálló vállalkozó nők, valamint az önálló vállalkozók nőnemű házastársai vagy - amenynyiben és abban a mértékben, ahogyan azt a nemzeti jog elismeri - nőnemű élettársai számára hozzáférést kell biztosítani a keresőtevékenység terhesség vagy anyaság miatti megszakítását lehetővé tevő ideiglenes helyettesítést biztosító meglévő szolgáltatásokhoz vagy bármely meglévő tagállami szociális szolgáltatáshoz. Az említett szolgáltatásokhoz való hozzáférés az anyasági juttatás alternatívája lehet, vagy annak részét képezheti.
(21)
Azon személyeknek, akik nemi alapú hátrányos megkülönbözetést szenvedtek el, alkalmas jogi védelmi eszközökkel kell rendelkezniük. A hatékonyabb védelem biztosításához az egyesületeket, szervezeteket és egyéb jogi személyeket fel kell jogosítani arra, hogy a tagállamok által meghatározott módon - a bíróság előtti képviseletre és védelemre vonatkozó nemzeti eljárási szabályok sérelme nélkül - az áldozat nevében vagy érdekében részt vehessenek az eljárásokban.
(22)
Az önálló vállalkozóknak és az önálló vállalkozók házastársainak és - amennyiben és abban a mértékben, ahogyan azt a nemzeti jog elismeri - élettársainak a nemi alapú hátrányos megkülönböztetéssel szembeni védelmét meg kell erősíteni az egyes tagállamokban olyan szerv(ek) létrehozása által, amely(ek) hatásköre kiterjed a hátrányos megkülönböztetéssel összefüggő problémák elemzésére, a lehetséges megoldások tanulmányozására és az áldozatoknak biztosított gyakorlati segítségnyújtásra. E szerv(ek) megegyezhet(nek) az egyenlő bánásmód elvének alkalmazásáért nemzeti szinten felelős szervekkel.
(23)
Ez az irányelv minimumkövetelményeket állapít meg, megadva tehát a tagállamoknak annak lehetőségét, hogy kedvezőbb rendelkezéseket vezessenek be vagy tartsanak fenn.
(24)
Mivel a tervezett intézkedés célját - azaz a hátrányos megkülönböztetéssel szembeni magas szintű közös védelem valamennyi tagállamra kiterjedő biztosítását - a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, és azok uniós szinten jobban megvalósíthatók, az Unió intézkedéseket fogadhat el, az Európai Unióról szóló szerződés 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvének megfelelően. Az említett cikkben foglalt arányosság elvének megfelelően ez az irányelv nem lépi túl a szóban forgó cél eléréséhez szükséges mértéket,
ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:
1. cikk
Tárgy
(1) Ez az irányelv megállapítja a kereteket az önálló vállalkozói tevékenységet folytató férfiak és nők közötti egyenlő bánásmód elvének érvényesítéséhez a tagállamokban vagy az ilyen tevékenység folytatásához való hozzájáruláshoz, a 2006/54/EK és a 79/7/EGK irányelv által nem szabályozott szempontok tekintetében.
(2) A nők és férfiak közötti egyenlő bánásmód elvének az árukhoz és szolgáltatásokhoz való hozzáférés, valamint ezek nyújtása tekintetében történő végrehajtására továbbra is a 2004/113/EK irányelv irányadó.
2. cikk
Hatály
Ezen irányelv hatálya kiterjed:
a)
az önálló vállalkozókra, azaz mindazon személyekre, akik a nemzeti jog által meghatározott feltételek mellett, saját nevükben folytatnak jövedelemszerző tevékenységet;
b)
az önálló vállalkozók házastársaira vagy - amennyiben és abban a mértékben, ahogyan azt a nemzeti jog elismeri - élettársaira, akik nem alkalmazottak vagy üzleti partnerek, és akik szokásosan, a nemzeti jog által meghatározott feltételek mellett vesznek részt az önálló vállalkozó tevékenységeiben, és ugyanolyan vagy kisegítő feladatokat látnak el.
3. cikk
Fogalommeghatározások
Ezen irányelv alkalmazásában:
a) „közvetlen hátrányos megkülönböztetés”: ha egy személlyel nemi okokból kevésbé kedvezően bánnak, mint ahogyan egy másikkal hasonló helyzetben bánnak, bántak vagy bánnának;
b) „közvetett hátrányos megkülönböztetés”: ha egy látszólag semleges rendelkezés, kritérium vagy gyakorlat az egyik nemhez tartozó személyeket a másik nemhez tartozó személyekhez képest különösen hátrányosan érint, kivéve, ha e rendelkezést, kritériumot vagy gyakorlatot egy jogszerű cél objektív módon igazolja, továbbá e cél megvalósításának eszközei megfelelőek és szükségesek;
c) „zaklatás”: ha egy személy nemével kapcsolatos nemkívánatos magatartásra kerül sor olyan céllal vagy hatással, amely sérti az adott személy méltóságát, és amely megfélemlítő, ellenséges, megalázó, megszégyenítő vagy sértő környezetet teremt;
d) „szexuális zaklatás”: ha bármely formában nemkívánatos szóbeli, nem szóbeli vagy tettleges, szexuális természetű magatartásra kerül sor, olyan céllal vagy hatással, amely sérti az adott személy méltóságát, különösen, ha ez megfélemlítő, ellenséges, megalázó, megszégyenítő vagy sértő környezetet teremt.
4. cikk
Az egyenlő bánásmód elve
(1) Az egyenlő bánásmód elve azt jelenti, hogy semmiféle nemi alapú hátrányos megkülönböztetésre nem kerülhet sor a köz- vagy magánszektorban, sem közvetlenül, sem közvetetten, például a következőkkel kapcsolatban: vállalkozás létrehozása, eszközökkel való ellátása vagy bővítése, vagy bármely más formájú önálló vállalkozói tevékenység megkezdése vagy bővítése.
(2) Az (1) bekezdés hatálya alá tartozó területeken a zaklatás és a szexuális zaklatás nemi alapú hátrányos megkülönböztetésnek minősül, és ezért tilos. Az a tény, hogy egy személy visszautasítja az ilyen magatartást, vagy tűri azt, nem használható fel az adott személyt érintő döntés alapjául.
(3) Az (1) bekezdés hatálya alá tartozó területeken a személyekkel szembeni, nemi alapú hátrányos megkülönböztetésre adott utasítás hátrányos megkülönböztetésnek minősül.
5. cikk
Pozitív fellépés
Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 157. cikkének (4) bekezdése értelmében a tagállamok fenntarthatnak vagy elfogadhatnak intézkedéseket annak érdekében, hogy a munka világában biztosítsák a férfiak és nők közötti teljes egyenlőséget a gyakorlatban is, például a nők vállalkozói kezdeményezéseinek előmozdítása céljából.
6. cikk
Cégalapítás
A tagállamok - a bizonyos tevékenységek gyakorlására vonatkozó, mindkét nemre egyaránt alkalmazandó különös feltételek sérelme nélkül - megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a házastársak vagy - amennyiben és abban a mértékben, ahogyan azt a nemzeti jog elismeri - az élettársak közötti cégalapítás feltételei ne legyenek szigorúbbak, mint az egyéb személyek esetében alkalmazandó cégalapítási feltételek.
7. cikk
Szociális védelem
(1) Amennyiben valamely tagállamban létezik szociális védelmi rendszer az önálló vállalkozók számára, a szóban forgó tagállam meghozza a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a 2. cikk b) pontjában említett házastársak és élettársak a nemzeti joggal összhangban szociális védelemben részesülhessenek.
(2) A tagállamok dönthetnek arról, hogy az (1) bekezdésben említett szociális védelem végrehajtására kötelező vagy önkéntes alapon kerül-e sor.
8. cikk
Anyasági ellátások
(1) A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy az önálló vállalkozó nők és a 2. cikkben említett nőnemű házas- és élettársak - a nemzeti joggal összhangban - kielégítő anyasági juttatásban részesülhessenek, amely lehetővé teszi a keresőtevékenység terhesség vagy anyaság miatti, legalább 14 hétre történő megszakítását.
(2) A tagállamok dönthetnek arról, hogy az (1) bekezdésben említett anyasági juttatás megadására kötelező vagy önkéntes alapon kerül-e sor.
(3) Az (1) bekezdésben említett juttatás akkor minősül kielégítőnek, ha legalább az alábbiakkal egyenértékű jövedelmet biztosít:
a)
az a juttatás, amelyet az érintett személy a tevékenységének egészségi állapotával összefüggő okokból történő megszakítása esetén kapna; és/vagy
b)
az átlagos jövedelemkiesés vagy haszonveszteség egy összehasonlítható megelőző időszak viszonylatában, a nemzeti jogban meghatározott felső összeghatártól függően; és/vagy
c)
a nemzeti jogban meghatározott bármely más, családdal kapcsolatos juttatás, a nemzeti jogban meghatározott felső összeghatártól függően.
(4) A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy az önálló vállalkozó nők és a 2. cikkben említett nőnemű házas- és élettársak hozzáférjenek a fennálló, ideiglenes helyettesítést biztosító szolgáltatásokhoz vagy bármely meglévő tagállami szociális szolgáltatáshoz. A tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy az említett szolgáltatásokhoz való hozzáférés az e cikk (1) bekezdésében említett juttatás alternatíváját jelenti, vagy annak részét képezi.
9. cikk
Jogvédelem
(1) A tagállamok biztosítják, hogy minden személy, akit saját állítása szerint az egyenlő bánásmód elvének be nem tartása miatt veszteség vagy kár ért, az ezen irányelv szerinti kötelezettségek érvényesítésére bírói vagy közigazgatási eljárást - beleértve a tagállamok által megfelelőnek vélt esetben a békéltető eljárásokat is - vehessen igénybe, annak a viszonynak a megszűnése után is, amelyben az állítólagos hátrányos megkülönböztetés történt.
(2) A tagállamok biztosítják, hogy azok az egyesületek, szervezetek és egyéb jogi személyek, amelyeknek a nemzeti jog által szabályozott kritériumokkal összhangban jogszerű érdekükben áll ezen irányelv betartásának biztosítása, a sértett személy nevében vagy támogatójaként, annak beleegyezésével részt vehessenek az ebből az irányelvből fakadó kötelezettségek érvényesítéséért folytatott, bármely bírósági vagy közigazgatási eljárásban.
(3) Az (1) és (2) bekezdés nem érinti az egyenlő bánásmód elvével kapcsolatos keresetek megindítására vonatkozó határidőket előíró nemzeti szabályokat.
10. cikk
Kártérítés vagy jóvátétel
A tagállamok nemzeti jogrendszerükbe bevezetnek olyan intézkedéseket, amelyek valódi és hatékony kártérítés vagy jóvátétel biztosításához szükségesek - a tagállamok döntése alapján - valamely személyt nemi alapú hátrányos megkülönböztetés eredményeként ért veszteségért vagy kárért, mely kártérítés vagy jóvátétel visszatartó erejű és arányos az elszenvedett veszteséggel vagy kárral. Az ilyen kártérítés vagy jóvátétel nem korlátozható előzetes felső határ rögzítésével.
11. cikk
Az egyenlőséggel foglalkozó szervek
(1) A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a 2006/54/EK irányelv 20. cikkének megfelelően kijelölt szerv(ek) is illetékes(ek) legyen(ek) az ezen irányelv hatálya alá tartozó valamennyi személlyel szembeni egyenlő bánásmód előmozdítására, elemzésére, ellenőrzésére és támogatására, nemi alapú hátrányos megkülönböztetés nélkül.
(2) A tagállamok biztosítják, hogy az (1) bekezdésben említett szervek hatásköre kiterjedjen a következőkre:
a)
önálló segítség nyújtása a hátrányos megkülönböztetés áldozatainak a hátrányos megkülönböztetés miatti panaszaik érvényesítése során, az áldozatok jogainak, valamint a 9. cikk (2) bekezdésében említett egyesületek, szervezetek vagy más jogi személyek jogainak sérelme nélkül;
b)
a hátrányos megkülönböztetéssel kapcsolatos független vizsgálatok lefolytatása;
c)
független jelentések közzététele és ajánlások tétele az ilyen hátrányos megkülönböztetéssel összefüggő bármely kérdésben;
d)
a rendelkezésre álló információk megfelelő szinten történő cseréje a hasonló jellegű európai szervekkel, például a Nemek Közötti Egyenlőség Európai Intézetével.
12. cikk
A nemek közötti egyenlőség elvének általános érvényesítése
A tagállamok tevékeny módon figyelembe veszik a férfiak és nők közötti egyenlőség célkitűzését az ezen irányelvben említett területekre vonatkozó törvények, rendeletek, közigazgatási rendelkezések, politikák és tevékenységek kialakítása és végrehajtása során.
13. cikk
Tájékoztatás
A tagállamok biztosítják, hogy egész területükön az érintett személyek minden megfelelő eszközzel tájékoztatást kapjanak az ezen irányelv alapján elfogadott rendelkezésekről, a már hatályban lévő, vonatkozó rendelkezésekkel együtt.
14. cikk
A védelem szintje
A tagállamok bevezethetnek vagy fenntarthatnak olyan rendelkezéseket, amelyek a férfiak és a nők közötti egyenlő bánásmód elvének védelme szempontjából az irányelvben foglaltaknál kedvezőbbek.
Ezen irányelv végrehajtása semmilyen körülmények között nem jelenthet alapot a hátrányos megkülönböztetés elleni védelem tagállamok által már biztosított szintjének csökkentésére az irányelv hatálya alá tartozó területeken.
15. cikk
Jelentések
(1) A tagállamok 2015. augusztus 5-ig minden rendelkezésre álló információt közölnek a Bizottsággal ezen irányelv alkalmazására vonatkozóan.
A Bizottság összefoglaló jelentést készít, amelyet benyújt az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak legkésőbb 2016. augusztus 5-ig. A jelentés figyelembe veszi a munkavállalóknak járó szülési szabadság időtartamára vonatkozó bármely jogszabályi változást. Amennyiben szükséges, a jelentéshez csatolni kell az ezen irányelv módosítására vonatkozó javaslatokat.
(2) A Bizottság jelentése figyelembe veszi az érdekeltek szempontjait.
16. cikk
Végrehajtás
(1) A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek legkésőbb 2012. augusztus 5-ig megfeleljenek. E rendelkezések szövegét haladéktalanul közlik a Bizottsággal.
Amikor a tagállamok elfogadják ezeket a rendelkezéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.
(2) Amennyiben különös nehézségek indokolttá teszik, a tagállamok számára - szükség esetén 2014. augusztus 5-ig további kétéves időszak biztosítható a 7. cikknek való megfelelés érdekében, valamint a 2. cikk b) pontjában említett nőnemű házastársak és élettársak tekintetében a 8. cikknek való megfelelés érdekében.
(3) A tagállamok közlik a Bizottsággal a nemzeti jog azon főbb rendelkezéseit, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadnak el.
17. cikk
Hatályon kívül helyezés
A 86/613/EGK irányelv 2012. augusztus 5-én hatályát veszti.
A hatályon kívül helyezett irányelvre történő hivatkozásokat erre az irányelvre történő hivatkozásként kell értelmezni.
18. cikk
Hatálybalépés
Ez az irányelv az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
19. cikk
Címzettek
Ezen irányelvnek a tagállamok a címzettjei.
Kelt Strasbourgban, 2010. július 7-én.