KOMMISSIONENS AFGØRELSE
af 13. juli 2011
om afgifter til fordel for Interbev
(meddelt under nummer C(2011) 4923)
(Kun den franske udgave er autentisk)
(2012/131/EU)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 108, stk. 2, første afsnit (1),
efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte bemærkninger i overensstemmelse med artikel 108, stk. 2, første afsnit, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og under henvisning til disse bemærkninger og
ud fra følgende betragtninger:
I SAGSFORLØB
(1)
I forlængelse af de oplysninger, som Europa-Kommissionen havde fået om den omhandlede foranstaltning, adspurgte den ved brev af 2. oktober 2001 de franske myndigheder om denne foranstaltning. Frankrigs Faste Repræsentation ved Den Europæiske Union svarede Kommissionen ved brev af 9. november 2001.
(2)
Da foranstaltningen er blevet indført uden forudgående tilladelse fra Kommissionen, er den blevet opført i registret over uanmeldt støtte under nummer NN 39/03.
(3)
Kommissionen indledte ved brev af 9. juli 2003 (ref. K(2003) 2057 endelig) proceduren efter artikel 108, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) over for den omhandlede støtte.
(4)
Beslutningen om at indlede proceduren blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (2). Kommissionen opfordrede de øvrige medlemsstater og andre interesserede parter til at fremsætte bemærkninger til den omhandlede støtte. Kommissionen har ikke modtaget bemærkninger fra interesserede parter. De franske myndigheder fremsendte deres bemærkninger ved brev af 8. og 10. oktober 2003, 13. september 2005 og 29. september 2005.
(5)
Den 25. februar 2011 blev der sendt en anmodning om supplerende oplysninger til Frankrig. Der blev afholdt et møde den 29. marts 2011.
(6)
De franske myndigheder svarede ved brev af 24. maj 2011.
II BESKRIVELSE AF DEN OMHANDLEDE FORANSTALTNING
1. AFGIFTER TIL FORDEL FOR INTERBEV
1.1. BRANCHEORGANISATIONERNE OG ORDNINGEN MED FRIVILLIGE AFGIFTER, DER BLEV GJORT OBLIGATORISKE
(7)
Brancheorganisationer er sektoropdelte organisationer, som består af de mest repræsentative faggrupper inden for landbrugsproduktion og evt. inden for forarbejdning, afsætning og distribution. Brancheorganisationerne skal godkendes af den kompetente administrative myndighed. Brancheorganisationerne og deres opgaver og funktion er reguleret ved § L.631-1 ff. i Code rural (landbrugsloven). De kompetente myndigheder skal kontrollere, at forskellige kriterier er opfyldt, før de kan godkende en brancheorganisation. De skal bl.a. sikre sig, at organisationens vedtægter er i overensstemmelse med loven (§ L.632-1 i Code rural), og at de foreninger, der er medlemmer af brancheorganisationen, er repræsentative.
(8)
Brancheorganisationerne har til formål at træffe foranstaltninger, der er til gavn for alle virksomheder i sektoren, og kan indgå de aftaler, der er brug for. Disse aftaler og de frivillige afgifter, der opkræves for at finansiere foranstaltningerne i disse aftaler, kan efterfølgende - forudsat at de er i overensstemmelse med de målsætninger, der er opstillet i loven - blive gjort obligatoriske (»udvidet«) for alle aktører i sektoren ved udstedelse af en tværministeriel bekendtgørelse (arrêté), uanset om disse aktører er tilsluttet en faglig organisation, der er medlem af brancheorganisationen. Det egentlige formål med disse aftaler er at forbedre kendskabet til markedet, styrke de faglige relationer, højne kvaliteten og iværksætte salgsfremstød. Ifølge Code rural må aftalerne kun udvides, hvis de er af »fælles interesse« og baseret på foranstaltninger, der er »i overensstemmelse med almene hensyn og forenelige med reglerne i den fælles landbrugspolitik« (jf. § L.632-3 i Code rural).
(9)
De nærmere regler om opkrævningen og fordelingen af de frivillige afgifter, der gøres obligatoriske, fastsættes individuelt i aftalen med brancheforeningen.
1.2. STATENS ROLLE
(10)
Selv om brancheorganisationerne er privatretlige juridiske personer og finansieres af de afgifter, der betales i den pågældende sektor, er der også brug for statslig medvirken, for at ordningen med obligatoriske frivillige afgifter kan fungere. Staten har bl.a. følgende opgaver:
a)
Brancheorganisationen skal godkendes af de offentlige myndigheder og overholde målsætningerne for den nationale landbrugspolitik og den fælles landbrugspolitik (jf. betragtning 7 og 8), før den kan anmode om udvidelse af en aftale.
b)
Når brancheorganisationer er blevet godkendt, kan de anmode staten om at gøre deres aftaler obligatoriske ved en tværministeriel bekendtgørelse, der udvider disse aftaler. Alle erhvervsdrivende inden for det pågældende produktionsområde skal herefter betale den obligatoriske frivillige afgift, som opkræves af en repræsentativ brancheorganisation (jf. betragtning 8).
c)
De enkelte brancheorganisationer skal i henhold til § L.632-8-1 i Code rural fremsende aktivitetsrapporter og en statusrapport om hver aftale til de kompetente myndigheder.
2. FORMÅLET MED STØTTEN
(11)
Formålet med den pågældende støtte er at iværksætte foranstaltninger vedrørende forskning og udvikling, teknisk bistand og salgsfremme (reklame) til fordel for avlssektoren.
2.1. DE AFGIFTER, DER ER INDFØRT AF INTERBEV
(12)
Denne afgørelse omhandler to typer af brancheafgifter, som de offentlige myndigheder har gjort obligatoriske. Det drejer sig dels om afgiften på kød og slagtebiprodukter til konsum fra kvæg og får samt på levende kvæg og får, der forsendes til andre EU-lande eller eksporteres (»kødafgiften«), dels om afgiften til den nationale husdyrbrugsfond (Fonds national de l’élevage - FNE) (»FNE-afgiften«).
(13)
Denne afgørelse vedrører følgende brancheaftaler, hvori der indføres afgifter til fordel for Interbev:
Afgifter på kød
Afgifter til fordel for Fonds national de l’élevage (FNE)
Brancheaftale
Udvidelsesbekendtgørelse
Brancheaftale
Udvidelsesbekendtgørelse
25.7.1995
18.12.1995
15.6.1994
18.12.1995
12.6.2001
19.9.2001
19.4.2001
(14)
Interbev (Association nationale interprofessionnelle du bétail et des viandes) er en fransk brancheorganisation inden for husdyr- og kødsektoren. Interbev blev oprettet den 9. oktober 1979 på initiativ af en række interesseorganisationer i husdyr- og kødbranchen (kvæg, får og heste) og godkendt ved bekendtgørelse af 18. november 1980 (3). Dens opgave er at forsvare og fremme husdyrbranchens fælles interesser og dens industrielle, faglige og handelsmæssige aktiviteter. Interbev blev i 1980 godkendt som brancheorganisation for husdyr- og kødsektoren. Den består af 13 nationale faglige organisationer, der repræsenterer de forskellige erhverv inden for husdyr- og kødsektoren, dvs. opdrættere, opkøbere, slagtere, grossister, industrifolk og distributører.
(15)
Interbevs to hovedopgaver består i at udarbejde brancheaftaler og sikre den fælles kommunikation. Hertil kommer forskningsprogrammer i kødsektoren. De brancheaftaler, der undertegnes i Interbevs regi, fastlægger reglerne for aktiviteterne i sektoren. Disse aftaler kan blive forelagt de offentlige myndigheder inden for rammerne af udvidelsesproceduren. Efter at udvidelsen er blevet kundgjort ved en fælles bekendtgørelse udstedt af landbrugs- og økonomiministerierne, bliver de foranstaltninger, som brancheaftalen omfatter, obligatoriske for alle erhvervsdrivende i hele sektoren.
2.2. KØDAFGIFTEN
(16)
Ved brancheaftalen af 25. juli 1995, der blev udvidet ved bekendtgørelse af 18. december 1995 (4), lagde Interbev en afgift på kød og slagtebiprodukter til konsum fra kvæg og får samt på levende kvæg og får, der forsendes til andre EU-lande eller eksporteres.
(17)
Afgiften blev lagt på tre kategorier af kød og/eller dyr og bestod af:
a)
en afgift på kød og slagtebiprodukter til konsum fra dyr slagtet i Frankrig: 0,084 franske francs (FRF) (5) pr. kg slagtevægt indbetalt af den fysiske eller juridiske person, der var ejer eller medejer af dyret på slagtetidspunktet
b)
en afgift på kød, der blev indført fra EU-lande eller tredjelande til konsum i Frankrig: 0,042 FRF/kg indbetalt af den fysiske eller juridiske person, der var den første ejer eller medejer af kødet på fransk område
c)
en afgift på levende kvæg og får, der blev forsendt til andre EU-lande eller eksporteret til tredjelande: 7 FRF/dyr indbetalt af den fysiske eller juridiske person, der var den sidste ejer eller medejer af dyrene på fransk område.
(18)
Brancheaftalen af 25. juli 1995 blev erstattet af brancheaftalen af 12. juni 2001, som blev udvidet ved bekendtgørelse af 19. september 2001 (6). Det fremgår af bekendtgørelsens § 1, at aftalen udvides for en periode på tre år regnet fra datoen fra bekendtgørelsens offentliggørelse, dvs. indtil den 30. september 2004.
(19)
Brancheaftalen af 12. juni 2001 betød, at afgifterne blev videreført for den omfattede kategori af kød og/eller dyr, og at afgiften blev forhøjet med 0,1574 FRF (0,024 EUR) for kød og slagtebiprodukter til konsum fra dyr slagtet i Frankrig, 0,0656 FRF (0,010 EUR) for kød, der blev indført fra EU-lande eller tredjelande til konsum i Frankrig, og 11,15 FRF (1,7 EUR) for levende kvæg og får, der blev forsendt til andre EU-lande eller eksporteret til tredjelande.
(20)
Aftalen af 12. juni 2001 åbnede også mulighed for delvis refusion af afgiften på dyrene, når de blev forsendt til andre EU-lande eller eksporteret til tredjelande. Refusionssatsen udgjorde 0,0656 FRF/kg (0,010 EUR).
(21)
Afgiften på kød, der indføres til konsum i Frankrig, blev i forbindelse med udvidelserne i 1995 og 2001 undtaget fra den pågældende ordning. Disse produkter pålægges derfor ikke den obligatoriske kødafgift.
2.3. FNE-AFGIFTEN
(22)
Ved en brancheaftale af 15. juni 1994, som blev udvidet ved bekendtgørelse af 18. december 1995 (7) og ved bekendtgørelse af 19. september 2001 (8), indførte Interbev en afgift til fordel for husdyrbrugsfonden (FNE). Det fremgår af den sidstnævnte bekendtgørelse, at aftalen udvides for en periode på tre år regnet fra datoen fra bekendtgørelsens offentliggørelse, dvs. indtil den 30. september 2004.
(23)
Der var to hovedformål med at oprette denne erhvervsfond, der forvaltes af Confédération nationale de l’élevage (den nationale sammenslutning af husdyravlere - CNE), nemlig dels at fremme omstruktureringen af serviceorganisationerne og deres tilpasning til de kommende behov, som de stadig færre husdyravlere måtte have, fordi de er underlagt de fællesskabspolitiske bestræbelser på at begrænse produktionen, dels at bidrage til, at der vedvarende er fælles midler til at sikre fremskridt inden for genetik og anvendt forskning, som er de fremtidige nøgleområder, når det gælder om at opretholde husdyrbrugets konkurrenceevne.
(24)
En afgift, der skal finansiere denne fond, opkræves hos fysiske eller juridiske personer, som er ejere eller medejere af kvæg og får, der slagtes i Frankrig. Ifølge de seneste oplysninger, som de franske myndigheder har fremlagt, blev denne afgift fastsat til 0,02 FRF/kg (0,003 EUR) slagtet nettovægt (eller 7 FRF/dyr for voksent kvæg, 2,40 FRF/dyr for kalve og 0,36 FRF/dyr for får - hhv. 1,05, 0,36 og 0,054 EUR).
(25)
Provenuet af denne afgift anvendes ifølge de franske myndigheder til forædling, genetisk information, bioteknologi og økonomiske analyser.
2.4. FORANSTALTNINGER, DER FINANSIERES AF DISSE AFGIFTER
(26)
Interbev anvender de midler, der stammer fra kødafgifterne, til tre typer af foranstaltninger:
a)
kommunikation og salgsfremme til fordel for sektoren
b)
teknisk bistand
c)
forskning og forsøg.
(27)
Hvad angår kommunikation og salgsfremme er der bl.a. tale om finansiering af kampagner rettet mod forskellige emner i tilknytning til kødprodukter af høj kvalitet og mere generiske reklamekampagner for oksekød i radio og fjernsyn samt pr-foranstaltninger. Der betales endvidere for salgsfremmende foranstaltninger på eksterne markeder og for deltagelse i erhvervsmesser og salgsudstillinger.
(28)
Foranstaltningerne vedrørende teknisk bistand er navnlig knyttet til godkendelse og kvalificering af husdyrbrugene, navnlig for at mindske de besværligheder, som de erhvervsdrivende er udsat for på disse områder. Interbev udarbejder også fælles specifikationer for branchen, medvirker til at udbrede og iværksætte kodekserne for god praksis i forbindelse med husdyravl og arbejdet med kød og bidrager til at belyse transaktionerne i alle dele af branchen.
(29)
Foranstaltningerne vedrørende forskning og forsøg er dem, der er mest tilpasset til branchens behov. Disse foranstaltninger vedrører bl.a. fødevaresikkerhed, kvalitetsstyring og dyrevelfærd.
(30)
Interbev anvender de midler, der stammer fra FNE-afgifterne, til følgende foranstaltninger:
a)
fælles foranstaltninger med henblik på forædling
b)
et edb-system til forvaltning af informationssystemerne inden for husdyravlen
c)
anvendt forskning
d)
økonomiske analyser
e)
andre foranstaltninger.
3. DEN OMHANDLEDE FORANSTALTNINGS VARIGHED
(31)
Denne afgørelse vedrører perioden fra 1996 til 2004, hvor den sidste brancheaftale, der er genstand for den foreliggende procedure, udløb.
4. STØTTEMODTAGERE
(32)
Den omhandlede støtteforanstaltning er rettet mod opdrættere af kvæg og får.
(33)
De endelige modtagere af støtten er især producenter, forarbejdere og distributører af landbrugsprodukter. De nævnte aktører kan overlade visse aktiviteter til private virksomheder.
(34)
Kommissionen kan uafhængigt af denne afgørelse tage stilling til, om proceduren for udvælgelse af de tjenesteydere, der skal udføre Interbevs aktiviteter, er forenelig med reglerne for indgåelse af offentlige aftaler.
5. BEGRUNDELSE FOR PROCEDURENS INDLEDNING (9)
(35)
Kommissionen bemærkede indledningsvis hvad angår arten af de pågældende afgifter, at den franske regering havde gjort dem obligatoriske inden for rammerne af en procedure for udvidelse af brancheaftaler. Aftalerne blev udvidet ved udstedelse af en bekendtgørelse, der blev offentliggjort i den franske statstidende (JORF). Det følger heraf, at myndighederne var nødt til at vedtage en retsakt, for at disse afgifter kunne få fuld virkning. Kommissionen fandt derfor på det tidspunkt, hvor undersøgelsesproceduren blev indledt, at der i det foreliggende tilfælde var tale om skattelignende afgifter, dvs. offentlige midler, og at støtten var ulovlig, fordi den ikke var blevet anmeldt.
(36)
Ifølge punkt 194 i EF-rammebestemmelserne for statsstøtte til landbrug og skovbrug for 2007-2013 (10) (i det følgende benævnt »rammebestemmelserne for landbruget«) skal al ulovlig støtte vurderes ud fra de regler og rammebestemmelser, der var gældende på det tidspunkt, hvor støtten blev ydet. Rammebestemmelserne for landbruget har været gældende siden den 1. januar 2007. De foregående rammebestemmelser, EF-rammebestemmelserne for statsstøtte i landbrugssektoren (2000-2006) (11), gjaldt fra den 1. januar 2000. Al støtte tildelt efter denne dato skal derfor vurderes efter rammebestemmelserne fra 2000. Derimod skal enhver støtte, der er bevilget før denne dato, vurderes på baggrund af de bestemmelser og den praksis, der var gældende før den 1. januar 2000. Den omhandlede støtte er blevet ydet siden 1996.
(37)
Da der er tale om statsstøtte, som finansieres gennem en skattelignende afgift, skal Kommissionen gennemgå de foranstaltninger, der finansieres af støtten, samt finansieringen af selve støtten.
5.1. STØTTEN
5.1.1. De salgsfremmende foranstaltninger
(38)
Kommissionen bemærkede, at foreneligheden af den støtte, der blev ydet inden den 1. januar 2002, skulle efterprøves ud fra rammeordningen for statsstøtte til reklame for landbrugsprodukter og visse varer, der ikke henhører under EØF-traktatens bilag II (12), og at foreneligheden af den støtte, der blev ydet efter denne dato, skulle efterprøves ud fra EF-rammebestemmelserne for statsstøtte til reklame for produkter opført i EF-traktatens bilag I og visse produkter uden for bilag I (13). De to tekster bygger i al væsentlighed på samme principper, bl.a. de negative og positive kriterier, der skal overholdes. Hvad angår loftet over støtten, så skal sektoren bidrage med mindst 50 % af udgifterne til disse foranstaltninger. I det pågældende tilfælde blev foranstaltningerne finansieret helt af skattelignende afgifter, og sektorens finansielle bidrag når pr. definition op på dette niveau. På tidspunktet for undersøgelsesprocedurens indledning var Kommissionen således af den opfattelse, at de gældende betingelser var blevet overholdt.
5.1.2. Foranstaltningerne vedrørende teknisk bistand
(39)
Kommissionen bemærkede, at foreneligheden af den støtte, der blev ydet inden den 1. januar 2000, skulle efterprøves ud fra Kommissionens praksis, som er inspireret af forslaget om nyttige foranstaltninger vedrørende national støtte til husdyravl og husdyravlsprodukter (14), og at foreneligheden af den støtte, der blev ydet efter denne dato, skulle efterprøves ud fra rammebestemmelserne for landbruget. Kommissionens gældende praksis før 2000 og rammebestemmelserne for landbruget bygger i al væsentlighed på samme principper. For denne type af støtte er det således tilladt at yde støtte svarende til 100 % af de støtteberettigede udgifter. Støtten skal endvidere være tilgængelig for alle potentielt interesserede erhvervsfolk. På tidspunktet for undersøgelsesprocedurens indledning var Kommissionen således af den opfattelse, at de gældende betingelser var blevet overholdt.
5.1.3. Forskning og forsøg
(40)
Kommissionen bemærkede, at denne støttes forenelighed skulle efterprøves ud fra EF-rammebestemmelserne for statsstøtte til forskning og udvikling (15) og Kommissionens meddelelse om ændring af nævnte rammebestemmelser (16). En støttesats på 100 % kan således være forenelig med det indre marked, hvis de fire følgende betingelser er opfyldt: Støtten skal være af generel interesse for sektoren, oplysninger skal offentliggøres i relevante dagblade, alle interesserede parter skal have lige adgang, både hvad angår omkostninger og tid, til at udnytte resultaterne af det pågældende arbejde, og støtten skal opfylde de internationale handelskriterier, som EU har forpligtet sig til at overholde. På tidspunktet for undersøgelsesprocedurens indledning var Kommissionen således af den opfattelse, at de gældende betingelser var blevet overholdt.
5.1.4. De foranstaltninger, der blev finansieret af FNE-afgiften
(41)
Kommissionen kendte ikke den præcise art af de foranstaltninger, der blev finansieret af FNE-afgiften, som havde til formål at fremme omstruktureringen af serviceorganisationerne og deres tilpasning til opdrætternes fremtidige behov samt at bidrage til, at der vedvarende var fælles midler til at sikre fremskridt inden for genetik og anvendt forskning. Provenuet af denne afgift blev ifølge de franske myndigheder anvendt til forædling, genetisk information, bioteknologi og økonomiske analyser. Disse oplysninger var ikke tilstrækkelige til, at Kommissionen kunne konstatere, at foranstaltningerne var forenelige med de fællesskabsbestemmelser, der eventuelt skulle anvendes. På tidspunktet for undersøgelsesprocedurens indledning var Kommissionen derfor ikke i stand til at konkludere, at de foranstaltninger, der blev finansieret af FNE-afgiften, var forenelige med EF-traktaten (17).
5.2. STØTTENS FINANSIERING
5.2.1. Kødafgiften
(42)
Siden den 1. januar 1996 har afgiften bl.a. været lagt på levende kvæg og får, der forsendes til andre medlemsstater, og på okse- og fårekød, der forsendes til andre medlemsstater, selv om der i 2001 blev indført en delvis tilbagebetaling af denne afgift. Ifølge en dom afsagt af Den Europæiske Unions Domstol (i det følgende benævnt »Domstolen«) (18) skal en afgift anses for at være en overtrædelse af forbuddet mod forskelsbehandling i artikel 110 i TEUF, såfremt de fordele, der følger af anvendelsen af afgiftsprovenuet, særligt er til gavn for de af de indenlandske afgiftsbelagte produkter, der forarbejdes eller afsættes på hjemmemarkedet, idet de delvis udligner den byrde, der påhviler disse, og således belaster de indenlandske produkter, der eksporteres.
(43)
Kommissionen fandt på tidspunktet for undersøgelsesproceduren, at provenuet af afgiften på produkter og levende dyr, der forsendes til andre medlemsstater, med henblik på finansiering af Interbevs foranstaltninger vedrørende salgsfremme, teknisk bistand samt forskning og forsøg kunne være en støtteforanstaltning, som var uforenelig med traktatens regler om det indre marked og navnlig med traktatens artikel 107, og at den således finansierede statsstøtte derfor kunne være uforenelig med traktaten. Afgiften kunne nemlig tænkes at stille produktionen af disse dyr med henblik på forsendelse til andre medlemsstater ugunstigt, eftersom afgiftsprovenuets anvendelse ifølge sagens natur kunne fremme den nationale produktion, der blev afsat i Frankrig, på bekostning af den nationale produktion, der blev eksporteret, og eftersom afgiftsniveauet ikke afspejlede, at de nationale produkter, der blev markedsført i Frankrig og i andre lande, ikke blev begunstiget i samme omfang.
5.2.2. FNE-afgiften
(44)
På basis af de oplysninger, der forelå, da undersøgelsesproceduren blev indledt, havde Kommissionen ikke på daværende tidspunkt grund til at antage, at denne afgift havde belastet importerede dyr eller dyr, der blev forsendt til andre medlemsstater.
6. DE OBLIGATORISKE FRIVILLIGE AFGIFTERS OVERENSSTEMMELSE MED SYSTEMET MED FÆLLES MARKEDSORDNINGER
(45)
Med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt de obligatoriske frivillige afgifter var i overensstemmelse med systemet med fælles markedsordninger, jf. dommen af 22. maj 2003 i Freskot-sagen (19), mente Kommissionen ikke, at de obligatoriske frivillige afgifter i dette tilfælde havde nogen direkte eller indirekte betydning for slutprodukternes pris, eftersom produktpriserne fastsættes på det frie marked og ikke påvirkes af afgifterne. Afgiftsbyrden på kødprodukter og husdyr udlignes således af den fordel, der er forbundet med de finansierede aktiviteter. Det må derfor antages, at afgifterne ikke påvirker priserne eller kun påvirker dem i begrænset omfang.
III FRANKRIGS KOMMENTARER
(46)
De franske myndigheder fremsatte i brev af 8. og 10. oktober 2003 deres bemærkninger til Kommissionens beslutning om at indlede proceduren efter artikel 108, stk. 2, i TEUF over for den her omhandlede støtteforanstaltning.
(47)
Ved brev af 13. september og 29. november 2005 fremsatte de franske myndigheder yderligere bemærkninger som svar på Kommissionens anmodning om supplerende oplysninger.
(48)
I forlængelse af Kommissionens anmodning af 25. februar 2011 om supplerende oplysninger og mødet den 29. marts 2011 fremsendte de franske myndigheder et brev af 24. maj 2011, hvori de fremsatte yderligere bemærkninger.
(49)
De franske myndigheder bemærkede, at midler, som stammer fra brancheafgifter, der gøres obligatoriske, efter Kommissionens opfattelse må betragtes som skattelignende afgifter, der kan medføre konkurrencefordrejning på det indre marked. De franske myndigheder bemærkede ligeledes, at foranstaltningerne burde have været anmeldt. De oplyste herefter følgende:
1. DE FRANSKE MYNDIGHEDERS BEMÆRKNINGER OM OMFANGET AF KOMMISSIONENS UNDERSØGELSE
(50)
Hvad angår de afgifter, der blev opkrævet til fordel for husdyrbrugsfonden i henhold til brancheaftalen af 15. juni 1994 og til fordel for Interbev i henhold til brancheaftalen af 18. december 1995, gjorde de franske myndigheder opmærksom på, at Kommissionen havde indledt undersøgelsen ved brev af 16. januar 1995 (støttesag NN 34/95) og 18. marts 1996 og afsluttet den ved skrivelse SG (96) D/6396 af 15. juli 1996, hvori den konkluderede, at »de omhandlede foranstaltninger er udelukkende omfattet af anvendelsesområdet for Rådets forordning EØF nr. 2328/91 og skal undersøges i henhold til denne forordning. Det fremgår således af denne forordnings artikel 35, stk. 2, at traktatens artikel 92 og 93 ikke finder anvendelse«.
(51)
Til Kommissionens indvending om, at den på daværende tidspunkt ikke havde udtalt sig om Interbevs øvrige foranstaltninger (sag NN 34/95 drejede sig kun om investeringer i omlægning af malkekvægbrug), bemærkede de franske myndigheder, at de som svar på Kommissionens brev af 18. marts 1996 havde oplyst følgende: »den nationale husdyrbrugsfond har reelt til formål […] at forbedre den udvælgelse, der foregår i forbindelse med avlsarbejdet, og at støtte ikke mindst den genetiske forskning. […]« (brev af 13. september 2005).
(52)
De franske myndigheder mener derfor, at Kommissionen var fuldt informeret om de foranstaltninger vedrørende kommunikation, salgsfremme og forskning og forsøg, som Interbev finansierede, og at den kunne have bedt de franske myndigheder om at fremlægge supplerende oplysninger i forbindelse med denne sag. Da Kommissionen ikke reagerede, konkluderede myndighederne, at Kommissionen havde stillet sig tilfreds med de oplysninger, der var fremlagt.
(53)
I endnu et svar til Kommissionen, som gjorde gældende, at den havde sendt en anmodning om supplerende oplysninger (den 30. maj 1996) i tilknytning til det ovennævnte brev, bemærkede de franske myndigheder, dels at de aldrig havde modtaget denne anmodning, dels at Kommissionens manglende reaktion i perioden fra 30. maj 1996 til 2. oktober 2001 måtte anses for en stiltiende tilkendegivelse af, at de foranstaltninger, som den var bekendt med, var lovlige.
(54)
De franske myndigheder har desuden påpeget, at Kommissionen var blevet underrettet om Interbevs kommunikationsforanstaltninger i forbindelse med sag C 18/95, der drejede sig om foranstaltninger til fordel for fåreproduktion.
(55)
Når Kommissionen ikke gik videre med undersøgelsen af disse aftaler, var de franske myndigheder derfor sikre på, at Kommissionen var indforstået med, at de anvendte dem.
(56)
De franske myndigheder mente som følge heraf, at den foreliggende procedure kun vedrørte brancheaftalen af 12. juni 2001.
(57)
I brevet af 24. maj 2011 og på mødet den 29. marts 2011 gav de franske myndigheder endelig Kommissionen oplysninger for hele den pågældende periode.
2. DE FRANSKE MYNDIGHEDERS BEGRUNDELSE FOR, AT STØTTEN IKKE BLEV ANMELDT
(58)
De franske myndigheder anså det ikke for nødvendigt at anmelde de foranstaltninger, der blev iværksat ved hjælp af midler fra de afgifter til fordel for Interbev og FNE, som blev opkrævet i henhold til de nye brancheaftaler af 12. juni 2001, fordi de udelukkende blev finansieret med private midler, der kom fra den pågældende sektor.
3. FORANSTALTNINGER IVÆRKSAT AF INTERBEV
(59)
Hvad angår de foranstaltninger, Interbev iværksatte, har de franske myndigheder bemærket, at Kommissionen efter at have gennemgået oplysningerne i brevet af 9. november 2001, anså disse foranstaltninger for at være forenelige med EF-rammebestemmelserne for statsstøtte i landbrugssektoren (2000-2006) og EF-rammestemmelserne for statsstøtte til reklame for landbrugsprodukter og visse varer uden for bilag I. De har oplyst, at Interbev i den periode, der er tale om i denne afgørelse, finansierede disse foranstaltninger vedrørende reklame, teknisk bistand samt forskning og forsøg under omstændigheder svarende til dem, der er beskrevet i brevet af 9. november 2001.
4. FORSKNING OG TEKNISK BISTAND IVÆRKSAT GENNEM FNE
(60)
Med hensyn til FNE har de franske myndigheder givet følgende redegørelse i sit svar på beslutningen om at indlede proceduren (den 8. og 10. oktober 2003).
(61)
FNE-midlerne er blevet anvendt til foranstaltninger i forbindelse med teknisk bistand og anvendt forskning. De franske myndigheder har bekræftet, at disse foranstaltninger var tilrettelagt i overensstemmelse med punkt 14 og 17 i EF-rammebestemmelserne for statsstøtte i landbrugssektoren (2000-2006).
(62)
Det skal indledningsvis præciseres, at de midler, som FNE tilvejebragte, blev anvendt til følgende foranstaltninger:
a)
fælles foranstaltninger med henblik på forædling
b)
et edb-system til forvaltning af husdyrbrugenes informationssystemer
c)
anvendt forskning
d)
økonomiske analyser
e)
andre foranstaltninger.
4.1. DET GENETISKE OMRÅDE
(63)
På det genetiske område deltager FNE kun i visse fælles foranstaltninger, der iværksættes som led i den nationale forædlingsordning og fastlægges af den nationale forædlingskommission (Commission nationale d’amélioration génétique - CNAG), der består af repræsentanter for staten, industrifolk, forskere og akademikere.
(64)
FNE’s midler anvendes hovedsageligt til finansiering af foranstaltninger, der iværksættes af den genetiske afdeling under Institut de l’élevage (avlsinstituttet), hvis primære opgave er at yde støtte til de avlsorganisationer, der arbejder med forædling af drøvtyggere, udarbejde, ajourføre og videreudvikle specifikationer for arbejdsprocedurer, kontrollere valoriserings- og registreringsprocedurerne for de fælles datakæder, der er nødvendige for at foretage genetisk vurdering af avlsdyr, tilpasse indekseringsprocedurerne i samarbejde med INRA (det nationale institut for landbrugsforskning), iværksætte procedurer for dataudveksling på internationalt plan og udsende officielle indekser i Frankrig.
4.2. FORNYELSE OG UDVIKLING AF INFORMATIONSSYSTEMERNE INDEN FOR HUSDYRAVLEN
(65)
FNE medvirker gennem sin foranstaltning til fornyelse og udvikling af informationssystemerne inden for husdyravlen til fornyelsen af det genetiske informationssystem (SIG). Fornyelsen, der gik i gang i 1995, er nødvendig for at modernisere det fælles informationssystem, der har været i brug i over 20 år, og for at strømline det med henblik på at forvalte de genetiske data mere effektivt. Systemet vil samtidig få tilført de nye funktionaliteter, der kræves af hensyn til indekseringen og for at holde omkostningerne nede.
(66)
FNE har desuden medvirket i en analyse af den økonomiske, tekniske og juridiske gennemførlighed af et planlagt professionelt informationssystem inden for husdyravlen (SPIE), der skal sikre den faglige og tværfaglige valorisering af de officielle identifikationsdata og af de øvrige data, der kan valoriseres.
4.3. AKTIVITETER INDEN FOR ANVENDT FORSKNING
(67)
FNE har ydet støtte til forskellige programmer for anvendt forskning og ønsker fortsat at være med til at undersøge spørgsmål, der har generel interesse for husdyrsektoren. Fonden har bl.a. ydet støtte til programmet for anvendt forskning og udbredelse af bioteknologiske reproduktionsmetoder (embryontransplantation, kønssortering, in vitro-befrugtning og kloning). Dette arbejde er rettet mod nye teknikker inden for embryologien, som især er interessante for den fremtidige anvendelse af molekylære markører og arbejdet med markørassisteret selektion. Programmet har ført til langt bedre resultater med klassisk embryontransplantation og gjort det muligt at udvikle og optimere den franske metode til kønssortering af embryoner, udvikle en metode til udtagning af ovocytter vha. ultralyd og forbedre in vitro-befrugtningsteknikken.
(68)
FNE har også deltaget i et pilotforskningsprojekt vedrørende homolog rekombination. Projektet, der blev gennemført af INRA og var baseret på transgenese, drejede sig om kontrolleret modificering af dyregenomer med sigte på at indsætte transgener på et bestemt sted i DNA’et. Det skal gøre det muligt at udskifte gener uden anvendelse af genmodificerede organismer.
(69)
FNE har endvidere deltaget i IDEA-programmet vedrørende elektronisk identifikation af kvæg og får. Fonden har desuden været med til at finansiere en række nationale projekter, der indgik i EU-programmet IDEA. Formålet med projekterne var at opnå en mere pålidelig identifikation af dyrene ved anvendelse af nye elektroniske teknikker.
4.4. ØKONOMISK ANALYSEARBEJDE
(70)
FNE har været med til at finansiere det økonomiske analysearbejde, der var nødvendigt for, at avlsorganisationerne kunne tage fat på de opgaver, der er forbundet med de forskellige reformer af den fælles landbrugspolitik, EU’s udvidelse, de seneste års kriser og udviklingen i de internationale relationer.
(71)
Alle disse analyser gennemføres af GEB-gruppen (groupe économique du bétail) under ledelse af Institut de l’Élevage, som sørger for, at der er sammenhæng i de aktiviteter, der efterspørges af branchen, og at de supplerer eksisterende analyser.
(72)
Der er bl.a. udarbejdet rapporter om konjunkturerne i mejeri- og kødsektoren i såvel Frankrig som Europa, detaljerede månedlige analyser af økonomien i forbindelse med den animalske produktion i Frankrig, Europa og verden og specifikke rapporter om udviklingen i priser og produktionsomkostninger, forhandlingerne inden for EU og WTO mv.
(73)
Det økonomiske observationsorgan, der er oprettet inden for rammerne af GEB, indsamler konkrete oplysninger om husdyrbrugenes drift fra opdrætternes netværk og skaber synergi mellem den makroøkonomiske og den mikroøkonomiske tilgang.
4.5. ANDRE FORANSTALTNINGER
(74)
Herudover yder FNE lejlighedsvis støtte til nye samlende projekter med henblik på at fremme husdyrbrugets tilpasning til den samfundsøkonomiske udvikling som f.eks. kodeksen for god praksis i forbindelse med husdyravl, som er det vigtigste fælles initiativ af denne art inden for Europa, og kommunikationsprojektet vedrørende opdrætterarbejdet, der blev lanceret efter den anden BSE-krise for at forbedre forholdet mellem opdrætterne og borgerne.
4.6. EF’S BESTEMMELSER
(75)
De franske myndigheder har påpeget, at alle de finansierede foranstaltninger er af generel interesse for samtlige kvæg- og fåreavlere. Der er aldrig tale om foranstaltninger, som kun er til gavn for enkelte erhvervsdrivende eller for bestemte grupper af erhvervsdrivende.
(76)
FNE dækker som regel under 50 % af omkostningerne til dette arbejde og denne forskning. For visse projekters vedkommende udgør støtten mere end 50 %, men den overstiger aldrig 100 %.
4.6.1. Teknisk bistand
(77)
Økonomiske analyser finansieres med op til 100 000 EUR pr. opdrætter over en treårig periode, og alle opdrættere skal have adgang til resultaterne af disse analyser.
4.6.2. Anvendt forskning
(78)
De franske myndigheder har oplyst, at dataene fra alle økonomiske analyser og de data, der tilvejebringes i forbindelse med de enkelte forskningsprogrammer, gøres bredt tilgængelige, såfremt der er tale om endelige data. Resultaterne af det arbejde, som fonden har ydet støtte til, offentliggøres og udbredes rutinemæssigt for at sikre, at opdrætterne og avlsorganisationerne får gavn af dem og uhindret adgang til dem.
(79)
Resultaterne udbredes ad to store kanaler, nemlig de faglige avlsorganisationer og avlsinstituttet, der udgiver en lang række tekniske og økonomiske publikationer rettet mod opdrættere og teknikere.
(80)
Eftersom arbejdet er af generel interesse, er der ingen regler om kommerciel udnyttelse af resultaterne. Det er samtlige kvæg- og fåreavlere, der er de egentlige modtagere, og som får stillet de teoretiske og praktiske resultater af arbejdet til rådighed.
(81)
De finansierede analyser giver ikke anledning til nogen direkte betaling til producenter eller forarbejdningsvirksomheder.
5. AFGIFTER PÅ DYR OG KØD, DER IMPORTERES
5.1. INTERBEV-AFGIFTERNE
(82)
Med hensyn til beskatningen af kød, der indføres til Frankrig fra bedrifter i andre medlemsstater eller tredjelande, har Kommissionen på grundlag af de oplysninger, som de franske myndigheder flere gange har fremlagt, kunnet konstatere, at de tværministerielle bekendtgørelser om udvidelse af brancheaftalerne fra 1995 og 2001 hele tiden har udelukket importeret kød fra afgifternes anvendelsesområde.
5.2. FNE-AFGIFTERNE
(83)
Kommissionen havde endelig gjort opmærksom på, at afgiften til fordel for FNE kunne anvendes for dyr, der var opdrættet uden for det nationale område, men blev indført til Frankrig for at blive slagtet.
(84)
De franske myndigheder erkendte i deres brev af 6. oktober 2003, at denne indvending var berettiget set i forhold til de fællesskabsretlige principper. De lovede derfor at ændre aftalen, så den ikke omfattede afgifter på dyr, der opdrættes uden for det nationale område, men indføres til Frankrig for at blive slagtet. De franske myndigheder oplyste, at de ville sende den nye tekst til Kommissionen, så snart den nye aftale var blevet udarbejdet og underskrevet.
(85)
De tilføjede dog, at indførslen af levende dyr i praksis var beskeden og ikke medførte nogen risiko for konkurrencefordrejning. Toldmyndighederne har oplyst, at der med hensyn til »fuldvoksent kvæg« blev indført 24 933 dyr i 2001 og 22 250 dyr i 2002. Eftersom der blev slagtet ca. 4 mio. dyr i Frankrig, udgjorde antallet af indførte levende dyr kun 0,58 % af det samlede antal slagtede dyr. Over 70 % af de indførte dyr var i øvrigt kvalitetsdyr, der blev solgt til en høj pris til et særligt konsumsegment i det nordlige Frankrig. Ser man på den gennemsnitlige importpris for disse dyr (ifølge toldvæsenet: 1,50 EUR/kg levendevægt svarende til 2,50 EUR/kg nettovægt), udgjorde FNE-afgiften på disse dyr kun ca. en tusindedel af dyrets værdi.
(86)
De franske myndigheder mener for det første, at de obligatoriske frivillige afgifter, der er blevet opkrævet, har været minimale, fordi der sjældent og senere slet ikke blev betalt afgift for importerede dyr, og for det andet, at den obligatoriske frivillige afgift udgjorde en så beskeden del af dyrenes værdi, at den ikke kunne medføre konkurrencefordrejning. I deres brev af 24. maj 2011 kom de franske myndigheder med en række konkrete eksempler på afgiftsberegninger og virksomhedsopgørelser, som viste, at der kunne ydes refusion i visse tilfælde, men at det ikke skete altid.
(87)
I brevet af 13. september 2005 og 24. maj 2011 bekræftede de franske myndigheder, at der fra 2003 kun blev opkrævet FNE-afgift af dyr, der var opdrættet og slagtet i Frankrig (20).
6. AFGIFTER PÅ DYR OG KØD, DER FORSENDES TIL ANDRE MEDLEMSSTATER
6.1. INTERBEV-AFGIFTERNE
(88)
Hvad angår afgiften på kød, der forsendes til andre medlemsstater, henviste Kommissionen til, at det kunne medføre forskelsbehandling, at der ikke blev taget hensyn til, at visse afgiftspligtige produkter blev sendt ud af landet, i afgiftsordningen. Kommissionen var også bange for, at en sådan foranstaltning kunne begunstige indenlandske produkter, der afsættes i Frankrig.
(89)
Som det fremgår af betragtning 16 ff., blev kødprodukter, som blev forsendt til andre medlemsstater, pålagt en obligatorisk frivillig afgift på 0,0126 EUR/kg og efter vedtagelsen af brancheaftalen af 12. juni 2001 en obligatorisk frivillig afgift på 0,024 EUR/kg. I denne aftale var der desuden fastsat en refusionssats på 0,010 EUR/kg.
(90)
Med hensyn til obligatoriske frivillige afgifter på dyr, der forsendes til andre medlemsstater, argumenterede de franske myndigheder i deres brev af 24. maj 2011 for, at de obligatoriske frivillige afgifter stod i rimeligt forhold til fordelene ved de foranstaltninger, der blev finansieret af disse afgifter.
(91)
De franske myndigheder forklarede, at de levende dyr, der blev sendt ud af landet, var fedekalve. Som det ses af betragtning 17 ff., blev disse dyr pålagt en obligatorisk frivillig afgift, der var beregnet pr. dyr og ikke pr. kg kød.
(92)
De franske myndigheder fremlagde derfor en beregning, der gjorde det muligt at sammenligne afgiften pr. dyr med afgiften pr. kilogram. Det fremgik således af brancheaftalen af 25. juli 1995, at den obligatoriske frivillige afgift ved slagtning var på 0,084 FRF/kg slagtevægt, og at den obligatoriske frivillige afgift ved forsendelse af levende dyr var på 7 FRF pr. dyr for voksent kvæg (§ 4). En fedekalv vejer mellem 250 og 280 kg levendevægt, hvilket i gennemsnit svarer til 163 kg kød (65 %). Afgiften på 7 FRF pr. dyr svarede derfor til en afgift på 0,042 FRF/kg, hvilket var det halve af kødafgiften.
(93)
Den samme omregningsmetode blev anvendt i brancheaftalen af 12. juni 2001. Der var fastsat følgende beløb (i euro): en obligatorisk frivillig afgift ved slagtning på 0,024 EUR/kg slagtevægt (§ 2) og en obligatorisk frivillig afgift ved forsendelse af levende dyr på 1,7 EUR/dyr for voksent kvæg (§ 4). Afgiften på 1,7 EUR/dyr for voksent kvæg svarede til en afgift på 0,0104 EUR/kg, hvilket var det halve af kødafgiften.
(94)
De franske myndigheder anslår, at de samlede indtægter (38 136 670 EUR) fra den obligatoriske frivillig afgift på produkter, der forsendes til andre medlemsstater, (levende dyr og kød) udgjorde 15 % af de samlede indtægter fra alle de obligatoriske frivillige afgifter, som Interbev opkrævede mellem 1995 og 2004 (dvs. 252 855 282 EUR). Ser man på hele perioden fra 1995 til 2004, mener de franske myndigheder, at de nævnte indtægter stod i rimeligt forhold til foranstaltningerne til fordel for produkter, der blev forsendt til andre medlemsstater.
(95)
De franske myndigheder har desuden oplyst, at dyr og kød, der blev sendt ud af Frankrig, både var omfattet af foranstaltninger uden for landets grænser, som tegnede sig for 21 490 848 EUR, og af foranstaltninger, der var til gavn for alle dyr og produkter uanset bestemmelsesstedet. De franske myndigheder anslår, at det ud af samtlige foranstaltninger, der var til gavn for alle dyr og produkter, svarende til et beløb på 91 231 075 EUR kun var 28 280 000 EUR, der gik til finansiering af foranstaltninger uden for det nationale område.
(96)
Dyr og produkter, der eksporteres, var navnlig genstand for salgsfremmende foranstaltninger (f.eks. internationale messer, faglige kampagner og pr-foranstaltninger, den grønne uge i Berlin og et opskæringskursus i udlandet). De foranstaltninger, der var rettet mod alle dyr og produkter, både på det franske og udenlandske marked, bestod især af reklameforanstaltninger, herunder kampagner for »europæisk kvalitetsoksekød«, slagtebiprodukter og »kødracer«, og en række foranstaltninger vedrørende forskning i fødevaresikkerhed, dyrevelfærd, kvalitetsstyring, kvalificering af produkter og metoder til certificering eller sporing af oksekød. Resultaterne af denne forskning er gjort bredt tilgængelige både i og uden for Frankrig.
(97)
De franske myndigheder mener, at de produkter, der blev forsendt til andre lande, samlet set var omfattet af brancheforanstaltninger i størrelsesordenen 49 770 000 EUR. Dette beløb skal sammenholdes med de obligatoriske frivillige afgifter, der skulle betales, dvs. 38 136 670 EUR. De obligatoriske frivillige afgifter, der blev pålagt eksporterede franske produkter i perioden 1995-2004, var passende i forhold til de fordele, der var forbundet med de foranstaltninger, Interbev finansierede.
6.2. FNE-AFGIFTERNE
(98)
De franske myndigheder oplyste i deres brev af 13. september 2005, at der ikke blev opkrævet afgifter til fordel for FNE af produkter, der blev forsendt til andre lande.
IV VURDERING AF STØTTEN
(99)
Artikel 107 og 108 i TEUF finder anvendelse på alle de landbrugsprodukter i bilag I til traktaten, som er underlagt en fælles markedsordning (alle landbrugsprodukter bortset fra hestekød, honning, kaffe, landbrugsalkohol, eddike baseret på alkohol og kork) i overensstemmelse med de forskellige forordninger, der regulerer de enkelte fælles markedsordninger.
1. ER DER TALE OM STØTTE I HENHOLD TIL ARTIKEL 107, STK. 1, I TEUF?
(100)
Ifølge artikel 107, stk. 1, i TEUF er bortset fra de undtagelser, der er hjemlet i denne traktat, statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med det indre marked i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.
(101)
Artikel 107-109 i TEUF fandt på daværende tidspunkt anvendelse på oksekødssektoren i henhold til artikel 40 i Rådets forordning (EF) nr. 1254/1999 (21) om den fælles markedsordning for oksekød. Inden vedtagelsen af sidstnævnte forordning fandt de anvendelse på denne sektor i henhold til artikel 24 i Rådets forordning (EØF) nr. 805/68 af 27. juni 1968 om den fælles markedsordning for oksekød (22). De fandt anvendelse på sektoren for fåre- og gedekød i henhold til artikel 23 i Rådets forordning (EF) nr. 2529/2001 af 19. december 2001 om den fælles markedsordning for fåre- og gedekød (23). Inden vedtagelsen af sidstnævnte forordning fandt de anvendelse på denne sektor i henhold til artikel 22 i Rådets forordning (EF) nr. 2467/98 af 3. november 1998 om den fælles markedsordning for fåre- og gedekød (24) og inden vedtagelsen af denne forordning i henhold til artikel 27 i Rådets forordning (EØF) nr. 3013/89 af 25. september 1989 om den fælles markedsordning for fåre- og gedekød (25).
(102)
Artikel 107-109 i TEUF finder på nuværende tidspunkt anvendelse på de to sektorer, der er nævnt i betragtning 32 ff. til denne afgørelse, i henhold til artikel 180 i Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 af 22. oktober 2007 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om særlige bestemmelser for visse landbrugsprodukter (fusionsmarkedsordningen) (26) (27).
1.1. ER DER TALE OM EN SELEKTIV FORDEL?
(103)
Domstolen har fastslået, at foranstaltninger, som - uanset hvilken form de end måtte have - direkte eller indirekte favoriserer visse virksomheder, eller som skal anses for en økonomisk fordel, som den begunstigede virksomhed ikke ville have opnået under sædvanlige markedsvilkår, anses for at være støtte (28). I den foreliggende sag har støtten begunstiget visse virksomheder, som beskæftiger sig med kvæg- eller fåreavl, idet der er truffet foranstaltninger, som kan være til fordel for de producenter eller sektorer, der repræsenteres af Interbev.
(104)
Ifølge Domstolens praksis anses støtte desuden for at foreligge ved indgreb, der under forskellige former letter de byrder, som normalt belaster en virksomheds budget, og derved, uden at være tilskud i ordets egentlige forstand, er af samme art og har tilsvarende virkninger (29).
(105)
For at afgøre, om der er tale om en fordel, er det nødvendigt at se på, hvem der eventuelt har haft gavn af foranstaltningerne til fordel for kødsektoren, samt på de omhandlede brancheaftaler og deres finansiering. I den foreliggende sag har støtten begunstiget visse virksomheder, som beskæftiger sig med kvæg- eller fåreavl, idet der er truffet foranstaltninger, som kan være til fordel for producenterne i branchen.
1.2. STATSSTØTTE ELLER STØTTE YDET VED HJÆLP AF STATSMIDLER
(106)
Det fremgår af Domstolens praksis, at betingelsen for at anse en fordel for statsstøtte, for det første er, at den ydes direkte eller indirekte ved hjælp af statsmidler, og for det andet, at den kan tilregnes staten (30).
(107)
Med hensyn til de omhandlede afgifters art (obligatoriske frivillige afgifter) finder Kommissionen, at der er tale om skattelignende afgifter, dvs. offentlige midler. Kommissionen har baseret sin vurdering på følgende betragtninger.
(108)
Det skal indledningsvis understreges, at det fremgår af fast retspraksis og navnlig af præmis 139 i Salvat-dommen (31), at sondringen mellem private og offentlige organer ikke er »afgørende for at fastslå, hvorvidt traktatens regler vedrørende statsstøtte skal anvendes«. I Ladbroke-dommen (32) bekræftes det endvidere meget klart, at artikel 107, stk. 1, i TEUF »omfatter alle økonomiske midler, som den offentlige sektor faktisk kan anvende til at støtte virksomheder, uden at det har nogen betydning, om disse midler permanent er en del af den pågældende sektors formue. Selv om beløbene […] ikke permanent besiddes af det offentlige, er derfor den omstændighed, at de hele tiden kan kontrolleres af det offentlige og således står til rådighed for de kompetente nationale myndigheder, tilstrækkelig til at karakterisere dem som statsmidler og til at henføre foranstaltningen under anvendelsesområdet for traktatens artikel [107], stk. 1«.
(109)
I lyset af denne retspraksis mener Kommissionen for det første ikke, at der, når de pågældende obligatoriske frivillige afgifter består af bidrag fra den private sektor og ikke hele tiden står til rådighed for staten, er tilstrækkeligt grundlag for at konkludere, at de falder uden for anvendelsesområdet for artikel 107, stk. 1, i TEUF. Kommissionen skal i den forbindelse også undersøge, om staten fører kontrol med provenuet af de pågældende obligatoriske frivillige afgifter, og om staten har mulighed for at bestemme, hvilke støtteforanstaltninger der skal finansieres af disse midler.
(110)
I det omhandlede tilfælde har Kommissionen hæftet sig ved, at regeringens samtykke i form af godkendelsen af Interbev er nødvendig for, at der kan indføres obligatoriske frivillige afgifter. Selv om Interbev er en privatretlig organisation, har den derfor kun beføjelse til at indføre obligatoriske frivillige afgifter i den relevante sektor, såfremt staten har godkendt dens funktion og dens målsætninger (jf. betragtning 14 til denne afgørelse).
(111)
Det bestemmes desuden i Code rural, at afgifterne bliver obligatoriske for alle medlemmer af det berørte erhverv, så snart de er blevet udvidet ved en tværministeriel bekendtgørelse (jf. betragtning 10 til denne afgørelse). Det følger heraf, at myndighederne er nødt til at vedtage en retsakt, for at denne type af afgifter kan få fuld virkning (33).
(112)
Kommissionen har på denne baggrund fastslået, at de omhandlede obligatoriske frivillige afgifter (CVO-afgifter) kan anses for at være underlagt statens kontrol og for at udgøre statsmidler.
(113)
For det andet anvendes provenuet af CVO-afgifterne i overensstemmelse med branchens målsætninger og funktion som anført i Code rural (jf. betragtning 7-10). Staten har således mulighed for at bestemme, hvordan provenuet af de obligatoriske frivillige afgifter skal anvendes med henblik på at finansiere de støtteforanstaltninger, der iværksættes af Interbev. De fordele, der indrømmes af Interbev, kan derfor tilregnes staten.
(114)
Det skal desuden bemærkes, at Domstolen i sag C-345/02, Pearle (34), pegede på en række kriterier, der kan anvendes ved afgørelsen af, om skattelignende afgifter skal betragtes som statsmidler, der kan tilregnes staten, når de i det væsentlige indsamles af en brancheorganisation til fordel for dens medlemmer.
(115)
Ifølge de parametre, som Domstolen foreslog i denne sag, betragtes obligatoriske bidrag, som opkræves af en organisation, der repræsenterer virksomhederne i visse erhvervssektorer, ikke som statsmidler, hvis de følgende betingelser er opfyldt:
a)
Den pågældende foranstaltning fastlægges af en brancheforening, der repræsenterer virksomhederne og arbejdstagerne i sektoren og ikke virker som instrument for gennemførelsen af statslige politikker.
b)
Den omhandlede foranstaltnings målsætninger finansieres udelukkende ved bidrag fra virksomhederne i sektoren.
c)
Finansieringsmåden og bidragenes procentandel og/eller størrelse fastlægges i brancheforeningen af repræsentanter for arbejdsgiverne og arbejdstagerne uden indgriben fra statens side.
d)
Bidragene anvendes med det bestemte formål at finansiere foranstaltningen uden mulighed for statslig indgriben.
(116)
Det er imidlertid klart, at den aktuelle foranstaltning ikke opfylder alle betingelserne i Pearle-dommen. Interbevs eksistens, funktion og opgaver er således reguleret i den nationale lovgivning (jf. betragtning 10 og 14), og den kan ikke finansieres af den obligatoriske frivillige afgift uden statens medvirken (jf. betragtning 10). Det bestemmes endvidere i § 632-2-1 i Code rural, at brancheorganisationerne medvirker til at gennemføre Frankrigs og EU’s økonomiske politik, og at de kan begunstiges ved tildeling af offentlig støtte. Interbev kan derfor anses for et instrument for gennemførelsen af en politik, der støttes af staten, med henblik på at iværksætte aktiviteter af generel interesse for branchen (jf. betragtning 40 og 61 ff.). Som det fremgår af Interbevs vedtægter, kan staten desuden yde direkte tilskud til brancheorganisationens budget. Endelig kan det med hensyn til de finansierede forskningsaktiviteters generelle interesse (jf. betragtning 10) ikke fastslås med sikkerhed, om det altid er de afgiftspligtige, der får gavn af støtten.
(117)
Kommissionen konkluderer ud fra ovenstående betragtninger, at de omhandlede foranstaltninger kan tilregnes staten og finansieres med statsmidler.
1.3. PÅVIRKNING AF SAMHANDELEN OG KONKURRENCEFORDREJNING
(118)
For at være omfattet af artikel 107, stk. 1, i TEUF skal støtten endvidere påvirke konkurrencevilkårene og samhandelen mellem medlemsstaterne. Det forudsætter, at støttemodtageren udøver en økonomisk aktivitet.
(119)
For at afgøre, om støtten falder ind under anvendelsesområdet for artikel 107, stk. 1, i TEUF skal det endelig fastslås, om den kan påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne og medføre konkurrencefordrejning.
(120)
Domstolen har slået fast, at når en fordel, der indrømmes af en medlemsstat, styrker bestemte virksomheders position i forhold til andre virksomheder, som de konkurrerer med i samhandelen inden for Fællesskabet, må det antages, at denne samhandel påvirkes af støtten (35), hvilket er tilstrækkeligt til at påvise, at der foreligger konkurrencefordrejning.
(121)
Det forhold, at der er samhandel mellem medlemsstaterne inden for kødsektoren, synes at være påvist i og med, at der findes en fælles markedsordning for sektoren (36). Til eksempel udgjorde Frankrigs samhandel med Fællesskabet hvad angår kødprodukter ca. 15 % af den samlede EU-handel med disse produkter (37).
(122)
Den tildelte støtte kan derfor påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne, fordi den begunstiger den nationale produktion på bekostning af produktionen i andre medlemsstater. Kødsektoren var på tidspunktet for de faktiske omstændigheder, der er genstand for denne afgørelse, ekstremt følsom over for konkurrence på fællesskabsplan og dermed meget sårbar over for enhver foranstaltning til fordel for produktionen i hvilken som helst medlemsstat.
1.4. KONKLUSION OM, HVORVIDT DER ER TALE OM STØTTE SOM OMHANDLET I ARTIKEL 107, STK. 1, I TEUF
(123)
Kommissionen finder på grundlag af det ovenfor anførte, at de foranstaltninger, der er truffet til fordel for støttemodtagerne, giver dem en fordel, som andre erhvervsdrivende ikke kan nyde godt af, og fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder og visse produktioner, for så vidt som de kan påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne.
(124)
Kommissionen konkluderer på denne baggrund, at den omhandlede foranstaltning er omfattet af artikel 107, stk. 1, i TEUF og udgør statsstøtte.
2. UNDERSØGELSE AF STØTTENS FORENELIGHED MED DET INDRE MARKED
2.1. AFGØRELSENS RÆKKEVIDDE
(125)
De franske myndigheder mener som tidligere nævnt (jf. betragtning 56), at den foreliggende afgørelse kun bør omhandle brancheaftalen af 12. juni 2001.
(126)
I forbindelse med sag NN 34/95 var Kommissionen ikke i besiddelse af oplysninger om FNE-afgifterne og om finansieringen af den støtte, der var tale om (38). Den tog desuden kun stilling til den investeringsstøtte, der var ydet til visse opdrættere, bl.a. for at de kunne anskaffe deres første dyr. Kommissionen tog heller ikke stilling til ordningen med obligatoriske frivillige afgifter eller til støtten til forædling, det genetiske informationssystem, bioteknologien eller de økonomiske analyser og heller ikke til de foranstaltninger vedrørende salgsfremme, teknisk bistand samt forskning og forsøg, der blev finansieret af Interbev-afgifterne, og som ikke blev anmeldt i henhold til artikel 108, stk. 3, i TEUF.
(127)
Frankrig nævnte disse foranstaltninger i sit brev af 29. april 1996 vedrørende sag NN 49/96, men kun hvad angår FNE’s aktiviteter.
(128)
I sit svar på dette brev (skrivelse VI/021559 af 30. maj 1996) anmodede Kommissionen imidlertid om supplerende oplysninger for at få præciseret arten og rækkevidden af de økonomiske redskaber, der blev taget i brug for at fremme omstruktureringen af de avlsorganisationer, der medvirkede til identificering og udvælgelse af dyr, samt udviklingsforanstaltningerne. Kommissionen bad også de franske myndigheder om at udfylde et uddybende skema. Myndighederne fulgte imidlertid ikke op på dette brev, og Kommissionen tog aldrig stilling til, om de pågældende aktiviteter var forenelige med det indre marked. Kommissionen indledte proceduren efter artikel 108, stk. 2, i TEUF over for den omhandlede støtte ved brev af 9. juli 2003 (39).
(129)
Brancheaftalen af 15. juni 1994 til fordel for husdyrbrugsfonden og af 18. december 1995 til fordel for Interbev og den statsstøtte, der er blevet finansieret ved hjælp af disse aftaler, skal således stadig undersøges ud fra reglerne om statsstøtte, eftersom de ikke er blevet godkendt af Kommissionen.
(130)
Den foreliggende afgørelse vedrører derfor både aftalen af 15. juni 1994 til fordel for FNE og af 18. december 1995 til fordel for Interbev. Da Kommissionen gennemgik disse aftaler, tog den ikke stilling til de foranstaltninger, der blev finansieret af de nævnte brancheafgifter.
(131)
De franske myndigheder har som nævnt i betragtning 57 indirekte accepteret denne fortolkning.
2.2. ANVENDELSEN AF ARTIKEL 107, STK. 3, I TEUF
(132)
Der er i artikel 107 i TEUF fastsat en række undtagelser fra det generelle princip om, at statsstøtte er uforenelig med TEUF, selvom flere af disse undtagelser - navnlig dem i stk. 2 - tydeligvis ikke finder anvendelse. De franske myndigheder har heller ikke påberåbt sig disse undtagelser.
(133)
De i artikel 107, stk. 3, omhandlede undtagelser bør fortolkes strengt ved enhver analyse af støtteprogrammer med regionalt eller sektorspecifikt sigte eller eksempler på individuel anvendelse af generelle støtteordninger. De kan bl.a. kun anvendes, når Kommissionen har mulighed for at fastslå, at støtten er nødvendig for at opfylde et af de berørte mål. Det modsatte ville være ensbetydende med at tillade forstyrrende indgreb i samhandelen mellem medlemsstaterne og fordrejning af konkurrencevilkårene i strid med Fællesskabets interesse, hvilket samtidig ville give de erhvervsdrivende i visse medlemsstater urimelige fordele.
(134)
Kommissionen er af den opfattelse, at den omhandlede støtte ikke sigter mod at fremme den økonomiske udvikling i et område, hvor levestandarden er usædvanlig lav, eller hvor der hersker en alvorlig underbeskæftigelse i henhold til artikel 107, stk. 3, litra a). De sigter endvidere ikke mod at fremme virkeliggørelsen af vigtige projekter af fælleseuropæisk interesse eller afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i en medlemsstats økonomi som omhandlet i artikel 107, stk. 3, litra b). Støtten sigter heller ikke mod at fremme kulturen eller bevare kulturarven som omhandlet i traktatens artikel 107, stk. 3, litra d).
(135)
Det fremgår imidlertid af artikel 107, stk. 3, litra c), at støtteordninger kan betragtes som forenelige med det indre marked, når de har til formål at fremme udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner, og de ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse. Støtten skal bidrage til udviklingen i den pågældende sektor, for at undtagelsesbestemmelsen i den nævnte artikel kan bringes i anvendelse.
2.3. FASTLÆGGELSE AF DE RAMMEBESTEMMELSER, DER GÆLDER FOR IKKE-ANMELDTE FORANSTALTNINGER
(136)
Ifølge punkt 194 i EF-rammebestemmelserne for statsstøtte til landbrug og skovbrug og Kommissionens meddelelse om fastlæggelse af reglerne for vurdering af ulovlig statsstøtte (40) skal ulovlig støtte som omhandlet i artikel 1, litra f), i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 (41) bedømmes efter de regler og rammebestemmelser, der var gældende på det tidspunkt, hvor støtten blev tildelt (42).
(137)
De særlige rammebestemmelser for landbrugssektoren trådte i kraft den 1. januar 2000. Enhver støtte, der er tildelt efter denne dato, skal derfor vurderes efter de rammebestemmelser, der var gældende i det pågældende tidsrum. Fra den 1. januar 2000 til den 31. december 2006 var det EF-rammebestemmelserne for statsstøtte i landbrugssektoren, der var gældende. Fra den 1. januar 2007 finder EF-rammebestemmelserne for statsstøtte til landbrug og skovbrug for 2007-2013 anvendelse.
(138)
Derimod skal enhver støtte, der er tildelt inden denne dato, i givet fald bedømmes ud fra de regler og den praksis, der var gældende inden den 1. januar 2000.
2.4. DE OBLIGATORISKE FRIVILLIGE AFGIFTERS OVERENSSTEMMELSE MED SYSTEMET MED FÆLLES MARKEDSORDNINGER
(139)
Med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt de obligatoriske frivillige afgifter er i overensstemmelse med systemet med fælles markedsordninger, jf. dommen af 22. maj 2003 i Freskot-sagen (43), mener Kommissionen ikke, at de obligatoriske frivillige afgifter i dette tilfælde har nogen direkte eller indirekte betydning for slutprodukternes pris, eftersom produktpriserne fastsættes på det frie marked og ikke påvirkes af afgifterne. Afgiftsbyrden på kødprodukter og husdyr udlignes således af den fordel, der er forbundet med de finansierede aktiviteter. Det må derfor antages, at afgifterne påvirker priserne i meget begrænset omfang.
(140)
På grundlag af de foreliggende oplysninger giver finansieringen af denne ordning ikke anledning til at gøre indsigelse.
2.5. GENNEMGANG AF FORANSTALTNINGERNE EFTER DE GÆLDENDE BESTEMMELSER
2.5.1. Foranstaltninger iværksat ved hjælp af kødafgifterne
2.5.1.1. Salgsfremme
(141)
Hvad angår salgsfremstød skal foreneligheden af den støtte, der blev ydet inden den 1. januar 2002, efterprøves ud fra rammeordningen for statsstøtte til reklame for landbrugsprodukter og visse varer, der ikke henhører under EF-traktatens bilag II (44), og foreneligheden af den støtte, der er ydet efter denne dato, skal efterprøves ud fra EF-rammebestemmelserne for statsstøtte til reklame for produkter opført i EF-traktatens bilag I og visse produkter uden for bilag I (45).
(142)
Rammeordningen fra 1987 og rammebestemmelserne fra 2002 bygger reelt på de samme principper. De indeholder en række negative og positive kriterier, der skal overholdes af samtlige nationale støtteordninger. Der må således ikke ydes støtte til reklameforanstaltninger, som er i strid med artikel 34 i TEUF eller med den afledte EU-ret, og heller ikke til foranstaltninger, der tager sigte på bestemte virksomheder. Ud fra de oplysninger, som de franske myndigheder har fremsendt, kan det konkluderes, at de pågældende foranstaltninger tjener formål, der opfylder flere af de positive kriterier i rammeordningen og rammebestemmelserne, eftersom nogle af dem har til formål at komme af med overskydende landbrugsprodukter, og andre har til formål at fremme produkter af høj kvalitet og sunde fødevarer.
(143)
De franske myndigheder har desuden forklaret, at budskaberne i reklameforanstaltningerne ikke har til formål at afholde forbrugerne fra at købe produkter fra andre medlemsstater eller at give forbrugerne et negativt billede af disse produkter, og at de ikke begunstiger et mærke fra en bestemt virksomhed eller en enkelt producent.
(144)
Med hensyn til loftet over støtten kan reklameforanstaltninger finansieres af statsmidler med op til 50 %. De resterende udgifter skal afholdes af de begunstigede faglige organisationer og brancheforeninger gennem frivillige afgifter, skattelignende afgifter eller obligatoriske afgifter. I det foreliggende tilfælde finansieres foranstaltningerne i deres helhed af skattelignende afgifter, og de erhvervsdrivendes bidrag til kampagnerne når i sagens natur op på 50 % af udgifterne hertil.
(145)
Kommissionen finder, at den offentlige støtte til finansiering af salgsfremmende foranstaltninger i det foreliggende tilfælde opfyldte kriterierne i de gældende fællesskabsbestemmelser på området.
2.5.1.2. Teknisk bistand
(146)
Foreneligheden af den støtte til teknisk bistand, der blev ydet inden den 1. januar 2000, skal bedømmes ud fra Kommissionens praksis, som er inspireret af forslaget om nyttige foranstaltninger vedrørende national støtte til husdyravl og husdyravlsprodukter (46), og foreneligheden af den støtte, der er ydet efter denne dato, skal bedømmes ud fra rammebestemmelserne for landbruget (47).
(147)
Kommissionens gældende praksis før 2000 og de rammebestemmelser for landbruget, der blev vedtaget i 2000, bygger i al væsentlighed på samme principper. For teknisk bistand i form af information og regnskabshjælp, udbredelse af nye teknikker i videre kredse og uddannelse af landbrugsmedarbejdere er det således tilladt at yde støtte på op til 100 % af de støtteberettigede udgifter.
(148)
Med vedtagelsen af rammebestemmelserne i 2000 blev der indføjet en ny betingelse om, at støtteforanstaltningerne skal kunne udnyttes af alle støtteberettigede i det pågældende område baseret på objektivt fastsatte betingelser, og at det samlede støttebeløb, der udbetales, ikke må overstige 100 000 EUR pr. støttemodtager i løbet af en treårig periode eller, når der er tale om små og mellemstore virksomheder, 50 % af de støtteberettigede omkostninger. De franske myndigheder har forklaret, at kriteriet om, at aktiviteterne skal være tilgængelige for alle potentielt interesserede erhvervsfolk, er opfyldt til fulde. Kommissionen vurderer på grundlag af de oplysninger, de franske myndigheder har fremsendt, navnlig om det meget store antal støttemodtagere, at kriteriet om støtteloftet er opfyldt.
(149)
Kommissionen finder, at den offentlige støtte til finansiering af teknisk bistand i det foreliggende tilfælde opfyldte kriterierne i de gældende fællesskabsbestemmelser på området.
2.5.1.3. Forskning og forsøg
(150)
Hvad angår foranstaltninger vedrørende forskning og forsøg skal foreneligheden af den støtte, der er tildelt inden den 1. januar 2000, efterprøves ud fra EF-rammebestemmelserne for statsstøtte til forskning og udvikling og Kommissionens meddelelse om ændring af nævnte rammebestemmelser, og foreneligheden af den støtte, der er tildelt efter denne dato, skal efterprøves ud fra rammebestemmelserne for landbruget, som i punkt 17 henviser til de førstnævnte rammebestemmelser.
(151)
Det præciseres i EF-rammebestemmelserne, at en støttesats på op til 100 % kan være forenelig med det indre marked selv i tilfælde, hvor F&U udføres af virksomheder, forudsat at følgende fire betingelser er opfyldt i hvert enkelt tilfælde:
a)
Støtten skal være af generel interesse for den specielt berørte sektor og må ikke medføre urimelig forvridning af konkurrencen i andre sektorer.
b)
Der skal offentliggøres oplysninger i relevante dagblade/tidsskrifter, der mindst har national udbredelse og ikke er begrænset til medlemmerne af en specifik organisation, så det sikres, at enhver, der måtte være interesseret i arbejdet, umiddelbart kan blive bekendt med, at det udføres eller vil blive udført, og har eller på anmodning får adgang til resultaterne. Disse oplysninger må ikke offentliggøres, efter at de er gjort tilgængelige for medlemmerne af en specifik organisation.
c)
Alle interesserede parter, herunder støttemodtageren, skal have lige adgang, både hvad angår omkostninger og tid, til at udnytte resultaterne af det pågældende arbejde.
d)
Støtten skal opfylde kravene i bilag 2 - »Indenlandsk støtte: grundlaget for fritagelse for nedsættelsesforpligtelserne« til den landbrugsaftale, der blev indgået under de multilaterale handelsforhandlinger i forbindelse med Uruguay-runden (48).
(152)
De franske myndigheder har hertil bemærket, at Interbevs foranstaltninger vedrørende forskning og forsøg er til gavn for alle parter i branchen. Organisationen udbreder den viden, der erhverves, og de tekniske anbefalinger ved afholdelse af kurser og uddeling af dokumentation, redegørelser, resuméer, foldere og elektronisk materiale. Alle opdrættere, slagtere, forarbejdere og sælgere i kvæg- og fåresektoren kan blive orienteret om resultaterne og få adgang til forskningsresuméer på lige fod med alle andre og på samme tidspunkt blot ved at anmode om dem. De franske myndigheder forsikrer endelig, at de omhandlede foranstaltninger ikke giver anledning til nogen direkte betaling til producenter eller forarbejdningsvirksomheder, og at de opfylder de internationale handelskriterier, som Den Europæiske Union har tilsluttet sig.
(153)
Kommissionen finder, at den offentlige støtte til finansiering af foranstaltninger vedrørende forskning og forsøg i det foreliggende tilfælde opfyldte kriterierne i de gældende fællesskabsbestemmelser på området.
2.5.2. Foranstaltninger iværksat af FNE
2.5.2.1. Teknisk bistand
(154)
Hvad angår støtte til teknisk bistand skal foreneligheden af den støtte, der blev ydet inden den 1. januar 2000, efterprøves ud fra Kommissionens praksis, som er inspireret af forslaget om nyttige foranstaltninger vedrørende national støtte til husdyravl og husdyravlsprodukter (49), og foreneligheden af den støtte, der er ydet efter denne dato, skal efterprøves ud fra rammebestemmelserne for landbruget (50).
(155)
Kommissionens gældende praksis før 2000 og de rammebestemmelser for landbruget, der blev vedtaget i 2000, bygger i al væsentlighed på samme principper. For teknisk bistand i form af information og regnskabshjælp, udbredelse af nye teknikker i videre kredse og uddannelse af landbrugsmedarbejdere er det således tilladt at yde støtte på op til 100 % af de støtteberettigede udgifter.
(156)
Med vedtagelsen af rammebestemmelserne i 2000 blev der indføjet en ny betingelse om, at støtteforanstaltningerne skal kunne udnyttes af alle støtteberettigede i det pågældende område baseret på objektivt fastsatte betingelser, og at det samlede støttebeløb, der udbetales, ikke må overstige 100 000 EUR pr. støttemodtager i løbet af en treårig periode eller, når der er tale om små og mellemstore virksomheder, 50 % af de støtteberettigede omkostninger.
(157)
De franske myndigheder har bemærket, at alle de finansierede foranstaltninger er af generel interesse for samtlige kvæg- og fåreavlere. Der er aldrig tale om foranstaltninger, som kun er til gavn for enkelte erhvervsdrivende eller for bestemte grupper af erhvervsdrivende.
(158)
FNE dækker som regel under 50 % af omkostningerne til dette arbejde og denne forskning. For visse projekters vedkommende udgør støtten mere end 50 %, men den overstiger aldrig 100 %.
(159)
Økonomiske analyser finansieres med op til 100 000 EUR pr. opdrætter over en treårig periode, og alle opdrættere skal have adgang til resultaterne af disse analyser.
(160)
Kommissionen finder, at den offentlige støtte til finansiering af teknisk bistand i det foreliggende tilfælde opfyldte kriterierne i de gældende fællesskabsbestemmelser på området.
2.5.2.2. Forskning og forsøg
(161)
Med hensyn til foranstaltninger vedrørende forskning og forsøg skal foreneligheden af den støtte, der er tildelt inden den 1. januar 2000, efterprøves ud fra EF-rammebestemmelserne for statsstøtte til forskning og udvikling og Kommissionens meddelelse om ændring af nævnte rammebestemmelser, og foreneligheden af den støtte, der er tildelt efter denne dato, skal efterprøves ud fra rammebestemmelserne for landbruget, som i punkt 17 henviser til de førstnævnte rammebestemmelser.
(162)
Det præciseres i EF-rammebestemmelserne, at en støttesats på op til 100 % kan være forenelig med det indre marked selv i tilfælde, hvor F&U udføres af virksomheder, forudsat at følgende fire betingelser er opfyldt i hvert enkelt tilfælde:
a)
Støtten skal være af generel interesse for den specielt berørte sektor og må ikke medføre urimelig forvridning af konkurrencen i andre sektorer.
b)
Der skal offentliggøres oplysninger i relevante dagblade/tidsskrifter, der mindst har national udbredelse og ikke er begrænset til medlemmerne af en specifik organisation, så det sikres, at enhver, der måtte være interesseret i arbejdet, umiddelbart kan blive bekendt med, at det udføres eller vil blive udført, og har eller på anmodning får adgang til resultaterne. Disse oplysninger må ikke offentliggøres, efter at de er gjort tilgængelige for medlemmerne af en specifik organisation.
c)
Alle interesserede parter, herunder støttemodtageren, skal have lige adgang, både hvad angår omkostninger og tid, til at udnytte resultaterne af det pågældende arbejde.
d)
Støtten skal opfylde kravene i bilag 2 - »Indenlandsk støtte: grundlaget for fritagelse for nedsættelsesforpligtelserne« til den landbrugsaftale, der blev indgået under de multilaterale handelsforhandlinger i forbindelse med Uruguay-runden.
(163)
I det foreliggende tilfælde gøres dataene fra alle økonomiske analyser og de data, der tilvejebringes i forbindelse med de enkelte forskningsprogrammer, bredt tilgængelige, såfremt der er tale om endelige data. Resultaterne af det arbejde, som fonden har ydet støtte til, offentliggøres og udbredes rutinemæssigt for at sikre, at opdrætterne og avlsorganisationerne får gavn af dem og uhindret adgang til dem.
(164)
Resultaterne udbredes ad to store kanaler, nemlig de faglige avlsorganisationer og avlsinstituttet, der udgiver en lang række tekniske og økonomiske publikationer rettet mod opdrættere og teknikere.
(165)
Eftersom arbejdet er af generel interesse, er der ingen regler om kommerciel udnyttelse af resultaterne. Der opstår derfor ingen spørgsmål om prisen for afståelse af en udnyttelsesret eller betingelserne for adgang til en udnyttelsesret Det er samtlige kvæg- og fåreavlere, der er de egentlige modtagere, og som får stillet de teoretiske og praktiske resultater af arbejdet til rådighed.
(166)
De finansierede analyser giver ikke anledning til nogen direkte betaling til producenter eller forarbejdningsvirksomheder. De opfylder de generelle og specifikke kriterier i bilag 2 - »Indenlandsk støtte: grundlaget for fritagelse for nedsættelsesforpligtelserne« til den landbrugsaftale, der blev indgået i Marrakech under de multilaterale handelsforhandlinger i forbindelse med Uruguay-runden.
(167)
Kommissionen finder, at den offentlige støtte til finansiering af foranstaltninger vedrørende forskning og forsøg i det foreliggende tilfælde opfyldte kriterierne i de gældende fællesskabsbestemmelser på området.
2.6. STØTTENS FINANSIERING
(168)
Statsstøtten finansieres af en skattelignende afgift (obligatoriske frivillige afgifter), og Kommissionen skal derfor både undersøge de finansierede foranstaltninger, dvs. støtten, og den måde, de finansieres på. Domstolen har fastslået (51), at Kommissionen ved undersøgelsen af en støtteforanstaltning, skal tage dens finansieringsmåde i betragtning, hvis denne er en integrerende del af foranstaltningen, og navnlig hvis der er tale om obligatoriske bidrag.
(169)
Finansieringsmåden udgør en integrerende del af støtteforanstaltningen, hvis en række forhold gør sig gældende: Afgiftsprovenuet skal øremærkes til finansiering af støtten og nødvendigvis anvendes til at finansiere denne støtte (52), afgiften skal anvendes til støtteforanstaltningen i henhold til den relevante nationale lovgivning (53), og afgiftens størrelse skal have direkte indvirkning på statsstøttens størrelse (54).
(170)
Hvis disse kriterier anvendes på de pågældende foranstaltninger, betyder det, at Kommissionen skal tage hensyn til følgende forhold. For det første er de obligatoriske afgifter fastlagt i retsgrundlaget for de omhandlede foranstaltninger, dvs. i brancheaftalerne. Det betyder, at de enkelte afgifter udelukkende anvendes til fordel for den pågældende fond og ikke indgår i Interbevs eller statens almindelige budget. Det må derfor antages, at afgiften er øremærket til finansiering af støtten og anvendes til finansiering af støtten i henhold til den gældende nationale lovgivning. For det andet finansieres støtteforanstaltningerne udelukkende ved hjælp af sektorafgifter. Interbev benytter ikke andre finansieringskilder ved finansieringen af de planlagte foranstaltninger. Det kan derfor konkluderes, at afgiftens størrelse har direkte indvirkning på statsstøttens størrelse.
(171)
Kommissionen konkluderer på grundlag af disse forhold, at støttens finansieringsmåde, dvs. de obligatoriske frivillige afgifter, er en integrerende del af støtteforanstaltningen og derfor skal tages i betragtning, når det undersøges, om støtten er lovlig. Denne finansieringsmåde kan være i strid med artikel 110 i TEUF, og Kommissionen kan derfor ikke erklære støtteordningen for lovlig, hvis den fører til forskelsbehandling mellem importerede produkter og indenlandske produkter (55) eller mellem eksporterede produkter og indenlandske produkter (56).
(172)
I det foreliggende tilfælde betales der afgift af den nationale produktion samt af kød og dyr, der eksporteres (som led i de obligatoriske frivillige kødafgifter) og importeres (som led i de obligatoriske frivillige afgifter, der opkræves af FNE).
(173)
Kommissionens undersøgelse vedrører visse aspekter af kødafgifterne og FNE-afgiften, for så vidt som disse afgifter måske vil kunne påvirke samhandelen i Fællesskabet.
2.6.1. Kødafgifterne (Interbev-afgifterne)
2.6.1.1. Importeret kød
(174)
Afgiften på importeret kød var som nævnt i betragtning 82 ikke foreskrevet i den franske lovgivning i perioden fra 1996 til 2004. Den er derfor udelukket fra denne afgørelses anvendelsesområde og udgør ikke statsstøtte som sådan. Den opfylder ikke en af de betingelser, der er anført i betragtning 10, nemlig at der skal være tale om en bindende bestemmelse. Det må på baggrund af det ovenfor anførte fastslås, at de foranstaltninger, der finansieres gennem afgiften på importerede produkter, ikke udgør statsstøtte og derfor ikke er genstand for denne afgørelse.
2.6.1.2. Eksporterede produkter
(175)
Som det fremgår af betragtning 16 ff. (57), har afgiften siden den 1. januar 1996 været lagt på produkter, der forsendes til andre medlemsstater, selv om der i 2001 blev indført en delvis tilbagebetaling af denne afgift. Denne afgift kan ifølge Domstolens praksis medføre forskelsbehandling af eksportørerne, hvis de foranstaltninger, der finansieres af afgiften, ikke kommer eksportørerne til gode og ikke udligner den byrde, som de pålægges (58). Det skal derfor godtgøres, at afgiftsprovenuets anvendelse ikke har fremmet indenlandske produkter, der afsættes i Frankrig, på bekostning af indenlandske produkter, der eksporteres.
(176)
Dyr og produkter, der eksporteres, har navnlig været genstand for salgsfremmende foranstaltninger (f.eks. internationale messer, faglige kampagner og pr-foranstaltninger, den grønne uge i Berlin og et opskæringskursus i udlandet).
(177)
De foranstaltninger, der var rettet mod alle dyr og produkter, både på det franske og udenlandske marked, bestod især af reklameforanstaltninger, herunder kampagner for »europæisk kvalitetsoksekød«, slagtebiprodukter og »kødracer«, og en række foranstaltninger vedrørende forskning i fødevaresikkerhed, dyrevelfærd, kvalitetsstyring, kvalificering af produkter og metoder til certificering eller sporing af oksekød. Resultaterne af denne forskning er gjort bredt tilgængelige både i og uden for Frankrig.
i) Kød og dyr, der forsendes til andre medlemsstater
(178)
Ifølge de franske myndigheder var alle de foranstaltninger, der blev finansieret af obligatoriske frivillige afgifter, ikke til gavn for produkter og dyr, som blev forsendt til andre medlemsstater, alene eller sammen med indenlandske produkter.
(179)
Det er nødvendigt at undersøge, om de produkter, der blev forsendt til andre medlemsstater, fik gavn af brancheorganisationens foranstaltninger år for år og samlet set.
(180)
Tabellen nedenfor viser, hvordan provenuet af de obligatoriske frivillige afgifter (i euro) fordeler sig på Interbevs forskellige foranstaltninger i de enkelte år, og hvor stor en procentdel af foranstaltningerne der var rettet mod eksporteret kød og eksporterede dyr alene eller også var rettet mod indenlandske produkter og dyr.
År
Foranstaltninger til fordel for alle produkter
Foranstaltninger rettet mod indenlandske produkter alene
Foranstaltninger rettet mod eksporterede produkter alene
Alle foranstaltninger i løbet af året
I % af alle finansierede foranstaltninger
(afrundet)
1996
5 517 088,95
13 308 769,70
2 101 111,35
20 926 970,00
36
1997
9 244 861,43
8 723 278,25
2 104 379,32
20 072 518,99
56
1998
8 995 703,14
11 214 605,23
927 146,63
21 137 455,00
46
1999
9 780 064,41
10 308 559,00
1 058 778,36
21 447 401,76
50
2000
8 245 970,18
10 126 453,50
991 754,32
19 264 178,00
47
2001
9 447 359,23
15 115 169,26
1 720 267,50
26 282 796,00
42
2002
10 553 240,96
24 553 282,92
4 326 569,12
39 433 093,00
37
2003
12 626 096,22
21 010 195,68
3 761 566,70
37 398 458,60
43
2004
11 288 281,00
20 527 149,24
4 045 129,24
35 860 559,48
42
(181)
Som det ses af tabellen, var i gennemsnit ca. 44 % af alle de foranstaltninger, der blev finansieret af obligatoriske frivillige afgifter, rettet mod eksporterede produkter i hele den undersøgte periode. De franske myndigheder har imidlertid understreget, at det samlede provenu af afgifterne på eksporterede produkter i den samme periode udgjorde 15 % (59). De franske myndigheder har også bemærket, at der var tale om 15 % i gennemsnit, og fremlagt tal for hvert år, hvoraf det fremgår, at afgifterne på eksporterede produkter aldrig oversteg 18 %.
ii) Støttens forenelighed med artikel 110 i TEUF
(182)
Under hensyn til Domstolens dom i Nygård-sagen (60) og til det forhold, at de foranstaltninger, der blev finansieret af afgiften, udgør statsstøtte som omhandlet i artikel 107 i TEUF, og at afgiften ikke strider mod forbuddet mod forskelsbehandling i artikel 110 i TEUF, for så vidt som den også fandt anvendelse på eksporterede produkter og dyr, der drog passende fordel af denne afgift, finder Kommissionen, at provenuet af den afgift, der blev lagt på eksporterede produkter for at finansiere Interbevs foranstaltninger, må anses for en finansiering af støtten, der er forenelig med bestemmelserne i TEUF og navnlig med artikel 107, og at den således finansierede statsstøtte derfor er forenelig med denne traktat.
2.6.2. FNE-afgifterne
2.6.2.1. Importerede dyr
(183)
De franske myndigheder har oplyst, at afgiften til fordel for FNE indtil 2003 også kunne anvendes for dyr, der var opdrættet uden for fransk område, men blev indført til Frankrig for at blive slagtet.
(184)
De franske myndigheder har som svar på Kommissionens betænkeligheder oplyst, at de har ændret brancheaftalen, så der ikke længere opkræves afgifter for dyr, der importeres eller indføres til Frankrig. Afgifterne gælder ifølge de franske myndigheder kun for dyr, der opdrættes og slagtes i Frankrig.
(185)
Ændringerne i denne brancheaftale er ikke blevet fremlagt for Kommissionen. Den har kun modtaget cirkulæret af 2. februar 2005 (jf. betragtning 87), hvori det præciseres, at afgifterne til fordel for FNE kun finder anvendelse på kød, som stammer fra dyr, der er opdrættet i Frankrig og slagtet på fransk område.
(186)
Mellem den 1. januar 1996 og den 30. september 2004 var kød fra dyr, der blev slagtet i Frankrig, men var opdrættet uden for landets grænser, derfor også underlagt kødafgiften.
(187)
De franske myndigheder har ikke sandsynliggjort, at de foranstaltninger, der blev finansieret af disse afgifter, også var til gavn for opdrættere uden for Frankrig. De erhvervsdrivende, der skulle betale den obligatoriske frivillige afgift, og som eksporterede deres produkter, havde ikke mulighed for at få refunderet eller nedsat afgiften, selv om de ikke fik det fulde udbytte af de pågældende foranstaltninger. Hvad angår foranstaltningerne vedrørende forskning og udvikling samt teknisk bistand kan disse principielt kun begunstige indenlandske produkter (kød fra kvæg, der er opdrættet og slagtet i Frankrig).
(188)
Det har ingen direkte betydning for Kommissionens materielle bedømmelse, at importen af levende dyr på daværende tidspunkt var meget beskeden (61), og at importører af levende dyr i praksis havde mulighed for at angive mængden af importerede dyr med henblik på at modregne dem i afgiftsgrundlaget og anmode om refusion. Enhver forskelsbehandling, hvor begrænset den end måtte være, falder desuden ind under anvendelsesområdet for artikel 110 i TEUF.
(189)
Under hensyn til Domstolens dom i Nygård-sagen (62) og til det forhold, at de foranstaltninger, der blev finansieret af afgiften, udgør statsstøtte som omhandlet i artikel 107 i TEUF, og at afgiften strider mod forbuddet mod forskelsbehandling i artikel 110 i TEUF, for så vidt som den også fandt anvendelse på produkter fra andre medlemsstater, som imidlertid ikke drog fuld fordel af denne afgift, finder Kommissionen, at provenuet af den afgift, som blev lagt på dyr, der blev indført fra andre medlemsstater, for at finansiere FNE’s foranstaltninger, må anses for en finansiering af støtten, der er uforenelig med traktatens bestemmelser om det indre marked og navnlig med traktatens artikel 107, og at den således finansierede statsstøtte derfor er uforenelig med denne traktat.
2.6.2.2. Eksporterede dyr
(190)
Når FNE-afgifterne finder anvendelse på dyr, der opdrættes eller slagtes i Frankrig, må Kommissionen konkludere, at dyr, der forsendes til andre lande, ikke som sådan er pålagt en afgift til fordel for FNE, og at de derfor ikke er omfattet af denne afgørelse anvendelsesområde.
3. ULOVLIG STØTTE
(191)
Kommissionen understreger, som den også nævnte i beslutningen om at indlede proceduren, at Frankrig har tilsidesat artikel 108, stk. 3, i TEUF ved ikke at underrette den om de bekendtgørelser, der gjorde de frivillige afgifter obligatoriske, og om de foranstaltninger, der finansieres af disse afgifter, inden de trådte i kraft (jf. betragtning 2 til den foreliggende afgørelse).
(192)
I artikel 1, litra f), i forordning (EF) nr. 659/1999 defineres ulovlig støtte udtrykkeligt som ny støtte, der er gennemført i strid med artikel 108, stk. 3, i TEUF. Forpligtelsen til at anmelde statsstøtte fremgår af denne forordnings artikel 2.
(193)
Hvad angår arten af de omhandlede afgifter bemærker Kommissionen indledningsvis, at der kræves en retsakt fra myndighedernes side, for at de kan få fuld virkning. Kommissionen mener som følge heraf, at der i det foreliggende tilfælde er tale om skattelignende afgifter, dvs. offentlige midler.
(194)
De obligatoriske frivillige afgifter skal anmeldes til Kommissionen i henhold til traktatens artikel 108, stk. 3, fordi der er tale om offentlige midler (som anført i betragtning 106 ff.), som udgør en integrerende del af en støtteordning (betragtning 171 ff.), og som anvendes til finansiering af fordele, der kommer virksomhederne i kødsektoren til gode.
(195)
Da de foranstaltninger, Frankrig har iværksat, som nævnt i betragtning 123 og 124 indeholder statsstøtteelementer, drejer det sig om ny støtte, som ikke er anmeldt til Kommissionen, og som derfor er ulovlig i henhold til traktaten.
(196)
I henhold til Kommissionens meddelelse om fastlæggelse af reglerne for vurdering af ulovlig statsstøtte (63) skal al ulovlig støtte, jf. artikel 1, litra f), i forordning (EF) nr. 659/1999, vurderes efter de regler og rammebestemmelser, der var gældende på det tidspunkt, hvor støtten blev tildelt.
V KONKLUSION
(197)
Kommissionen mener på baggrund af det ovenfor anførte ikke, at der er grundlag for at gøre indsigelse mod, at ordningen finansieres af obligatoriske frivillige afgifter, for så vidt som de anvendes for indenlandske produkter og for produkter og dyr, der eksporteres (»kødafgifterne« i perioden fra 1996 til 2004).
(198)
Eftersom afgifterne også er blevet pålagt importerede dyr (afgifterne på dyr til fordel for FNE i perioden fra 1996 til 2004), fremgår det af ovenstående betragtninger, at ordningen med obligatoriske frivillige afgifter strider mod artikel 110 i TEUF og dermed er uforenelig med det indre marked, eftersom Frankrig ikke har sandsynliggjort, at importerede produkter har haft gavn af støtten i samme omfang som indenlandske produkter.
(199)
Den omhandlede støtte er desuden ikke blevet anmeldt til Kommissionen i henhold til artikel 108, stk. 3, i TEUF og må derfor anses for ulovlig støtte som omhandlet i artikel 1, litra f), i forordning (EF) nr. 659/1999.
(200)
Kommissionen beklager, at Den Franske Republik har bevilget den nævnte støtte i strid med artikel 108, stk. 3, i TEUF.
(201)
Da støtteforanstaltningerne blev iværksat, før Kommissionen havde truffet sin endelige afgørelse, og de procedureregler, der er fastsat i artikel 108, stk. 3, i TEUF er ufravigelige og ifølge en række af Domstolens domme har direkte virkning (64), kan de ikke lovliggøres efterfølgende (65).
(202)
Domstolen har bemærket, at når en støtteforanstaltning, hvis finansieringsmåde er en integrerende del, gennemføres under tilsidesættelse af anmeldelsesforpligtelsen, er de nationale domstole som udgangspunkt forpligtet til at træffe afgørelse om, at de afgifter eller bidrag, der er opkrævet specifikt for at finansiere denne støtte, skal tilbagebetales. Den har også bemærket, at det påhviler de nationale domstole at beskytte borgernes rettigheder i tilfælde af, at de nationale myndigheder tilsidesætter det forbud mod at gennemføre støtte, som er indeholdt i artikel 108, stk. 3, sidste punktum, i TEUF, og som har direkte virkning. En sådan tilsidesættelse, som borgerne kan gøre gældende og påberåber sig, og som fastslås af de nationale domstole, skal foranledige disse til at drage samtlige konsekvenser heraf i overensstemmelse med deres nationale retssystem hvad angår såvel gyldigheden af de retsakter, som gennemfører de omtvistede støtteforanstaltninger, som tilbagesøgningen af den pågældende støtte (66).
(203)
Kommissionen mener, at det i dette tilfælde er passende at vedtage en betinget afgørelse, jf. artikel 7, stk. 4, i forordning (EF) nr. 659/1999, hvori det hedder, at Kommissionen til en beslutning kan knytte betingelser, hvorved støtte anses for at være forenelig med det indre marked, og påbud, hvorved den kan overvåge, om beslutningen overholdes.
(204)
For at afhjælpe overtrædelsen af artikel 110 i TEUF og således fjerne forskelsbehandlingen med tilbagevirkende kraft skal Frankrig tilbagebetale den del af afgiften, der er blevet pålagt importerede produkter (afgifter på dyr til fordel for FNE i perioden fra 1996 til 2004), svarende til de støttefordele, der ikke er kommet disse produkter til gode. Når overtrædelsen er afhjulpet, vil de pågældende støtteforanstaltninger være forenelige med traktatens artikel 107 i TEUF.
(205)
Kommissionen fastsætter tilbagebetalingsvilkårene. Frankrig bør derfor sørge for, at de afgiftspligtige får refunderet den del af afgiften, der blev opkrævet for ovennævnte importerede produkter fra tidspunktet for afgiftens ikrafttræden til den 30. september 2004, under streng iagttagelse af følgende betingelser:
a)
De afgiftspligtige, der har erlagt afgiften, kan, hvis de kan fremlægge bevis for, at CVO-afgifterne blev pålagt importerede produkter, søge om tilbagebetaling af en forholdsmæssig andel af det afgiftsprovenu, der skulle finansiere foranstaltninger, som kun var til fordel for indenlandske produkter, inden for en frist, der fastsættes i overensstemmelse med national ret, men ikke er på under seks måneder regnet fra meddelelsen af denne afgørelse.
b)
Frankrig fastlægger omfanget af den eventuelle forskelsbehandling, som importerede produkter har været genstand for. Frankrig skal til dette formål i en referenceperiode efterprøve, om det samlede provenu af afgiften på indenlandske produkter opgjort i penge svarer til de fordele, der udelukkende kommer disse produkter til gode.
c)
Tilbagebetalingen skal finde sted senest seks måneder efter, at ansøgningen er indgivet.
d)
Beløbene skal reguleres efter renteniveauet fra opkrævnings- til tilbagebetalingstidspunktet. Renterne beregnes på basis af Kommissionens referencesats ved hjælp af metoden for fastsættelse af referencesatsen og kalkulationsrenten.
e)
De franske myndigheder godtager ethvert rimeligt belæg, som de afgiftspligtige fremlægger vedrørende de beløb, de har betalt i afgift af produkter fra andre medlemsstater.
f)
Retten til tilbagebetaling kan ikke underlægges andre betingelser, herunder at afgiften ikke er blevet overvæltet på forbrugerne.
g)
Hvis den afgiftspligtige endnu ikke har betalt afgiften, giver de franske myndigheder formelt afkald på at opkræve den forholdsmæssige andel af afgiften på produkter indført fra andre medlemsstater, som beviseligt har til formål at finansiere den del af støtten, der udelukkende er til fordel for indenlandske produkter. De giver også afkald på eventuelle morarenter.
h)
Hvis Kommissionen anmoder herom, fremlægger de franske myndigheder en fyldestgørende rapport som bevis for korrekt tilbagebetaling.
i)
Hvis de produkter, der blev lagt afgift på i Frankrig, har været pålagt en lignende afgift i en anden medlemsstat, forpligter de franske myndigheder sig til at tilbagebetale den del af afgiften, der blev pålagt produkter med oprindelse i denne medlemsstat, til de afgiftspligtige.
j)
Frankrig forpligter sig til at gøre alle potentielle afgiftspligtige bekendt med denne afgørelse -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
1. Den statsstøtte til salgsfremme, reklame, teknisk bistand samt forskning og udvikling, som Frankrig har ydet i strid med artikel 108, stk. 3, i TEUF og finansieret ved hjælp af en skattelignende afgift (den obligatoriske frivillige afgift på kød og levende dyr, der blev forsendt til andre medlemsstater fra 1996 til 2004, og på levende dyr, der blev importeret fra 1996 til 2004) udgør statsstøtte, der er forenelig med det indre marked som omhandlet i artikel 107, stk. 3, litra c), i TEUF, for så vidt angår tidsrummet mellem afgiftens ikrafttræden og den 30. september 2004, forudsat at Frankrig opfylder betingelserne i artikel 1, stk. 2.
2. Frankrig sørger for, at de afgiftspligtige får refunderet den del af afgiften, der blev opkrævet for importerede produkter fra tidspunktet for afgiftens ikrafttræden til den 30. september 2004, under streng iagttagelse af følgende betingelser:
a)
De afgiftspligtige, der har erlagt afgiften, kan, hvis de kan fremlægge bevis for, at de obligatoriske frivillig afgifter blev pålagt importerede produkter, søge om tilbagebetaling af en forholdsmæssig andel af det afgiftsprovenu, der skulle finansiere foranstaltninger, som kun var til fordel for indenlandske produkter, inden for en frist, der fastsættes i overensstemmelse med national ret, men ikke er på under seks måneder regnet fra meddelelsen af denne afgørelse.
b)
Frankrig fastlægger omfanget af den eventuelle forskelsbehandling, som importerede produkter har været genstand for. Frankrig skal til dette formål i en referenceperiode efterprøve, om det samlede provenu af afgiften på indenlandske produkter opgjort i penge svarer til de fordele, der udelukkende kommer disse produkter til gode.
c)
Tilbagebetalingen skal finde sted senest seks måneder efter, at ansøgningen er indgivet.
d)
Beløbene skal reguleres efter renteniveauet fra opkrævnings- til tilbagebetalingstidspunktet. Renterne beregnes på basis af Kommissionens referencesats ved hjælp af metoden for fastsættelse af referencesatsen og kalkulationsrenten.
e)
De franske myndigheder godtager ethvert rimeligt belæg, som de afgiftspligtige fremlægger vedrørende de beløb, de har betalt i afgift af produkter fra andre medlemsstater.
f)
Retten til tilbagebetaling kan ikke underlægges andre betingelser, herunder at afgiften ikke er blevet overvæltet på forbrugerne.
g)
Hvis den afgiftspligtige endnu ikke har betalt afgiften, giver de franske myndigheder formelt afkald på at opkræve den forholdsmæssige andel af afgiften på produkter indført fra andre medlemsstater, som beviseligt har til formål at finansiere den del af støtten, der udelukkende er til fordel for indenlandske produkter. De giver også afkald på eventuelle morarenter.
h)
Hvis Kommissionen anmoder herom, fremlægger de franske myndigheder en fyldestgørende rapport som bevis for korrekt tilbagebetaling.
i)
Hvis de produkter, der blev lagt afgift på i Frankrig, har været pålagt en lignende afgift i en anden medlemsstat, forpligter de franske myndigheder sig til at tilbagebetale den del af afgiften, der blev pålagt produkter med oprindelse i denne medlemsstat, til de afgiftspligtige.
j)
Frankrig forpligter sig til at gøre alle potentielle afgiftspligtige bekendt med denne afgørelse.
Artikel 2
Frankrig underretter senest to måneder efter meddelelsen af denne afgørelse Kommissionen om, hvilke foranstaltninger der er truffet for at efterkomme afgørelsen.
Artikel 3
Denne afgørelse er rettet til Den Franske Republik.
Udfærdiget i Bruxelles, den 13. juli 2011
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2011. július 13.)
az Interbev részére befizetett hozzájárulásokról
(az értesítés a C(2011) 4923. számú dokumentummal történt)
(Csak a francia nyelvű szöveg hiteles)
(2012/131/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 108. cikke (2) bekezdése első albekezdésére (1),
miután az EUMSZ 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdése értelmében felszólította az érdekelteket, hogy terjesszék be észrevételeiket, és figyelembe véve ezen észrevételeket,
mivel:
I. ELJÁRÁS
(1)
Az ügy tárgyát képező intézkedéssel kapcsolatban kapott tájékoztatás alapján az Európai Bizottság 2001. október 2-i levelében kérdéseket tett fel a francia hatóságoknak az intézkedéssel kapcsolatban. Franciaország Európai Unió melletti Állandó Képviselete 2001. november 9-i levelében adott választ a Bizottságnak.
(2)
Mivel az intézkedést anélkül hajtották végre, hogy a Bizottságtól erre előzetesen felhatalmazást kértek és kaptak volna, az intézkedést NN 39/03 számmal a be nem jelentett támogatások között vették nyilvántartásba.
(3)
A Bizottság az eljárás tárgyát képező támogatással kapcsolatban 2003. július 9-i, C(2003) 2057. sz. levelével megindította az EUMSZ 108. cikkének (2) bekezdésében előírt eljárást.
(4)
Az eljárás megindításáról szóló határozatot közzétették az Európai Unió Hivatalos Lapjában (2). A Bizottság felhívta a többi tagállamot és az érintett harmadik feleket, hogy tegyék meg észrevételeiket a kérdéses támogatásokkal kapcsolatban. A Bizottsághoz nem érkeztek be észrevételek harmadik felektől. A francia hatóságok 2003. október 8-i és 10-i, illetve 2005. szeptember 13-i és november 29-i levelükben elküldték észrevételeiket.
(5)
2011. február 25-én a Bizottság egy kiegészítő tájékoztatást kérő levelet küldött Franciaországnak; 2011. március 29-én megbeszélést tartottak.
(6)
A francia hatóságok 2011. május 24-én kelt levelükben válaszoltak.
II. A KÉRDÉSES INTÉZKEDÉS LEÍRÁSA
1. AZ INTERBEV RÉSZÉRE BEFIZETETT HOZZÁJÁRULÁSOK
1.1. A SZAKMAKÖZI SZERVEZETEK ÉS A KÖTELEZŐVÉ TETT ÖNKÉNTES HOZZÁJÁRULÁSOK RENDSZERE
(7)
A szakmaközi szervezetek olyan társulások, amelyek vertikumonként tömörítik a mezőgazdasági termelés és - az adott esettől függően - a feldolgozóipar, a kereskedelem és a nagykereskedelem legreprezentatívabb szakmai családjait, és amelyeket szakmaközi szervezetekként elismer az illetékes közigazgatási hatóság. Létüket, feladataikat és működésüket az agrárrendtartás L. 631-1. cikke és az utána következő cikkek szabályozzák. Az illetékes hatóságoknak ahhoz, hogy egy ilyen társulást elismerjenek, meg kell győződniük arról, hogy a szóban forgó társulás megfelel-e különböző kritériumoknak, egyebek között arról, hogy alapszabálya megfelel-e a törvényes előírásoknak (az agrárrendtartás L. 632-1. cikke), valamint arról, hogy a szóban forgó szakmaközi szervezetet alkotó tagszervezetek reprezentatívak-e.
(8)
A szakmaközi szervezetek azzal a céllal jöttek létre, hogy egy vertikum összes láncszemének képviseletében lépjenek fel, folytassanak tevékenységeket, és evégből megállapodásokat is köthetnek. Ezeket a megállapodásokat, illetve a megállapodások által előirányzott tevékenységek költségeinek fedezésére szolgáló önkéntes hozzájárulások beszedését a későbbiekben tárcaközi rendelet útján kötelező érvényűvé is lehet tenni („ki lehet terjeszteni”) a vertikum összes szereplőjére, akár olyan szakmai szervezethez tartoznak ezek, amely tagja a szakmaközi szervezetnek, akár nem, amennyiben megfelelnek azoknak a célkitűzéseknek, amelyeket a törvény felsorol. E megállapodások fő célja, hogy elősegítsék a piac jobb megismerését, a szakemberek közötti kapcsolatok kialakítását, a jó minőségű termékek előállítását és értékesítésük ösztönzését. Az agrárrendtartás e megállapodások kiterjesztését csak abban az esetben engedélyezi, ha „közös érdek” megvalósulását célozzák „a közérdeknek megfelelő, a közös agrárpolitika szabályaival összeegyeztethető” tevékenységek révén (l. az agrárrendtartás L.632-3. cikkét).
(9)
A kötelezővé tett önkéntes hozzájárulások beszedésének és felosztásának módozatait egyedi módon kell szabályozni a szakmaközi szervezetek minden egyes megállapodása esetén.
1.2. AZ ÁLLAM SZEREPE
(10)
Noha a szakmaközi szervezetek jogi személyiséggel felruházott magánjogi szervezeteknek minősülnek, amelyek finanszírozása az érintett ágazatból befolyó befizetésekből történik, a kötelező önkéntes hozzájárulások rendszerének működése állami beavatkozást igényel, méghozzá az alábbi módon:
a)
a kiterjesztésre irányuló minden egyes kérelmet megelőzően szükséges, hogy a szakmaközi szervezetet a hatóságok elismerjék, valamint hogy a szakmaközi szervezet megfeleljen a nemzeti agrárpolitika és a közös agrárpolitika céljainak (lásd a (7) és a (8) preambulumbekezdést);
b)
elismerésük után a szakmaközi szervezetek kérhetik az államot, hogy tegye kötelezővé az általuk kötött megállapodásokat az azok kiterjesztésére vonatkozó tárcaközi rendelet útján. Ennek következtében az érintett termelő terület minden egyes gazdasági szereplője számára kötelezővé válik az adott reprezentatív szakmaközi szervezet által beszedett kötelező önkéntes hozzájárulás fizetése (lásd a (8) preambulumbekezdést);
c)
az agrárrendtartás L.632-8-1 cikke értelmében minden szakmaközi szervezet köteles benyújtani az illetékes hatóságokhoz a saját tevékenységéről szóló jelentést, valamint az egyes kiterjesztett megállapodások végrehajtásáról általa készített beszámolókat.
2. A TÁMOGATÁS CÉLJA
(11)
Az eljárás tárgyát képező támogatás célja a kutatási és fejlesztési, technikai segítségnyújtási, valamint promóciós célú tevékenységek előmozdítása az állattenyésztési ágazat érdekében.
2.1. AZ INTERBEV ÁLTAL BEVEZETETT HOZZÁJÁRULÁSOK
(12)
A hatóságok által kötelezővé tett szakmaközi hozzájárulások két típusa képezi a jelen határozat tárgyát. Egyrészt a különböző szarvasmarha- és juhfélék emberi fogyasztás célját szolgáló húsával és belsőségeivel, illetve az EU különböző tagállamaiba szállított vagy exportált, a szarvasmarhafélékhez vagy a juhfélékhez tartozó élő állatokkal kapcsolatos hozzájárulásról van szó, másrészt az Országos Állattenyésztési Alap számára befizetett hozzájárulásról („OÁA-hozzájárulás”).
(13)
Az Interbev számára befizetett hozzájárulásokat bevezető szakmaközi megállapodások, amelyek a jelen határozat tárgyát képezik, a következők:
A húsféleségekre vonatkozó hozzájárulások
Az Országos Állattenyésztési Alap (OÁA) számára befizetett hozzájárulások
Szakmaközi szervezeti megállapodások
A kierjesztésről szóló rendelet
Szakmaközi szervezeti megállapodások
A kiterjesztésről szóló rendelet
1995.7.25.
1995.12.18.
1994.6.15.
1995.12.18.
2001.6.12.
2001.9.19.
2001.4.19.
(14)
Az Országos Állattenyésztési és Húsipari Szakmaközi Egyesület (Interbev) az állattenyésztési és húsipari ágazat szakmaközi szervezete Franciaországban. 1979. október 9-én alapították az állattenyésztési és húsipari ágazat marhatenyésztőket, juhtenyésztőket és lótenyésztőket tömörítő reprezentatív szervezeteinek kezdeményezésére. Az Interbev az 1980. november 18-i rendelet révén lett elismert szervezet (3). Feladata, hogy védje és hangsúlyosan képviselje az állattenyésztés és az ágazatot alkotó ipari, kézműves és kereskedelmi tevékenységek közös érdekeit. Az Interbevet 1980-ban az állattenyésztési és a húsipari ágazat szakmaközi szervezetévé nyilvánították. Tizenhárom országos szakmai szervezet tartozik tagszervezetei közé. Ezek között az állattenyésztési és húsipari gazdasági ágazat különböző szakmái egyaránt megtalálhatók: állattenyésztők, élőállat-kereskedők, böllérek (vágóhidak), nagykereskedők, iparvállalatok, nagykereskedelmi vállalatok.
(15)
Két fő feladata a szakmaközi megállapodások létrehozása, illetve a kollektív kommunikáció. Ezeket a húságazatban végrehajtott kutatási programok egészítik ki. Az egyesület keretében kötött szakmaközi megállapodások határozzák meg az ágazat működését irányító szabályokat. E megállapodásokat a kiterjesztési eljárás keretében lehet benyújtani a hatóságoknak. A kiterjesztésnek a Földművelésügyi és a Gazdasági Minisztérium tárcaközi rendelete útján történő kihirdetése után a szakmaközi megállapodás által előírt intézkedések kötelező jelleggel érvényesek az ágazat valamennyi szereplője számára.
2.2. A HÚSOKKAL ÉS BELSŐSÉGEKKEL KAPCSOLATOS HOZZÁJÁRULÁS
(16)
Az Interbev - az 1995. december 18-i rendelet (4) értelmében kiterjesztés hatálya alá eső 1995. július 25-i szakmaközi megállapodás révén - a szarvasmarha- és juhfélékből származó, emberi fogyasztásra szánt húsféleségekkel és belsőségekkel, valamint az EU tagállamaiba szállított vagy exportált, a szarvasmarhafélékhez és a juhfélékhez tartozó élő állatokkal kapcsolatos hozzájárulást vezetett be.
(17)
A hozzájárulás a húsok és/vagy az élő állatok három kategóriájára vonatkozott, az alábbiak szerint:
a)
A Franciaországban levágott állatok emberi fogyasztásra szolgáló húsát és belsőségeit terhelő, a levágás időpontjában az állat tulajdonosaként vagy társtulajdonosaként nyilvántartott természetes, illetve jogi személyek által fizetendő hozzájárulást kilogrammonként 0,084 francia frankban („FRF”) (5) állapították meg.
b)
A Franciaországban történő fogyasztás céljából behozott vagy beszállított húsféleségeket terhelő, az ország területén első tulajdonosként vagy társtulajdonosként nyilvántartott természetes, illetve jogi személyek által fizetendő hozzájárulást kilogrammonként 0,042 FRF-ban állapították meg.
c)
Az EU valamely tagállamába szállított vagy exportált, a szarvasmarhafélékhez és a juhfélékhez tartozó élő állatokat terhelő, a hazai területen az állatok utolsó tulajdonosaként vagy társtulajdonosaként nyilvántartott természetes vagy jogi személyek által fizetendő hozzájárulást állatonként 7 FRF-ban állapították meg.
(18)
Az 1995. július 25-i szakmaközi megállapodás helyébe 2001. június 12-én egy új szakmaközi megállapodás lépett, amelynek kiterjesztéséről a 2001. szeptember 1-jén hozott rendelet (6) határozott. E rendelet első cikke értelmében a megállapodás a szóban forgó rendelet közzétételének napjától számított három évig, vagyis 2004. szeptember 30-ig érvényes.
(19)
A 2001. június 12-i szakmaközi megállapodás úgy rendelkezett, hogy a korábbi helyzet érvényességét a rendelkezés tárgyát képező húsokra és/vagy élő állatokra vonatkozóan meghosszabbítja, azzal az eltéréssel, hogy a Franciaországban levágott állatok emberi fogyasztásra szolgáló húsát, illetve belsőségeit terhelő hozzájárulás összegét 0,1574 FRF-ra (0,024 EUR), a Franciaországban történő fogyasztás céljából behozott vagy beszállított húsféleségeket terhelő hozzájárulás összegét 0,0656 FRF-ra (0,010 EUR), az EU valamely tagállamába szállított vagy exportált, a szarvasmarhafélékhez és a juhfélékhez tartozó élő állatokat terhelő hozzájárulás összegét pedig 11,15 FRF-ra (1,7 EUR) emeli.
(20)
A 2001. június 12-i megállapodás lehetővé tette a húsféléket terhelő hozzájárulás részleges visszafizetését, ha azokat az EU valamely tagállamába kiszállították vagy harmadik országokba exportálták. A visszafizetés mértékét kilogrammonként 0,0656 FRF-ban (0,010 EUR) állapították meg.
(21)
Az 1995-ben, illetve 2001-ben végrehajtott kiterjesztés egyaránt kizárta a hozzájárulások rendszeréből azokat a húsféléket, amelyeket Franciaországban történő fogyasztás céljából hoztak vagy szállítottak be. E termékekre tehát nem vonatkozik a húsféléket terhelő kötelező hozzájárulás.
2.3. AZ OÁA JAVÁRA FIZETENDŐ HOZZÁJÁRULÁS
(22)
Az 1994. június 15-i szakmaközi megállapodás révén, amelynek kiterjesztéséről az 1995. december 18-i rendelet (7), illetve a 2001. szeptember 19-i rendelet (8) rendelkezett, az Interbev bevezetett egy hozzájárulást az Országos Állattenyésztési Alap javára. Az utóbbi rendelet értelmében a megállapodás a szóban forgó rendelet közzétételének napjától számított három évig, vagyis 2004. szeptember 30-ig érvényes.
(23)
Ezt az Országos Állattenyésztési Konföderáció (OÁK) által irányított szakmai alapot a következő két fő céllal hozták létre: egyrészt azért, hogy ösztönözzék a szolgáltató szervezetek átszervezését és szorgalmazzák azok alkalmazkodását a termeléscsökkentés uniós politikájának kitett, egyre csökkenő számú állattenyésztő jövőbeni igényeihez, másrészt azért, hogy hozzájáruljanak a genetikai és az alkalmazott tudományos kutatások, vagyis két olyan kulcsfontosságú tényező kollektív eszközeinek fenntarthatóságához, amelyektől az állattenyésztés jövőbeli versenyképessége függ.
(24)
Az ezen alap finanszírozására szolgáló hozzájárulást a Franciaországban levágott szarvasmarha- és juhfélék tulajdonosaiként, illetve társtulajdonosaiként nyilvántartott természetes, illetve jogi személyektől szedik be. A francia hatóságok által közölt legfrissebb adatok szerint e hozzájárulás összegét nettó húsra számítva kilogrammonként 0,02 FRF-ban (0,003 EUR) állapították meg (illetve állatonként 7 FRF-ban - azaz 1,05 EUR-ban - a kifejlett szarvasmarhafélék, 2,40 FRF-ban - azaz 0,36 EUR-ban - a borjak, 0,36 FRF-ban - azaz 0,054 EUR-ban - a juhfélék vonatkozásában).
(25)
A francia hatóságok azt állítják, hogy az e hozzájárulásból befolyó bevételeket a genetikai állomány javítására, a genetikai információs rendszerre, biotechnológiai célokra és gazdasági tanulmányok készítésére fordítják.
2.4. AZ E HOZZÁJÁRULÁSOKBÓL FINANSZÍROZOTT TEVÉKENYSÉGEK
(26)
Az Interbevnek a húsfélékre megállapított hozzájárulásokból származó anyagi forrásait háromféle tevékenységre fordítják, úgymint:
a)
az ágazat érdekeit szolgáló kommunikációra és promócióra;
b)
technikai segítségnyújtásra;
c)
kutatásra és kísérletek folytatására.
(27)
A kommunikációs és promóciós tevékenység körébe tartozik például a minőségi hústermékekkel kapcsolatos különböző témájú kampányok finanszírozása, nevezetesen általánosabb jellegű kampányok a rádióban és a televízióban, valamint PR-tevékenységek. Külső piacokra illetve szakmai és promóciós vásárokra („szalonokra”) irányuló promóciós tevékenységeket is finanszíroznak.
(28)
A technikai segítségnyújtás keretébe tartozó tevékenységek része - egyebek között - az állattenyésztő gazdaságokkal kapcsolatos tanúsítás és minősítés, különösen az e tevékenységekbe bevont gazdasági szereplőkre nehezedő terhek megszüntetése érdekében. Az Interbev ezenkívül kollektív termékleírásokat is készít a vertikumok részére, valamint részt vesz az állattenyésztésre vonatkozó jó gyakorlatokkal kapcsolatos charta, illetve a húsfeldolgozásra vonatkozó jó gyakorlatok kódexének kidolgozásában és terjesztésében, valamint az egész vertikumban végbemenő tranzakciók átláthatóbbá tételében.
(29)
A kutatási és kísérleti tevékenységek azok, amelyek a leginkább alkalmazkodnak a vertikum igényeihez azáltal, hogy foglalkoznak - egyebek között - az élelmiszer-biztonság, a minőségirányítás és az állatjólét kérdéseivel.
(30)
Az Interbevnek az OÁA-hozzájárulásokból származó anyagi erőforrásait a következő tevékenységekre fordítják:
a)
a genetikai állomány javítását szolgáló kollektív tevékenységek;
b)
az állattenyésztő gazdaságokra vonatkozó információs rendszerek irányításának számítógépes rendszere;
c)
alkalmazott kutatással kapcsolatos tevékenységek;
d)
gazdasági tanulmányok;
e)
egyéb tevékenységek.
3. A KÉRDÉSES INTÉZKEDÉS IDŐTARTAMA
(31)
E határozat az 1996 és 2004 közötti időszakra vonatkozik, az utóbbi időpontban vesztette ugyanis érvényét a jelen eljárás tárgyát képező utolsó szakmaközi megállapodás.
4. KEDVEZMÉNYEZETTEK
(32)
A szóban forgó támogatási intézkedés kedvezményezettjei a szarvasmarha- és a juhfélék tenyésztésével foglalkozó gazdálkodók.
(33)
A szóban forgó támogatási intézkedés legfőbb végső kedvezményezettjei a mezőgazdasági termékek termelői, feldolgozói és nagykereskedői. Egyes tevékenységeket magánvállalkozások is elvégezhetnek az előbb felsoroltak számára.
(34)
E határozat nem befolyásolja a Bizottság álláspontját azzal kapcsolatban, hogy mennyire egyeztethető össze az Interbev által felügyelt tevékenységek elvégzésére kijelölt szolgáltatók kiválasztási eljárása a közbeszerzési szabályokkal.
5. AZ ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁHOZ VEZETŐ OKOK (9)
(35)
A Bizottság először is a szóban forgó hozzájárulások jellegével kapcsolatban megjegyezte, hogy e hozzájárulásokat a francia kormány a szakmaközi megállapodások kiterjesztése révén tette kötelezővé. A megállapodások kiterjesztése úgy történt, hogy hoztak egy rendeletet, amelyet a Francia Köztársaság Hivatalos Lapjában közzétettek. Ebből az következik, hogy egy hatósági aktusra volt szükség ahhoz, hogy e hozzájárulások teljes körűen érvényre jussanak. Ennek alapján a Bizottság a vizsgálati eljárás megindításakor arra az álláspontra helyezkedett, hogy ebben a szóban forgó esetben adójellegű járulékokról, vagyis állami forrásról van szó, és hogy ez az adó jogellenes támogatásnak minősül, mert nem jelentették be.
(36)
Az agrár- és erdészeti ágazatban nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatások, 2007-2013 (10) (a továbbiakban: az agrárágazatra vonatkozó iránymutatások) 194. pontja értelmében minden jogellenes támogatást a támogatás odaítélése idején érvényben lévő szabályok és iránymutatások szerint kell értékelni. Az agrárágazatra vonatkozó iránymutatások 2007. január 1. óta vannak érvényben. A korábbi iránymutatás, az agrárágazatban nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatások (2000-2006) (11)2000. január 1. óta volt érvényben. Következésképpen minden ezen időpont után nyújtott támogatást a 2000-es iránymutatások alapján kell értékelni. Ezzel szemben minden ezen időpont előtt nyújtott támogatást a 2000. január 1. előtt hatályos iránymutatások és gyakorlat alapján kell megítélni. A kérdéses támogatásokat 1996-tól kezdve nyújtották.
(37)
Miután olyan állami támogatásokról van szó, amelyeket adójellegű járulékból finanszíroztak, a Bizottságnak a támogatások által finanszírozott intézkedéseket, valamint magát a támogatások finanszírozását is vizsgálat tárgyává kellett tennie.
5.1. A TÁMOGATÁSOK
5.1.1. A promóciós tevékenységek
(38)
A Bizottság emlékeztetett arra, hogy a 2002. január 1. előtt nyújtott támogatások összeegyeztethetőségét a mezőgazdasági termékek és egyes, az EGK-Szerződés II. melléklete által nem szabályozott termékek reklámozására vonatkozó nemzeti támogatás keretének fényében kell ellenőrizni (12), az ezt követő támogatásokat pedig az EK-Szerződés I. mellékletébe tartozó és egyes, az I. mellékletbe nem tartozó termékek reklámozásához nyújtott állami támogatásról szóló közösségi iránymutatás alapján kell ellenőrizni (13). Mindkét szöveg lényegében véve azonos elveket tartalmaz, és egyebek között olyan negatív és pozitív kritériumokat határoz meg, amelyeknek meg kell felelni. Ami a támogatásmaximalizálást illeti, e tevékenységeket a költségek minimum 50 %-áig magának az ágazatnak kell finanszíroznia. A szóban forgó esetben az intézkedéseket teljes egészében adójellegű járulékokból finanszírozták, így a szakma képviselőinek pénzügyi erőfeszítései szükségképpen elérik ezt a szintet. A Bizottság ezért a vizsgálati eljárás megindításakor úgy ítélte meg, hogy az alkalmazandó feltételeket tiszteletben tartották.
5.1.2. A technikai segítségnyújtás céljából folytatott tevékenységek
(39)
A Bizottság emlékeztetett arra, hogy a 2000. január 1. előtt nyújtott támogatások összeegyeztethetőségét a tagállamok által az állattenyésztési ágazat számára és az állattenyésztésből származó termékek vonatkozásában nyújtott támogatások szempontjából hasznos intézkedésekre vonatkozó javaslaton alapuló bizottsági gyakorlat fényében kell ellenőrizni (14), az ezt az időpontot követően nyújtott támogatásokat pedig az agrárágazatra vonatkozó iránymutatások alapján kell megvizsgálni. A Bizottságnak a 2000 előtti időszakra alkalmazandó gyakorlata és az agrárágazatra vonatkozó iránymutatások lényegében azonos elveken alapulnak. Ennek értelmében az ilyen típusú támogatásokra az érvényes, hogy az elszámolható költségeket 100 %-ban a támogatásból fedezhetik. Továbbá a támogatásoknak valamennyi potenciálisan érdekelt gazdasági szereplő számára hozzáférhetőknek kell lenniük. A Bizottság ezért a vizsgálati eljárás megindításakor úgy ítélte meg, hogy az alkalmazandó feltételeket tiszteletben tartották.
5.1.3. A kutatásra és kísérletek végzésére irányuló tevékenységek
(40)
A Bizottság emlékeztetett arra, hogy e támogatások összeegyeztethetőségét a kutatás-fejlesztésre fordított állami támogatásra vonatkozó közösségi keretrendszer (15), valamint az e keretrendszert módosító bizottsági közlemény (16) fényében kell felmérni. Akár a 100 %-ot elérő támogatási arány is összeegyeztethető a közös piaccal a keretrendszerben megállapított következő négy feltétel teljesülése esetén: a támogatás legyen az ágazat szempontjából általános érdekű; az információkat közzé kell tenni a megfelelő újságokban; a munkálatok eredményeit költség és idő tekintetében egyenlő alapokon kell hozzáférhetővé tenni; és a támogatásnak meg kell felelnie az EU kötelezettségvállalásai között szereplő nemzetközi kereskedelmi kritériumoknak. A Bizottság tehát a vizsgálati eljárás megindításakor úgy ítélte meg, hogy az alkalmazandó feltételeket tiszteletben tartották.
5.1.4. Az OÁA-hozzájárulásból finanszírozott tevékenységek
(41)
A Bizottságban felmerült a kérdés, hogy pontosan milyen jellegűek azok az OÁA-hozzájárulásból finanszírozott tevékenységek, amelyek azt a célt szolgálták, hogy a szolgáltató szervezeteket saját struktúrájuk átszervezésére ösztönözzék és szorgalmazzák azok alkalmazkodását az állattenyésztők jövőbeli igényeihez, valamint hogy hozzájáruljanak a termeléscsökkentés uniós politikájának kitett, egyre csökkenő számú állattenyésztő jövőbeni igényeihez, továbbá hogy hozzájáruljanak a genetikai és az alkalmazott tudományos kutatások kollektív eszközeinek fenntarthatóságához. A francia hatóságoktól kapott tájékoztatás szerint az e hozzájárulásból származó bevételeket a genetikai állomány javítására, a genetikai információs rendszerre, biotechnológiai célokra és gazdasági tanulmányok készítésére fordították. A tájékoztatásnak ez a néhány eleme nem volt elégséges a Bizottság számára ahhoz, hogy megállapítsa, hogy ezen tevékenységek összeegyeztethetők-e az esetlegesen alkalmazandó közösségi rendelkezésekkel. A vizsgálati eljárás megindításakor tehát a Bizottság nem tudta megállapítani, hogy az OÁA-hozzájárulásból finanszírozott tevékenységek összeegyeztethetők voltak az EK-Szerződéssel (17).
5.2. A TÁMOGATÁSOK FINANSZÍROZÁSA
5.2.1. A húsfélékre kirótt hozzájárulás
(42)
1996. január 1. óta a hozzájárulást többek között a más tagállamokba szállított, a szarvasmarhafélékhez vagy a juhfélékhez tartozó élő állatok, valamint más tagállamokba szállított, szarvasmarha húsából vagy juh húsából előállított hústermékek alapján kell befizetni, noha ez utóbbiakra 2001-ben bevezették a hozzájárulás részleges visszatérítését. Az Európai Unió Bíróságának (a továbbiakban: a Bíróság) ítélete (18) értelmében az EUMSZ 110. cikkében a megkülönböztetésre vonatkozóan előírt tilalmat megsérti az adó, ha különösen a megadóztatott, a nemzeti piacon feldolgozott vagy értékesített nemzeti termékeket részesíti az adókivetésből származó bevétel felhasználásából eredő előnyökben, részlegesen kompenzálva az általuk viselt terhet, és ily módon hátrányos helyzetbe hozva az exportált nemzeti termékeket.
(43)
A Bizottság a vizsgálat megindításakor úgy vélte, hogy a más tagállamokba szállított termékekre és élő állatokra kivetett adóból származó bevétel, amelyet az Interbev által végzett promóciós, technikai segítségnyújtási, kutatási és kísérleti tevékenységek finanszírozására fordítottak, olyan finanszírozást valósíthat meg, amely a Szerződést és különösen annak 107. cikkét figyelembe véve összeegyeztethetetlen a belső piaccal, és következésképpen az ily módon finanszírozott állami támogatások összeegyeztethetetlenek a Szerződéssel. Az adó csakugyan hátrányosan érinthette a más tagállamokba irányuló exportra szánt állatok tenyésztését, mert a belőle származó bevételek felhasználása természetszerűleg alkalmas volt arra, hogy az exportált hazai termelés rovására a Franciaországban értékesített termelést hozza előnyös helyzetbe, ráadásul az adóztatás szintjének megállapítása során nem vették figyelembe azt, hogy így a hazai termékek eltérő mértékben tudnak hasznot realizálni attól függően, hogy Franciaországban vagy Franciaországon kívül kerülnek-e értékesítésre.
5.2.2. Az OÁA-hozzájárulás
(44)
A vizsgálati eljárás megkezdésekor rendelkezésre álló információk alapján megállapítható, hogy a vizsgálati eljárás adott szakaszában nem álltak a Bizottság rendelkezésére olyan adatok, amelyek arra utaltak volna, hogy ez a hozzájárulás kiterjedt az importált vagy más tagállamokba exportált állatokra is.
6. A KÖTELEZŐ ÖNKÉNTES HOZZÁJÁRULÁSOK ÖSSZEEGYEZTETHETŐSÉGE A PIACOK KÖZÖS SZERVEZÉSÉNEK RENDSZERÉVEL
(45)
Azzal a kérdéssel kapcsolatban, hogy a kötelező önkéntes hozzájárulások a 2003. május 22-i Freskot ítélet vonatkozásában (19) összeegyeztethetők-e a piacok közös szervezésének rendszerével (a továbbiakban: a közös piacszervezés, KPSZ), a Bizottság úgy véli, hogy a jelen esetben a kötelező önkéntes hozzájárulások sem közvetlenül, sem közvetve nem befolyásolták az érintett végtermékek árát, mert a levont hozzájárulások nincsenek kihatással a termékek árára, miután ezt a szabad piac működése határozza meg. Így a felvágottakra, illetve a tenyésztett élő állatokra kivetett terheket semlegesíti az a kedvezmény, amit a finanszírozott tevékenységek jelentenek. Következésképpen úgy lehet tekinteni, hogy az elvont hozzájárulásoknak az árra gyakorolt hatása igen korlátozott vagy nem is létezik.
III. FRANCIAORSZÁG ÉSZREVÉTELEI
(46)
A francia hatóságok 2003. október 8-i és 10-i levelükben nyújtották be észrevételeiket a Bizottság arra vonatkozó határozatával kapcsolatban, hogy a jelen ügyben szóban forgó támogatási intézkedésre vonatkozóan megindítja az EUMSZ 108. cikke (2) bekezdésében előírt eljárást.
(47)
A francia hatóságok a Bizottság kiegészítő tájékoztatást kérő levelére válaszolva 2005. szeptember 13-i és november 29-i levelükben elküldték észrevételeiket.
(48)
A Bizottság által 2011. február 25-én Franciaországnak küldött, kiegészítő tájékoztatást kérő levél, valamint a 2011. március 29-én tartott megbeszélés nyomán a francia hatóságok a Bizottsághoz intézett 2011. május 24-i levelükben újabb észrevételeket terjesztettek elő.
(49)
A francia hatóságok megállapítják, hogy a Bizottság arra az álláspontra helyezkedett, hogy a kötelezővé tett szakmaközi hozzájárulásokból származó bevételi források adójellegű járulékoknak tekinthetők, amelyek versenytorzító hatást fejthetnek ki a belső piacon. A francia hatóságok megállapítják továbbá, hogy az intézkedéseket be kellett volna jelenteni. A következőket észrevételezték:
1. A BIZOTTSÁG ÁLTAL INDÍTOTT VIZSGÁLAT TÁRGYA A FRANCIA HATÓSÁGOK SZERINT
(50)
Az 1994. június 15-i, illetve az 1995. december 18-i szakmaközi megállapodások végrehajtása során az állattenyésztési alap, illetve az Interbev részére beszedésre került hozzájárulásokat illetően a francia hatóságok úgy vélik, hogy a Bizottság e hozzájárulások vizsgálatát az 1995. január 16-i (NN 34/1995 támogatással kapcsolatos) és 1996. március 18-i levelével megkezdte, illetve az 1996. július 15-i (SG (96) D/6396) levelével befejezte. A Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy „a szóban forgó intézkedések kizárólagosan a 2328/91/EGK tanácsi rendelet hatálya alá esnek, így azoknak az említett rendelet szerinti vizsgálat tárgyát kell képezniük. E rendelet 35. cikkének (2) bekezdése kizárja a szerződés 92. és 93. cikkének alkalmazását.”
(51)
A francia hatóságok a Bizottság azon kijelentésére válaszolva, hogy az annak idején nem nyilvánított véleményt az Interbev által folytatott egyéb tevékenységekkel kapcsolatban (mivel az NN 34/95 számú ügy kizárólag az anyateheneket tenyésztő gazdaságok átszervezésére irányuló befektetésekre vonatkozott), kijelentették, hogy a Bizottság 1996. március 18-i levelére adott válaszukban kifejtették, hogy „az országos állattenyésztési alapot azzal a céllal hozták létre, […] hogy javítsák a szelekciót az állattenyésztés terén, illetve hogy támogassák a tudományos, különösen a genetikai kutatást. […]” (2005. szeptember 13-i levél).
(52)
Tehát a francia hatóságok úgy vélik, hogy a Bizottság teljes mértékben tisztában volt az Interbev által finanszírozott kommunikációs, promóciós, kutatási és kísérleti tevékenységekkel, valamint a szóban forgó üggyel kapcsolatban kiegészítő tájékoztatást kérhetett volna a francia hatóságoktól. Mivel a Bizottság semmilyen választ nem adott erre a közleményre, a francia hatóságok ebből arra a következtettek, hogy a Bizottság kielégítőnek találta a tájékoztatást.
(53)
A Bizottság azon állításával kapcsolatban, mely szerint 1996. május 30-án elküldött levelükben további tájékoztatást kértek, a francia hatóságok későbbi válaszukban azt állították, hogy egyetlen kiegészítő tájékoztatást kérő levelet sem kaptak a Bizottságtól, valamint hogy a Bizottság 1996. május 30. és 2001. október 2. között tanúsított tétlensége úgy tekinthető, mint az általa ismert tevékenységek összeegyeztethetőségének hallgatólagos elfogadása.
(54)
Sőt, a francia hatóságok azt is állítják, hogy a Bizottság tisztában volt azokkal a kommunikációs tevékenységekkel, amelyeket az Interbev a C 18/95. számú dokumentum keretében a juhtenyésztő vertikum érdekében folytatott.
(55)
Következésképpen, miután a Bizottság azóta sem folytatta le az e megállapodásokkal kapcsolatos vizsgálatot, a francia hatóságok álláspontja szerint ők jogosan vélték úgy, hogy a Bizottság nem ellenezte azok végrehajtását.
(56)
Ilyen körülmények között a francia hatóságok úgy vélték, hogy ezen eljárás kizárólag a 2001. június 12-i szakmaközi megállapodásra irányul.
(57)
A francia hatóságok 2011. május 24-i levelükben, illetve a 2011. március 29-i megbeszélésen végül átadták a Bizottságnak a teljes érintett időszakra vonatkozó adatokat.
2. A FRANCIA HATÓSÁGOK MAGYARÁZATA ARRÓL, HOGY MIÉRT NEM JELENTETTÉK BE A TÁMOGATÁST
(58)
Ami a 2001. június 12-én megkötött új szakmaközi megállapodások végrehajtása során az Interbev és az OÁA számára beszedett hozzájárulásokból fedezett tevékenységeket illeti, a francia hatóságok felfogása szerint nem tűnt szükségesnek ezek bejelentése, miután ezeket a tevékenységeket kizárólagosan az érintett vertikumból bevételezett magánforrásokból finanszírozták.
3. AZ INTERBEV ÁLTAL FOLYTATOTT TEVÉKENYSÉGEK
(59)
Ami az Interbev által folytatott tevékenységeket illeti, a francia hatóságok tudomásul veszik, hogy a Bizottság a 2001. november 9-i levélben szereplő információk elemzését követően úgy ítélte meg, hogy ezek összeegyeztethetők az agrárágazatban nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatásokkal (2000-2006), illetve a mezőgazdasági termékek, valamint egyes, az I. mellékletbe nem tartozó termékek reklámozásához nyújtott állami támogatásról szóló közösségi iránymutatásokkal. A francia hatóságok megerősítik, hogy az e határozat által érintett időszakban az Interbev ezeket a népszerűsítési, technikai segítségnyújtási, kutatási és kísérleti tevékenységeket ugyanolyan feltételekkel finanszírozta, mint a korábbi, a 2001. november 9-i levélben ismertetett tevékenységeket.
4. AZ OÁA KÖZBEIKTATÁSÁVAL FOLYTATOTT KUTATÁSI ÉS TECHNIKAI SEGÍTSÉGNYÚJTÁSI TEVÉKENYSÉGEK
(60)
A francia hatóságok az eljárás megindításáról szóló határozatra adott válaszlevelükben (2003. október 8. és 10.) az alábbi magyarázatokat adták az OÁA-val kapcsolatban.
(61)
Az OÁA forrásaiból folytatott tevékenységek technikai segítségnyújtásra, illetve alkalmazott kutatásra irányultak. A francia hatóságok megerősítették, hogy ezeket az agrárágazatban nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatások (2000-2006) 14. és 17. pontjának figyelembevételével alakították ki.
(62)
A francia hatóságok először is leszögezték, hogy az OÁA által beszedett összegeket az alábbi célokra fordították:
a)
a genetikai állomány javítását célzó kollektív tevékenységek;
b)
az állattenyésztő gazdaságokra vonatkozó információs rendszerek irányításának számítógépes rendszere;
c)
alkalmazott kutatással kapcsolatos tevékenységek;
d)
gazdasági tanulmányok;
e)
egyéb tevékenységek.
4.1. A GENETIKA TERÜLETE
(63)
A genetika területén az OÁA részvétele szigorúan a Genetikai Állományjavítás Országos Szervezete keretében folytatott, illetve a Genetikai Állományjavítás Országos Bizottsága által meghatározott egyes kollektív tevékenységek nyomon követésére szorítkozott. E bizottságban az állami szervek, a szakma, a kutatás és az oktatás képviselői foglalnak helyet.
(64)
Az OÁA által rendelkezésre bocsátott összegeket főként az Állattenyésztési Intézet genetikai részlege által folytatott tevékenységek nyomon követésének finanszírozására használták fel. A részleg főbb feladatai: a terepen dolgozó azon szervezetek támogatása, amelyek hozzájárulnak a kérődző állatokkal kapcsolatos genetikai fejlesztéshez; a terepen alkalmazható eljárásokat meghatározó műszaki előírások kidolgozása, frissítése és fejlesztése; a tenyészállatok genetikai fejlesztéséhez szükséges adatok közös számítástechnikai adatkapcsolatok útján történő rögzítésének és értékelésének ellenőrzése; az indexálási eljárások adaptálása az INRA-val (a francia Országos Mezőgazdasági Kutatóintézettel) való partnerség keretében; a nemzetközi adatcsere-eljárások felhasználása, illetve a hivatalos indexek terjesztése Franciaországban.
4.2. AZ ÁLLATTENYÉSZTÉSBEN HASZNÁLATOS INFORMÁCIÓS ESZKÖZÖK MEGÚJÍTÁSA ÉS FEJLESZTÉSE
(65)
Az OÁA az állattenyésztésben alkalmazott információs rendszerek megújítása és fejlesztése révén hozzájárul a genetikai információs rendszer (GIR) megújításához. Ennek az 1995-ben megkezdett megújításnak az a célja, hogy korszerűsítsék és egységesítsék a több mint húsz évvel korábban bevezetett kollektív információs rendszert annak érdekében, hogy biztosítsák a genetikai adatok hatékonyabb kezelését, egyszersmind lehetővé téve az indexáláshoz szükséges új alkalmazások integrációját, valamint a költségek csökkentését.
(66)
Az OÁA részt vett továbbá egy olyan, az állattenyésztésben használható professzionális információs rendszerrel kapcsolatos terv gazdasági, műszaki és jogi vonatkozású megvalósíthatósági tanulmányának elkészítésében, amelynek célja a hivatalos azonosítási adatok és más biztosítható adatok szakmai és szakmaközi hasznosításának előmozdítása.
4.3. BEAVATKOZÁSOK AZ ALKALMAZOTT KUTATÁS TERÜLETÉN
(67)
Több alkalmazott kutatási program kapott támogatást az OÁA-tól, amelynek feladatai közé tartozik, hogy folyamatosan részt vegyen az állattenyésztési vertikum számára közérdekűnek tekinthető kutatásokban. Így például támogatásban részesült a szaporodással kapcsolatos alkalmazott kutatási és a biotechnológiai eljárásokra vonatkozó technológiatranszfer-program (embriótranszfer, szexálás, in vitro megtermékenyítés, klónozás). E kutatások kiterjednek az embriológia területén alkalmazott új technikákra, amelyek különösen ígéretesek abból a szempontból, hogy a jövőben hogyan lehet felhasználni a molekuláris markereket, illetve hogyan lehet markereket alkalmazni a szelekció során. A program eredményeképpen jelentős előrehaladást sikerült elérni a klasszikus embrióátültetés hatékonyságának növelése, az embriók szexálásával kapcsolatos francia módszer kidolgozása és optimalizálása, az ultrahangos módszerrel végzett petesejt-punkció módszerének kidolgozása, illetve az in vitro megtermékenyítés technikájának javítása terén.
(68)
Az OÁA ezenkívül részt vett a homológ rekombinációval kapcsolatos kísérleti projektben is. Az INRA által irányított projekt a transzgén módszer alkalmazásával állatok genomjának kontrollált módosítására irányult oly módon, hogy transzgént juttattak a DNS-lánc kiválasztott helyére. E célirányos művelet arra szolgál, hogy egy gént egy másikkal helyettesítsenek anélkül, hogy genetikailag módosított szervezeteket használnának fel hozzá.
(69)
Ezenkívül az OÁA részt vett a szarvasmarhák és juhok elektronikus azonosítására irányuló IDEA programban. Az OÁA hozzájárult továbbá a közösségi IDEA programba felvett országos projektek finanszírozásához. E program célja az új elektronikus technikák alkalmazása révén javítani az állatok azonosításának megbízhatóságát.
4.4. GAZDASÁGTUDOMÁNYI TEVÉKENYSÉGEK
(70)
Az OÁA-t felkérték, hogy vegyen részt olyan gazdaságtudományi tevékenységek finanszírozásában, amelyek az állattenyésztés megszervezéséhez feltétlenül szükségesek, például azért, hogy megfelelő választ tudjanak adni a KAP egymást követő reformjai, az EU bővítése, az utóbbi években bekövetkezett válságok, illetve a nemzetközi környezet megváltozása folytán felvetődött kérdésekre.
(71)
A kutatásokat az Állattenyésztési Intézet irányítása alatt álló „Állattenyésztési Gazdasági Csoport” elnevezésű csoport vezetésével végezték el. Az Intézet közreműködése biztosítja a szakma által igényelt különböző tevékenységek közötti összhangot, illetve azt, hogy ezek a tevékenységek megfelelő kiegészítést nyújtsanak a már létező tanulmányokhoz.
(72)
Az elvégzett munka a következő tevékenységekben öltött konkrét formát: a franciaországi és az európai tej- és húságazatban jelentkező konjunktúrák szoros figyelemmel kísérése, havi gazdasági jelentések készítése, amelyek alapos elemzést adnak Franciaország, Európa és a világ állattenyésztésének gazdasági vonatkozásairól, valamint egyes specifikus - például az árakkal és a termelési költségekkel, illetve az EU és a WTO keretében folytatott tárgyalások alakulásával kapcsolatos - kutatások.
(73)
Az Állattenyésztési Gazdasági Csoport keretében létrehozott gazdasági megfigyelőközpont tevékenysége kiterjed a gazdaságok működésével kapcsolatos, az állattenyésztési hálózatok révén hozzáférhető konkrét ismeretekre, és biztosítja a szinergiát a makrogazdasági és a mikrogazdasági megközelítés között.
4.5. EGYÉB TEVÉKENYSÉGEK
(74)
Egyébiránt az OÁA feladatai közé tartozik, hogy alkalmanként támogassa olyan új közös projektek elindítását, amelyek célja, hogy megkönnyítsék az állattenyésztés alkalmazkodását a társadalmi és gazdasági körülmények változásához; ilyen projekt például az állattenyésztésben azon alkalmazott jó gyakorlatok chartájának kidolgozása, amelyek a legjelentősebb ilyen típusú kollektív eljárásnak számítanak Európában, valamint az állattenyésztő szakmáról szóló kommunikációs projekt, amelynek célja, hogy a kergemarhakór (BSE) okozta második válság után helyreállítsa az állattenyésztők és az állampolgárok közötti kölcsönök megértést.
4.6. AZ UNIÓS SZABÁLYOZÁS
(75)
A francia hatóságok kiemelték, hogy valamennyi finanszírozott akció a szarvasmarha-tenyésztők és juhtenyésztők számára általános érdekű tevékenységnek számít; nincs szó olyan tevékenységekről, amelyek haszna egyes gazdasági szereplőkre vagy akár a gazdasági szereplők egyes csoportjaira korlátozódna.
(76)
Az OÁA pénzügyi részvétele a legtöbb esetben nem éri el ezen vizsgálatok és kutatások költségeinek 50 %-át. Egyes konkrét projektek esetében meghaladhatja az 50 %-ot, de a támogatás mértéke egyetlen esetben sem haladja meg a 100 %-ot.
4.6.1. Technikai segítségnyújtás
(77)
A gazdasági vizsgálatok finanszírozása során betartják egyrészt, hogy a megítélt támogatás egy állattenyésztőre jutó összege nem haladhatja meg a háromévenkénti 100 000 EUR-s összeghatárt, másrészt betartják azt a szabályt is, amelynek értelmében valamennyi állattenyésztő számára lehetővé kell tenni a kutatási eredményekhez való hozzáférést.
4.6.2. Alkalmazott kutatás
(78)
A francia hatóságok megerősítették, hogy minden egyes gazdasági elemzés adatait, azokat is, amelyek egy-egy kutatási program során kerültek begyűjtésre, mihelyt véglegesnek tekinthetők, széles körben közreadják. Rendszeresen publikálják és terjesztik az alap által támogatott valamennyi vizsgálat eredményeit annak érdekében, hogy az állattenyésztők és a terepen dolgozó szervezeteik felhasználhassák azokat, azokhoz hátrányos megkülönböztetés nélkül hozzáférhessenek.
(79)
Két nagy terjesztési csatorna, egyrészt az állattenyésztők szakmai szervezetei, másrészt pedig az állattenyésztési intézet útján juttatják el a széles körben terjesztett műszaki és gazdasági kiadványokat a tenyésztőkhöz és a gyakorlati szakemberekhez.
(80)
A kutatások általános érdekű jellegét figyelembe véve nem tervezik az eredmények kereskedelmi célú kiaknázását. E tevékenységek valódi haszonélvezői mindazok a szarvasmarha-tenyésztők és juhtenyésztők, akikhez a kutatások elméleti és gyakorlati eredményei eljutnak.
(81)
A finanszírozott kutatások során sem a termelők, sem a feldolgozók nem részesülnek semmilyen közvetlen anyagi juttatásban.
5. A BEHOZOTT ÁLLATOKAT ÉS HÚSFÉLESÉGEKET TERHELŐ HOZZÁJÁRULÁSOK
5.1. AZ INTERBEV ÁLTAL BESZEDETT HOZZÁJÁRULÁSOKRÓL
(82)
A más tagállamokból vagy harmadik országokból származó, Franciaországba behozott húsféleségek franciaországi adóztatásával kapcsolatban a Bizottság a francia hatóságok által több ízben hozzá eljuttatott tájékoztatások alapján azt állapította meg, hogy az 1995 és 2001 közötti szakmaközi megállapodásokat kiterjesztő tárcaközi rendeletek hatálya nem terjedt ki az importált húsféleségekre.
5.2. AZ OÁA ÁLTAL BESZEDETT HOZZÁJÁRULÁSOKRÓL
(83)
Végezetül a Bizottság megállapította, hogy az OÁA számára befizetett hozzájárulás az ország területén kívül tenyésztett, vágóállatként Franciaországba behozott állatok esetében is alkalmazható.
(84)
Mint azt 2003. október 6-i levelük mutatja, a francia hatóságok tudomásul vették, hogy az uniós jog értelmében ez a kifogás helytálló. Tehát hozzáfogtak a megállapodás szövegének módosításához, kizárva belőle az ország területén kívül tenyésztett, Franciaországba vágóállatként behozott állatok után fizetendő hozzájárulásokat. A francia hatóságok szándéka az volt, hogy az új szöveget - annak formalizálása és aláírása után - haladéktalanul eljuttatják a Bizottsághoz.
(85)
Ilyen körülmények között a francia hatóságok azt is hozzátették, hogy az élőállat-behozatal gyakorlatilag jelentéktelen mértékű volt, és nem járt volna versenytorzulás veszélyével. A vámhatóság adatai szerint az importált „kifejlett szarvasmarhafélék” száma 2001-ben 24 933 darab, 2002-ben pedig 22 250 darab volt. Országos szinten hozzávetőleg 4 millió állatot vágnak le, az élőállat-behozatal a teljes levágott mennyiségnek mindössze 0,58 %-át teszi ki. Egyébiránt ezek az importált marhák 70 %-ban kiváló alkatú, magas áron értékesített állatok, amelyeket egy speciális észak-franciaországi fogyasztói kör igényeinek kielégítése céljából hoznak be az országba. Figyelembe véve ezeknek az állatoknak az átlagos behozatali árát (a vámhatóság szerint élősúlyban 1,50 EUR/kg, ami 2,5 EUR/kg nettó súlynak felel meg), az ezen állatok után felszámított OÁA-hozzájárulás nagyságrendileg az állat értékének mintegy ezredrészét teszi ki.
(86)
A francia hatóságok szerint egyrészt a beszedett kötelező önkéntes hozzájárulások minimális összegre rúgtak, mivel a behozott élő állatok után fizetendő hozzájárulást gyakran, sőt utóbb már rendszeresen nem fizették be, másrészt pedig a szóban forgó kötelező önkéntes hozzájárulás összegének az állatok értékéhez viszonyított értéke olyan csekély volt, hogy nem járhatott versenytorzító hatással. A francia hatóságok 2011. május 24-i levelükhöz néhány példányt mellékeltek a hozzájárulások kiszámítására szolgáló nyomtatványokból, illetve vállalatok bevallásaiból, amelyek azt bizonyították, hogy a visszafizetés egyes esetekben megtörtént, noha nem is volt kötelező.
(87)
A francia hatóságok 2005. szeptember 13-i, illetve 2011. május 24-i levelükben megerősítették, hogy 2003-tól kezdve az OÁA részére befizetett hozzájárulás kizárólag a Franciaországban tenyésztett és levágott állatokra vonatkozott (20).
6. A MÁS TAGÁLLAMOKBA KIVITT ÁLLATOKRA ÉS HÚSOKRA KIVETETT HOZZÁJÁRULÁS
6.1. AZ INTERBEV RÉSZÉRE BEFIZETETT HOZZÁJÁRULÁSOKRÓL
(88)
A Bizottság a más tagállamokba kivitt húsokra kivetett hozzájárulásokkal kapcsolatban utalt arra, hogy fennállhat a hátrányos megkülönböztetés veszélye, miután a járulékok kivetése során nem veszik figyelembe azt, hogy egyes hozzájárulás-köteles termékeket kivisznek az ország területéről, és így attól lehet tartani, hogy egy ilyen intézkedés a Franciaországban értékesített belföldi termelést hozza előnyös helyzetbe.
(89)
Ahogy a (16) és az azt követő preambulumbekezdésekben bemutatásra került, a más tagállamokba kiszállított húsféleségek után 0,0126 EUR/kg kötelező önkéntes hozzájárulást, a 2001. június 12-i szakmaközi megállapodás után pedig 0,024 EUR/kg kötelező önkéntes hozzájárulást kellett befizetni. Egyébként a fent említett megállapodás után a visszatérítés mértékét 0,010 EUR/kg-ban állapították meg.
(90)
A más tagállamokba kiszállított élő állatok után beszedett kötelező önkéntes hozzájárulással kapcsolatban a francia hatóságok 2011. május 24-i levelükben magyarázattal szolgáltak annak bizonyítására, hogy az említett kötelező önkéntes hozzájárulások arányban álltak az e befizetésekből finanszírozott tevékenységekből származó haszonnal.
(91)
A francia hatóságok magyarázata szerint az élőállat-kivitel a növendékmarhákra vonatkozott: ahogy a (17) és azt követő preambulumbekezdésekben bemutatásra került, ezen állatokra olyan kötelező önkéntes hozzájárulást vetettek ki, amelyet fejkvóta, nem pedig a hús kilogrammja alapján számítottak ki.
(92)
A francia hatóságok egyúttal eljuttatták azt a számítást is, amely lehetővé teszi az állat testsúlya és a kilogramm szerinti hozzájárulás arányának hozzávetőleges megállapítását. Az 1995. július 25-i szakmaközi megállapodás szerint a szarvasmarhafélék után fizetendő kötelező önkéntes hozzájárulás a hasított test esetében kilogrammonként 0,084 FRF, a kiszállított élő állatok után fizetendő kötelező önkéntes hozzájárulás pedig kifejlett szarvasmarhánként 7 FRF (4. cikk). Egy növendékmarha élősúlyban 250-280 kg-ot nyom, ami a hús átlagában kifejezve (65 %-os arányt feltételezve) 163 kg-nak felel meg. Ebből következően a 7 FRF/darab mértékű hozzájárulás 0,042 FRF/kg-os hozzájárulásnak felel meg, ami nagyjából a felét teszi ki a húsfélékre kivetett hozzájárulásnak.
(93)
A 2001. június 12-i szakmaközi megállapodás fenntartotta ennek a rendelkezésnek az érvényességét, és nem változtatott az egyenérték-arányon sem. Az összegek (euróban kifejezve) az alábbiak voltak: a vágáskor fizetendő kötelező önkéntes hozzájárulás a hasított test esetében kilogrammonként 0,024 EUR (2. cikk), élő állatok kiszállítása esetén kifejlett szarvasmarhánként 1,7 EUR (4. cikk). A kifejlett szarvasmarhák darabjáért fizetendő 1,7 EUR mértékű hozzájárulás kilogrammonként 0,0104 EUR hozzájárulásnak felel meg, ami a húsfélékre kirótt hozzájárulásnak nagyjából a felét teszi ki.
(94)
A francia hatóságok becslése szerint a más tagállamokba kivitt termékek (élő állatok és húsféleségek) után beszedett kötelező önkéntes hozzájárulás összege (38 136 670 EUR) az Interbev által 1995 és 2004 között beszedett kötelező önkéntes hozzájárulás teljes összegének (252 855 282 EUR) mintegy 15 %-át teszi ki. Általánosságban szemlélve az 1995 és 2004 között eltelt időszakot, a francia hatóságok úgy ítélik meg, hogy a szóban forgó bevételek arányban állnak a más tagállamokba kiszállított termékek esetében e befizetésekből finanszírozott tevékenységekből származó haszonnal.
(95)
A francia hatóságok megállapítják továbbá, hogy a Franciaországon kívülre kiszállított élő állatok és húsféleségek egyrészt anyagi előnyhöz jutottak az ország területén kívül folytatott tevékenységek következtében, amelyek összege 21 490 848 EUR, másrészt ezek a tevékenységek hasznosak voltak az állatok és a termékek számára, függetlenül azok rendeltetési helyétől. A francia hatóságok álláspontja szerint úgy kell tekinteni, hogy az állatok és termékek számára hasznos tevékenységek támogatására befolyt összegből (91 231 075 EUR) mindössze 28 280 000 EUR-t fordítottak az ország területén kívül folytatott tevékenységek finanszírozására.
(96)
A külföldre szállított élő állatokat és termékeket érintő akciók jórészt promóciós tevékenységek voltak (például: nemzetközi vásárok, szakmai és PR-célú tájékoztató tevékenységek, „zöld hét” Berlinben, darabolás oktatását célzó külföldi tanfolyamok). Azok a tevékenységek, amelyek az összes állatra és termékre kiterjedtek, függetlenül attól, hogy azok felvevő piaca Franciaországban vagy külföldön volt-e, elsősorban reklámtevékenységeket foglaltak magukban (például az európai minőségi marhahússal, a belsőségekkel vagy a húsállatokkal kapcsolatos reklámkampányokat), de szerepeltek köztük kutatási tevékenységek is, amelyeket az állatjólét, a minőséggazdálkodás, a marhahúsokra vonatkozó termékbevizsgálással és nyomonkövethetőséggel kapcsolatos eljárások területén folytattak, és amelyek eredményeit széles körben terjesztették Franciaországon belül és kívül egyaránt.
(97)
Összességében a francia hatóságok úgy vélik, hogy a Franciaországon kívülre szállított termékeknek a szakmaközi szervezetek tevékenységéből származó haszna 49 770 000 EUR volt. Ezt az összeget össze kell vetni az általuk befizetett kötelező önkéntes hozzájárulások összegével (38 136 670 EUR). Az 1995 és 2004 közötti időszakban kivitelre került franciaországi termelés után befizetett kötelező önkéntes hozzájárulások részaránya egyensúlyban volt a francia termelőknek az Interbev által finanszírozott tevékenységekből származó hasznával.
6.2. AZ OÁA RÉSZÉRE BEFIZETETT HOZZÁJÁRULÁSOKRÓL
(98)
A francia hatóságok 2005. szeptember 13-i levelükben megerősítették, hogy a kiszállított termékek e tekintetben nem estek az OÁA részére befizetendő hozzájárulás kivetése alá.
IV. A TÁMOGATÁS ÉRTÉKELÉSE
(99)
Az egyes piacok közös szervezését szabályozó különböző rendeleteknek megfelelően az EUMSZ 107. és 108. cikke a Szerződés I. mellékletében felsorolt valamennyi, a közös piacszervezés hatálya alá eső mezőgazdasági termékre vonatkozik (ide tartozik az összes mezőgazdasági termék, kivéve a lóhúst, a mézet, a kávét, a mezőgazdasági eredetű alkoholt, az alkoholból készült ecetet és a parafát).
1. AZ EUMSZ 107. CIKKÉNEK (1) BEKEZDÉSE SZERINTI TÁMOGATÁS FENNÁLLÁSA
(100)
Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerint amennyiben e Szerződés másként nem rendelkezik, a belső piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet.
(101)
Az ügy tényállásának időpontjában az EUMSZ 107-109. cikkeinek alkalmazását a marhahúságazatra a marha- és borjúhús piacának közös szervezéséről szóló 1254/1999/EK tanácsi rendelet (21) 40. cikke tette lehetővé. Ennek elfogadása előtt az ágazatban a marhahús piacának közös szervezéséről szóló, 1968. június 27-i 805/68/EGK tanácsi rendelet (22) 24. cikke volt az irányadó. A rendelkezések alkalmazását a juhhús- és a kecskehúságazatra a juhhús és kecskehús piacának közös szervezéséről szóló, 2001. december 19-i 2529/2001/EK tanácsi rendelet (23) 23. cikke tette lehetővé. Ennek elfogadása előtt az ágazatra a juhhús és kecsehús piacának közös szervezéséről szóló, 1998. november 3-i 2467/98/EK tanácsi rendelet (24) 22. cikke volt az irányadó, ez utóbbi elfogadása előtt pedig a juhhús és kecskehús piacának közös szervezéséről szóló, 1989. szeptember 25-i 3013/89/EGK tanácsi rendelet (25) 27. cikke vonatkozott az ágazatra.
(102)
Jelenleg az EUMSZ 107-109. cikkének alkalmazását az e határozat (32) és azt követő preambulumbekezdéseiben szereplő két ágazat esetében a mezőgazdasági piacok közös szervezésének létrehozásáról, valamint egyes mezőgazdasági termékekre vonatkozó egyedi rendelkezésekről szóló, 2007. október 22-i 1234/2007/EK tanácsi rendelet (az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet) (26) 180. cikke teszi lehetővé (27).
1.1. SZELEKTÍV KEDVEZMÉNY FENNÁLLÁSA
(103)
A Bíróság szerint formájától függetlenül támogatásnak minősül az a beavatkozás, amely közvetlenül vagy közvetve alkalmas vállalkozások előnyben részesítésére, illetve amely olyan gazdasági előnynek tekinthető, amelyet a kezdeményezett vállalkozás általános piaci feltételek között nem érhetett volna el (28). A jelen esetben a nyújtott támogatás a szarvasmarha-tenyésztő, illetve a juhtenyésztő ágazatban működő egyes vállalkozásoknak kedvezett, olyan akciók szervezése révén, amelyek alkalmasak voltak arra, hogy az Interbev által képviselt termelőket, illetve vertikumokat juttassák előnyökhöz.
(104)
Továbbá a Bíróság joggyakorlata szerint támogatásnak kell tekinteni azokat a beavatkozásokat, amelyek különböző módon könnyítenek a vállalkozás költségvetésére általában nehezedő terheken, és amelyek - noha nem minősülnek a szó szoros értelmében vett szubvenciónak - a szubvenciókkal azonos természetűek és hatásúak (29).
(105)
Ami a kedvezmény fennállását illeti, ezt a húságazat érdekében végrehatott tevékenységek potenciális kedvezményezettjei, illetve a kérdéses szakmaközi hozzájárulások és azok finanszírozásának szintjén kell megállapítani. A jelen esetben a támogatás előnyt nyújtott egyes, a szarvasmarha-tenyésztő, illetve a juhtenyésztő ágazatban működő vállalkozásoknak azáltal, hogy olyan tevékenységek megvalósítását segítette elő, amelyek alkalmasak voltak arra, hogy a vertikum termelői számára hozzanak hasznot.
1.2. AZ ÁLLAM ÁLTAL VAGY ÁLLAMI FORRÁSBÓL NYÚJTOTT TÁMOGATÁS
(106)
A Bíróság ítélkezési gyakorlatának értelmében ahhoz, hogy egy előny állami támogatásnak minősüljön, először az szükséges, hogy azt az állam közvetlenül vagy közvetve, állami források felhasználásával nyújtsa, míg másodsorban az, hogy az államnak betudható intézkedésnek minősüljön (30).
(107)
A szóban forgó hozzájárulások (a kötelező önkéntes hozzájárulások) természetét illetően a Bizottság úgy ítéli meg, hogy adójellegű járulékokról, tehát állami forrásokról van szó. A Bizottság értékelését a következő megfontolásokra alapozta.
(108)
Először is hangsúlyozni kell, hogy a joggyakorlat állandóságának megfelelően és különös tekintettel a Salvat ítélet 139. pontjára (31), a magán- és állami szervezetek közötti különbségtétel „a Szerződés állami támogatásokra vonatkozó rendelkezéseinek alkalmazása szempontjából nem bizonyul meghatározó tényezőnek”. Továbbá a Ladbroke ítélet (32) világosan megerősíti, hogy az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése „minden olyan pénzügyi eszközt magában foglal, amellyel a közszféra ténylegesen támogathat egyes vállalkozásokat, függetlenül attól, hogy azok az állami törzsvagyonba tartoznak-e. Következésképpen, még akkor is, ha az (…) összegek nem tartoznak a Kincstár törzsvagyonába, az a tény, hogy változatlanul állami ellenőrzés alatt maradnak, és így az illetékes nemzeti hatóságok rendelkezésre állnak, elégséges az állami forrássá minősítésükhöz és hogy a szóban forgó intézkedések a Szerződés 107. cikke (1) bekezdésének hatálya alá essenek.”
(109)
Először is e joggyakorlat fényében a Bizottság úgy véli, hogy abból a tényből, hogy e kötelező önkéntes hozzájárulások a magánszektorból származnak, és hogy nem állnak folyamatosan az állam rendelkezésére, nem vonható le az a következtetés, hogy e hozzájárulások az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdésének hatályán kívül esnek. Ezért a Bizottságnak meg kell vizsgálnia a fent említett kötelező önkéntes hozzájárulásokból származó jövedelmek feletti állami ellenőrzés mértékét is, valamint azt, hogy állam mekkora mértékben képes a támogatási intézkedések finanszírozására szolgáló források felhasználását meghatározni.
(110)
A vizsgált esettel kapcsolatban a Bizottság megjegyzi, hogy a kötelező önkéntes hozzájárulások bevezetésének előfeltételét képezi a kormánynak - az Interbev jóváhagyásán keresztüli - beleegyezése. Még ha az Interbev magánjogi jogalanynak minősül is, a kötelező önkéntes hozzájárulások általa történő bevezetéséhez az szükséges, hogy működését és céljait az állam jóváhagyja (lásd e határozat (14) preambulumbekezdését).
(111)
A mezőgazdasági törvény ugyancsak rendelkezik arról, hogy a hozzájárulások az érintett foglalkozás minden művelőjére nézve kötelezők, amint azokat egy tárcaközi rendelet kiterjeszti (lásd e határozat (10) preambulumbekezdését). Mindebből kiderül, hogy az ilyen típusú hozzájárulások csak valamely hivatalos jogi aktuson keresztül képesek maradéktalanul kifejteni hatásukat (33).
(112)
Mindezen tények figyelembevételével a Bizottság megállapítja, hogy a vizsgált kötelező önkéntes hozzájárulások állami ellenőrzés alatt állóknak és állami forrásoknak tekinthetők.
(113)
Másodsorban a kötelező önkéntes hozzájárulásokból származó bevétel felhasználását a célok és a szakmaközi szervezetnek a mezőgazdasági törvényben előírt működése határozza meg (lásd a (7)-(10) preambulumbekezdést). Ily módon az államnak lehetősége van arra, hogy meghatározza az kötelező önkéntes hozzájárulásokból származó bevételek felhasználását, illetve hogy finanszírozza az Interbev által megvalósított támogatási intézkedéseket. Az Interbev által nyújtott kedvezmények ezáltal állami forrásból származóknak minősülnek.
(114)
Emlékeztetni kell továbbá arra, hogy a C-345/02. számú Pearle ügyben (34) a Bíróság azonosított bizonyos olyan mutatókat, amelyek lehetővé teszik annak megállapítását, hogy az adójellegű járulékok állami forrásoknak tekintendők-e abban az esetben, ha azokat alapvetően valamely szakmaközi szervezet szedi be a tagjai javára.
(115)
A Bíróság által javasolt teszttel összhangban a gazdaság bizonyos ágazatainak vállalatait képviselő közvetítő szervezetek által összegyűjtött kötelező hozzájárulások csak abban az esetben tekintendők állami forrásoknak, ha az alábbi feltételek mindegyike teljesül:
a)
az adott intézkedést az adott ágazat vállalatait és alkalmazottait képviselő szakmai testület határozza meg, és ez az intézkedés nem állami politikák megvalósítására szolgál;
b)
az intézkedés által megvalósítandó cél finanszírozását teljes egészében a szektor vállalatainak hozzájárulásai fedezik;
c)
a finanszírozás módozatait és a hozzájárulások arányát/összmennyiségét a szakmai testületeken belül a munkaadók és a munkavállalók képviselői állapítják meg, az állam ebben a folyamatban semmilyen formában nem vesz részt;
d)
a hozzájárulásokat kötelezően az intézkedés finanszírozására kell fordítani, állami beavatkozás nem lehetséges.
(116)
Ugyanakkor világosan látszik, hogy a jelenlegi intézkedés nem felel meg a Pearle ítélet által támasztott minden feltételnek. Mindenekelőtt az Interbev létrehozását, működését és célkitűzéseit a nemzeti jogszabályok határozzák meg (lásd a (10) és (14) preambulumbekezdést), a kötelező önkéntes hozzájárulásból történő finanszírozása pedig állami beavatkozást igényel (lásd a (10) preambulumbekezdést). Továbbá a mezőgazdasági törvény 632-2-1. cikke értelmében a szakmaközi szervezetek hozzájárulnak az nemzeti és uniós gazdaságpolitikák megvalósításához, és az állami támogatások odaítélésénél prioritásokat élvezhetnek. Az Interbev tehát olyan eszköznek tekinthető, amely az állam által elősegítendőnek vélt és a szakmaközi szervezet szempontjából általános érdekűnek számító tevékenységek megvalósítását segíti elő (lásd a (40), valamint a (61) és az azt követő preambulumbekezdéseket). Továbbá, ahogyan arról az Interbev alapszabálya is rendelkezik, a szakmaközi szervezet költségvetése közvetlen állami támogatással is kiegészíthető. Végül pedig a finanszírozott kutatások általános érdekéből adódóan (lásd a (10) preambulumbekezdést) nem lehet biztonsággal megállapítani, hogy a támogatások kedvezményezettjei feltétlenül az adók befizetésére kötelezettek lesznek.
(117)
A fenti megfontolásokra tekintettel a Bizottság arra az álláspontra jutott, hogy a szóban forgó intézkedések az államhoz kötődnek és állami forrásokból kerülnek finanszírozásra.
1.3. A KERESKEDELEM ÉS A VERSENY TORZULÁSA
(118)
A támogatások akkor tartoznak az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdésének hatálya alá, ha torzítják a tagállamok közötti kereskedelmet és versenyt. Ennek feltétele, hogy a támogatások kedvezményezettjei gazdasági tevékenységet végezzenek.
(119)
Annak megállapítása érdekében, hogy e támogatás az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdésének hatálya alá esik-e, végső soron azt kell meghatározni, hogy e támogatás torzítja-e a tagállamok közötti kereskedelmet és versenyt.
(120)
A Bíróság megállapította, hogy amennyiben valamely tagállam által nyújtott kedvezmény a vállalatok valamely csoportjának pozícióját a konkurens vállalatokkal szemben javítja az Unión belüli kereskedelemben, akkor úgy kell tekinteni, hogy az adott előny befolyásolja a szóban forgó kereskedelmet (35), ez pedig elégséges a verseny torzulásának bizonyításához.
(121)
Azt, hogy létezik a tagállamok között kereskedelem a húságazatban, meggyőzően bizonyítja azon szervezet létezése, amely az ágazatban a piac közös szervezését irányítja (36). Példaként említhető, hogy Franciaország vonatkozásában a hústermékek Unión belüli kereskedelme az uniós húságazat teljes kereskedelmi forgalmának 15 %-át teszi ki (37).
(122)
A támogatások tehát befolyásolhatják a tagállamok közötti kereskedelmet, amennyiben az adott országban zajló termelést könnyítik meg a más tagállamokban zajló termeléssel szemben. A húsipar az e határozat által érintett időszakban nagymértékben ki volt téve a versenynek közösségi szinten, és ily módon minden olyan intézkedésre érzékenyen reagált, amely egyik vagy másik tagállam termelését támogatta.
1.4. KÖVETKEZTETÉSEK AZ INTÉZKEDÉSEK „TÁMOGATÁS” JELLEGÉRŐL AZ EUMSZ 107. CIKKÉNEK (1) BEKEZDÉSE ÉRTELMÉBEN
(123)
A Bizottság a fenti megfontolásokat figyelembe véve úgy véli, hogy a szóban forgó ügyben hozott intézkedések a támogatások kedvezményezettjei számára olyan kedvezményt nyújtnak, amelyből mások nem tudnak részesedni, és bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítják a versenyt, vagy azzal fenyegetnek, mivel torzíthatják a tagállamok közötti kereskedelmet.
(124)
Mindezek ismeretében a Bizottság úgy véli, hogy a szóban forgó intézkedés az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdésének hatálya alá esik és állami támogatásnak minősül.
2. A TÁMOGATÁSOK ÖSSZEEGYEZTETHETŐSÉGÉNEK VIZSGÁLATA
2.1. A HATÁROZAT HATÁLYA
(125)
A francia hatóságok úgy vélik, hogy - mint fentebb kifejtésre került - a fent említett határozat csak a 2001. június 12-i szakmaközi megállapodásra vonatkozik (lásd az (56) preambulumbekezdést).
(126)
A Bizottság az NN 34/95 sz. állami támogatás keretében az OÁA-hozzájárulással vagy az e pályázathoz kötődő támogatásfinanszírozási rendszerrel kapcsolatban nem rendelkezett információkkal (38). Ezenkívül álláspontja csak az állattenyésztők bizonyos csoportjának - például az állatok első beszerzése céljából - nyújtott támogatásokra vonatkozott. A Bizottság ugyancsak nem foglalt állást a kötelező önkéntes hozzájárulások rendszerével vagy a genetikai állomány javítását célzó támogatásokkal, a genetikai információs rendszerrel, a biotechnológiával vagy a gazdasági kutatásokkal, a promóciós, technikai segítségnyújtási, kutatási és kísérletezési tevékenységekkel kapcsolatban, amelyeket az Interbev által begyűjtött hozzájárulásból finanszíroztak, és amelyeket az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdése értelmében nem jelentettek be.
(127)
Ezekről a tevékenységről Franciaország az NN 49/96 számú állami támogatási üggyel kapcsolatos, 1996. április 29-i levelében említést tett, de csak az OÁA hatáskörébe tartozó tevékenységekről.
(128)
Erre a levélre válaszolva a Bizottság 1996. május 30-i levelében (VI/021559) kiegészítő tájékoztatást kért, hogy felmérhesse azon pénzügyi eszközök körét és jellegét, amelyek a tenyésztéssel foglalkozó és az állatok azonosításában és kiválasztásában szerepet játszó szervezetek átalakítását lehetővé teszik. A Bizottság emellett egy adatlap kitöltését is kérte. Mindazonáltal a francia hatóságok nem vették figyelembe ezt a levelet, és a Bizottság sem hozta nyilvánosságra álláspontját az ügyben arra vonatkozóan, hogy az érintett tevékenységek a belső piaccal összeegyeztethetők-e. A Bizottság az EUMSZ 108. cikkének (2) bekezdése alapján 2003. július 9-i levelében (39) megindította a szóban forgó támogatásra vonatkozó eljárást.
(129)
Az 1994. június 15-én az állattenyésztési alap, illetve az 1995. december 18-án az Interbev javára kötött szakmaközi megállapodásokat, valamint az ezen megállapodások által finanszírozott állami támogatásokat mindig az állami támogatásokról szóló szabályozások fényében kellene vizsgálni, amennyiben e támogatásokat a Bizottság nem hagyta jóvá.
(130)
Ebből következően e határozat egyaránt vonatkozik az 1994. június 15-én az állattenyésztési alap, illetve az 1995. december 18-án az Interbev javára kötött megállapodásokra. E megállapodások vizsgálatakor a Bizottság nem foglalt állást az említett szakmaközi hozzájárulásokból finanszírozott tevékenységekkel kapcsolatban.
(131)
Az (57) preambulumbekezdésben jelzettek szerint a francia hatóságok ezt az értelmezést hallgatólagosan elfogadták.
2.2. AZ EUMSZ 107. CIKKE (3) BEKEZDÉSÉNEK VÉGREHAJTÁSA
(132)
Az EUMSZ 107. cikke néhány kivételt állapít meg az állami támogatások és az EUMSZ összeegyeztethetetlenségének általános elve alól, annak ellenére, hogy a kivételek közül némelyek nyilvánvalóan nem alkalmazhatók, nevezetesen azok, amelyekről a (2) bekezdés rendelkezik. E kivételekre a francia hatóságok sem hivatkoztak.
(133)
Ami a Szerződés 107. cikkének (3) bekezdésében előírt eltéréseket illeti, ezeket a regionális vagy ágazati célzatú támogatási rendszerek, illetve az általános támogatási rendszerek egyedi alkalmazási eseteiben igen szigorúan kell értelmezni. Az eltéréseket nevezetesen csak olyan esetekben lehet alkalmazni, ha a Bizottság arra a megállapításra juthat, hogy a támogatás szükséges valamely szóban forgó cél megvalósításához. Ha a vizsgált eltéréseket olyan támogatásokra is alkalmazzák, amelyek nem nyújtanak hasonló közösségi ellentételezést, az egyet jelentene azzal, hogy megengedik a tagállamok közötti kereskedelem befolyásolását és a közösségi érdek szempontjából indokolatlan versenytorzulásokat, és ezzel arányosan egyes tagállamok piaci szereplőinek jogosulatlan előnyökhöz való hozzájutását.
(134)
A Bizottság úgy véli, hogy a szóban forgó támogatások nem az olyan térségek gazdasági fejlődésének előmozdítására nyújtott támogatások voltak, ahol rendkívül alacsony az életszínvonal vagy jelentős az alulfoglalkoztatottság a 107. cikk (3) bekezdésének a) pontja értelmében. Továbbá ezek nem valamely közös európai érdeket szolgáló fontos projekt megvalósításának előmozdítására vagy egy tagállam gazdaságában bekövetkezett komoly zavar megszüntetésére nyújtott támogatások a 107. cikk (3) bekezdésének b) pontja értelmében. A támogatások továbbá nem a kultúra és a kulturális örökség előmozdítására nyújtott támogatások a 107. cikk (3) bekezdésének d) pontja értelmében.
(135)
A 107. cikk (3) bekezdésének c) pontja mindazonáltal előírja, hogy a közös piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető az egyes gazdasági tevékenységek vagy gazdasági területek fejlődését előmozdító támogatás, amennyiben az ilyen támogatás nem befolyásolja a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes mértékben. Az említett cikkben meghatározott eltérés alkalmazásához a támogatásoknak meg kell felelniük az állami támogatásokról szóló vonatkozó közösségi szabályoknak.
2.3. A BE NEM JELENTETT INTÉZKEDÉSEKRE ALKALMAZANDÓ IRÁNYMUTATÁSOK
(136)
Az agrár- és erdészeti ágazatban nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatások 194. pontja és a jogszerűtlen állami támogatás értékelésénél alkalmazható szabályok megállapításáról szóló bizottsági közlemény (40) értelmében minden, a 659/1999/EK tanácsi rendelet (41) 1. cikkének f) pontja értelmében jogellenes támogatást a támogatásnyújtás idején hatályos szabályokkal összhangban kell értékelni (42).
(137)
Az agrárágazatra vonatkozó specifikus iránymutatások 2000. január 1-jétől vannak érvényben. Az ezen időpont után nyújtott valamennyi támogatás értékelését az érintett időszakra érvényes iránymutatások alapján kell elvégezni. 2000. január 1. és 2006. december 31. között az agrárágazatban nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatások voltak érvényben. 2007. január 1. óta az agrár- és erdészeti ágazatban nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatások (2007-2013) vannak érvényben.
(138)
Ezzel szemben az említett időpont előtt nyújtott valamennyi támogatás értékelését a 2001. január 1. előtt alkalmazott gyakorlat és rendelkezések fényében kell elvégezni.
2.4. A KÖTELEZŐ ÖNKÉNTES HOZZÁJÁRULÁSOKNAK A MEZŐGAZDASÁGI PIACOK KÖZÖS SZERVEZÉSÉNEK RENDSZERÉVEL VALÓ ÖSSZEEGYEZTETHETŐSÉGE
(139)
Azzal a kérdéssel kapcsolatban, hogy a kötelező önkéntes hozzájárulások a 2003. május 22-iFreskot ítélet (43) vonatkozásában összeegyeztethetők-e a KPSZ rendszerével, a Bizottság úgy véli, hogy a jelen esetben a kötelező önkéntes hozzájárulások sem közvetlenül, sem közvetve nem befolyásolják az érintett végtermékek árát, mert a levont hozzájárulások nincsenek kihatással a termékek árára, miután ezt a szabad piac működése határozza meg. Így a felvágottakat, illetve a tenyésztett élő állatokat terhelő elvonást semlegesíti az a kedvezményt, amit a finanszírozott tevékenységek jelentenek. Következésképpen úgy lehet tekinteni, hogy az elvont hozzájárulásoknak az árra gyakorolt hatása igen korlátozott.
(140)
A rendelkezésre álló információk alapján e rendszer finanszírozása kapcsán nem merül fel kifogás.
2.5. A TEVÉKENYSÉGEK ELEMZÉSE AZ ALKALMAZANDÓ RENDELKEZÉSEK TÜKRÉBEN
2.5.1. A húsféleségekre vonatkozó hozzájárulások által lehetővé vált tevékenységek
2.5.1.1. Promóció
(141)
Ami a promóciós tevékenység elősegítését célzó támogatásokat illeti, a 2002. január 1. előtt nyújtott támogatások összeegyeztethetőségét a bizonyos mezőgazdasági termékek és az EGK-Szerződés II. melléklete által nem szabályozott termékek reklámozására vonatkozó nemzeti támogatás keretének fényében kell ellenőrizni (44), az ezt követő támogatásokat pedig az EK-Szerződés I. mellékletébe tartozó, és egyes, az I. mellékletbe nem tartozó termékek reklámozásához nyújtott állami támogatásról szóló közösségi iránymutatás alapján kell ellenőrizni (45).
(142)
Az 1987. évi keret, valamint a 2002. évi iránymutatás lényegében azonos elveket tartalmaz. Negatív és pozitív kritériumokat határoznak meg, amelyeknek minden nemzeti támogatási programnak meg kell felelnie. A kérdéses intézkedések ezért nem lehetnek az EUMSZ 34. cikkének vagy a másodlagos közösségi jognak ellentmondó, reklámtevékenységgel kapcsolatos intézkedések, és nem irányulhatnak bizonyos vállalkozásokra. A francia hatóságok által megküldött tájékoztatás alapján megállapítható, hogy ezen intézkedések célja többnek is megfelel az imént hivatkozott keret és iránymutatás által megfogalmazott pozitív kritériumok közül, mivel ezek közül némelyek a mezőgazdasági termékfelesleg levezetésének, míg mások a minőségi termékek és egészséges élelmiszerek előállításának céljába illeszkednek.
(143)
A francia hatóságok kifejtették továbbá, hogy a reklámtevékenység révén sugárzott üzeneteknek semmiképpen sem céljuk, hogy lebeszéljék a fogyasztókat a más tagállamokból származó termékek vásárlásáról, illetve hogy rossz hírbe hozzák ezeket a termékeket, továbbá nem szolgálják egy védjegy, egy bizonyos vállalkozás vagy egy egyéni termelő érdekeit.
(144)
Ami a támogatásmaximálást illeti, a reklámtevékenységek legfeljebb 50 %-ban finanszírozhatók állami forrásokból, a fennmaradó összeget a szakmai szervezeteknek és a kedvezményezett szakmaközi szervezeteknek kell szolgáltatniuk önkéntes hozzájárulásokból vagy adójellegű juttatások beszedéséből, illetve kötelező hozzájárulásokból. A jelen esetben az intézkedéseket teljes egészében adójellegű járulékokból finanszírozzák, így az ágazati szereplők által ezekhez a kampányokhoz nyújtott pénzügyi hozzájárulás természetszerűleg eléri a kampányok költségeinek 50 %-át.
(145)
A Bizottság megállapítja, hogy a promóciós intézkedések finanszírozására nyújtott állami támogatás a jelen esetben összhangban volt a vonatkozó közösségi rendelkezésekben szereplő kritériumokkal.
2.5.1.2. Technikai segítségnyújtás
(146)
A 2000. január 1. előtt nyújtott technikai segítségnyújtási támogatások összeegyeztethetőségét a tagállamok által az állattenyésztési ágazat számára és az állattenyésztésből származó termékek vonatkozásában nyújtott támogatások szempontjából hasznos intézkedésekre vonatkozó javaslaton alapuló bizottsági gyakorlat fényében kell ellenőrizni (46), az ezt az időpontot követően nyújtott támogatásokat pedig az agrárágazatra vonatkozó iránymutatások alapján kell megvizsgálni (47).
(147)
A Bizottság 2000 előtt alkalmazott gyakorlata és a 2000-ben elfogadott, agrárágazatra vonatkozó iránymutatás lényegében azonos elveket tartalmaz. Ennek értelmében az, hogy az ilyen típusú támogatásokra az érvényes, hogy az elszámolható költségeket 100 %-ban a támogatásból fedezhetik, érvényes az informatikai és számviteli segítségnyújtási tevékenységekre, az új technikák közérthetővé tételét célzó, valamint a mezőgazdaságban dolgozók képzésével kapcsolatos tevékenységekre.
(148)
2000-ben az iránymutatások elfogadása során egy újabb feltétel került meghatározásra, amely szerint lehetővé kell tenni, hogy e támogatásokból - tárgyilagosan megállapított feltételek mellett - a szóban forgó területen tevékenykedő minden támogatható személy részesülhessen, továbbá a megítélt támogatás egy kedvezményezettre jutó összege nem haladhatja meg a háromévenkénti 100 000 EUR-t, illetve a kkv-k esetében a támogatható kiadások 50 %-át, attól függően, hogy e két eset közül melyik a nagyobb összegű. A francia hatóságok kifejtették, hogy az elvégzett munkálatokhoz való hozzáférés feltétele minden esetlegesen érdekelt ágazati szereplő esetén teljes mértékben teljesül. A Bizottság a francia hatóságok által eljuttatott információk alapján, a kedvezményezettek nagy számára tekintettel megállapítja, hogy a támogatás felső határával kapcsolatos feltétel teljes mértékben teljesül.
(149)
A Bizottság megállapítja, hogy jelen esetben a technikai segítségnyújtási tevékenységek finanszírozására nyújtott állami támogatások megfeleltek a vonatkozó közösségi jogszabályok által meghatározott kritériumoknak.
2.5.1.3. Kutatási és kísérleti tevékenység
(150)
A kutatási és kísérleti tevékenységeket illetően a 2000. január 1. előtt nyújtott támogatások összeegyeztethetőségét a kutatás-fejlesztésre fordított állami támogatásra vonatkozó közösségi keretrendszer, valamint az e keretrendszert módosító bizottsági közlemény fényében, a 2000. január 1. után nyújtott támogatásokat pedig az agrárágazatra vonatkozó iránymutatások alapján kell értékelni, amely iránymutatások a 17. pontjukban az említett keretre hivatkoznak.
(151)
Az uniós szabályozás értelmében akár a 100 %-ot elérő támogatási arány is összeegyeztethető a közös piaccal a keretrendszerben megállapított következő négy feltétel teljesülése esetén:
a)
a támogatás az érintett ágazat számára általános érdeket testesít meg, anélkül, hogy a verseny jogellenes torzulását idézné elő más ágazatokban;
b)
az információt megfelelő, legalább egy nemzeti terjesztési csatornával rendelkező újságokban közzé kell tenni, és azt nem lehet egy adott szervezet tagjaira korlátozni, annak érdekében, hogy biztosítsák, hogy valamennyi, e tevékenységben potenciálisan érdekelt piaci szereplő könnyen tájékozódhasson arról, hogy a tevékenység folyamatban van vagy végrehajtották, valamint annak biztosítására, hogy az eredmények kérelemre valamennyi érdekelt félhez eljussanak. Ezt az információt olyan időpontban kell közzétenni, amely nem későbbi annál az információnál, amelyet az adott szervezet tagjai számára biztosíthatnak;
c)
a munkák eredményeit felhasználás céljából valamennyi érintett fél, beleértve a kedvezményezett felet is, rendelkezésére bocsátja, költségek és idő szempontjából egyenlő feltételekkel;
d)
a támogatás megfelel a többoldalú kereskedelmi tárgyalások Uruguayi Fordulóján elfogadott mezőgazdasági megállapodásnak (48) a „Hazai támogatás: a csökkentési kötelezettségvállalások alóli mentesség alapja” című, 2. mellékletében előírt feltételeknek.
(152)
A francia hatóságok kifejtették e tekintetben, hogy az Interbev szakmai kutatási és kísérleti tevékenységei a vertikum valamennyi szereplője számára általános érdekeket testesítenek meg. Ezenkívül az egyesület képzések szervezésével és dokumentációk, rövidebb írások, összefoglalók, információs prospektusok és számítógépes adathordozók hozzáférhetővé tételével nyilvánosságra hozza a megszerzett ismereteket és a szakmai ajánlásokat. A szarvasmarha- és juhágazatban megkülönböztetés nélkül azonos időben és egyszerű kérésre minden állattenyésztő, böllér, hentes, feldolgozó vagy eladó értesülhet az eredményekről és lehetősége van a kutatási összefoglalókhoz hozzáférni. Végül a francia hatóságok garantálják, hogy a finanszírozott tevékenységek alapján nincs helye közvetlen kifizetésnek a termelők vagy a feldolgozók felé, és hogy e tevékenységek megfelelnek az Európai Unió által előírt nemzetközi kereskedelmi kritériumoknak.
(153)
A Bizottság megállapítja, hogy a kutatási és kísérleti tevékenység céljára folyósított állami támogatások megfeleltek vonatkozó közösségi jogszabályok által meghatározott feltételeknek.
2.5.2. Az OÁA által végzett tevékenységek
2.5.2.1. Technikai segítségnyújtás
(154)
A 2000. január 1. előtt nyújtott technikai segítségnyújtási támogatások összeegyeztethetőségét a tagállamok által az állattenyésztési ágazat számára és az állattenyésztésből származó termékek vonatkozásában nyújtott támogatások szempontjából hasznos intézkedésekre vonatkozó javaslaton alapuló bizottsági gyakorlat fényében kell ellenőrizni (49), az ezen időpont után nyújtott támogatások esetében pedig az agrárágazatra vonatkozó iránymutatások alapján kell ezt megtenni (50).
(155)
A Bizottság 2000 előtt alkalmazott gyakorlata és a 2000-ben elfogadott, agrárágazatra vonatkozó iránymutatás lényegében azonos elveket tartalmaz. Ennek értelmében az, hogy az ilyen típusú támogatásokra az érvényes, hogy az elszámolható költségeket 100 %-ban a támogatásból fedezhetik, érvényes az informatikai és számviteli segítségnyújtási tevékenységekre, az új technikák közérthetővé tételét célzó, valamint a mezőgazdaságban dolgozók képzésével kapcsolatos tevékenységekre.
(156)
2000-ben az iránymutatások elfogadása során egy újabb feltétel került meghatározásra, amely szerint lehetővé kell tenni, hogy e támogatásokból - tárgyilagosan megállapított feltételek mellett - a szóban forgó területen tevékenykedő minden támogatható személy részesülhessen, továbbá a megítélt támogatás egy kedvezményezettre jutó összege nem haladhatja meg a háromévenkénti 100 000 EUR-t, illetve a kkv-k esetében a támogatható kiadások 50 %-át, attól függően, hogy e két eset közül melyik a nagyobb összegű.
(157)
A francia hatóságok kiemelték, hogy valamennyi finanszírozott tevékenység a szarvasmarha-tenyésztők és juhtenyésztők összessége számára általános érdekeket testesít meg; nincs szó olyan tevékenységről, amelyek haszna egyes gazdasági szereplőkre vagy akár a gazdasági szereplők egyes csoportjaira korlátozódna.
(158)
Az OÁA pénzügyi részvétele a legtöbb esetben nem éri el ezen vizsgálatok és kutatások költségeinek 50 %-át. Egyes konkrét projektek esetében meghaladhatja az 50 %-ot, de a támogatás mértéke egyetlen esetben sem haladja meg a 100 %-ot.
(159)
A gazdasági tanulmányok finanszírozása során betartják egyrészt azt, hogy a megítélt támogatás egy állattenyésztőre jutó összege nem haladhatja meg a háromévenkénti 100 000 EUR-s összeghatárt, másrészt azt a szabályt, melynek értelmében valamennyi állattenyésztő számára lehetővé kell tenni a kutatási eredményekhez való hozzáférést.
(160)
A Bizottság megállapítja, hogy jelen esetben a szakmai segítségnyújtási tevékenységek finanszírozására nyújtott állami támogatások megfeleltek a vonatkozó közösségi jogszabályok által meghatározott feltételeknek.
2.5.2.2. Kutatási és kísérleti tevékenység
(161)
A kutatási és kísérleti tevékenységeket illetően a 2000. január 1. előtt nyújtott támogatások összeegyeztethetőségét a kutatás-fejlesztésre fordított állami támogatásra vonatkozó keretrendszer, valamint az e keretrendszert módosító bizottsági közlemény fényében, a 2000. január 1. után nyújtott támogatásokat pedig az agrárágazatra vonatkozó iránymutatások alapján kell értékelni, amely iránymutatások a 17. pontjukban az említett keretre hivatkoznak.
(162)
Az uniós szabályozás értelmében akár a 100 %-ot elérő támogatási arány is összeegyeztethető a közös piaccal a keretrendszerben megállapított következő négy feltétel teljesülése esetén:
a)
a támogatás az érintett ágazat számára általános érdeket testesít meg, anélkül, hogy a verseny jogellenes torzulását idézné elő más ágazatokban;
b)
az információt megfelelő, legalább egy nemzeti terjesztési csatornával rendelkező újságokban közzé kell tenni, és azt nem lehet egy adott szervezet tagjaira korlátozni, annak érdekében, hogy biztosítsák, hogy valamennyi, e tevékenységben potenciálisan érdekelt piaci szereplő könnyen tájékozódhasson arról, hogy a tevékenység folyamatban van vagy végrehajtották, valamint annak biztosítására, hogy az eredmények kérelemre valamennyi érdekelt félhez eljussanak. Ezt az információt olyan időpontban kell közzétenni, amely nem későbbi annál az információnál, amelyet az adott szervezet tagjai számára biztosíthatnak;
c)
a munkák eredményeit felhasználás céljából valamennyi érintett fél, beleértve a kedvezményezett felet is, rendelkezésére bocsátja, költségek és idő szempontjából egyenlő feltételekkel;
d)
a támogatás megfelel a többoldalú kereskedelmi tárgyalások Uruguayi Fordulóján elfogadott mezőgazdasági megállapodásnak a „Hazai támogatás: a csökkentési kötelezettségvállalások alóli mentesség alapja” című, 2. mellékletében előírt feltételeknek.
(163)
Jelen esetben minden egyes gazdasági elemzés adatait, azokat is, amelyek egy-egy kutatási program során kerültek begyűjtésre, mihelyt véglegesnek tekinthetők, széles körben közreadják. Rendszeresen publikálják és terjesztik az alap által támogatott valamennyi tanulmány eredményét annak érdekében, hogy az állattenyésztők és a terepen dolgozó szervezetek felhasználhassák azokat, azokhoz hátrányos megkülönböztetés nélkül hozzáférhessenek.
(164)
Két nagy terjesztési csatorna, egyrészt az állattenyésztők szakmai szervezetei, másrészt pedig az állattenyésztési intézet útján juttatják el a széles körben terjesztett műszaki és gazdasági kiadványokat a tenyésztőkhöz és a gyakorlati szakemberekhez.
(165)
Figyelembe véve, hogy a kutatások általános érdekűek, az eredmények semmilyen kereskedelmi felhasználását nem tervezik. Így fel sem merül a felhasználási jog átruházásából származó költségek vagy a felhasználási joghoz való hozzáférés feltételeinek a kérdése. E tevékenységek valódi haszonélvezői mindazok a szarvasmarha-tenyésztők és juhtenyésztők, akikhez a kutatások elméleti és gyakorlati eredményei eljutnak.
(166)
A finanszírozott tevékenységek alapján nincs helye közvetlen kifizetésnek a termelők vagy a feldolgozók felé. E tevékenységek megfelelnek a többoldalú kereskedelmi tárgyalások Uruguayi Fordulójának keretében Marrakechben elfogadott mezőgazdasági megállapodásnak a „Hazai támogatás: a csökkentési kötelezettségvállalások alóli mentesség alapja” című, 2. mellékletében előírt feltételeknek.
(167)
A Bizottság megállapítja, hogy jelen esetben a kutatási és kísérleti tevékenységek finanszírozására nyújtott állami támogatások megfeleltek a vonatkozó közösségi jogszabályok által meghatározott feltételeknek.
2.6. A TÁMOGATÁS FINANSZÍROZÁSA
(168)
Mivel az állami támogatások finanszírozása adó jellegű járulékokból (kötelező önkéntes hozzájárulásokból) történik, a Bizottságnak mind a finanszírozott intézkedéseket, vagyis a támogatást, mind pedig a finanszírozás módját meg kell vizsgálnia. A Bíróság szerint (51), amennyiben a támogatás finanszírozási módja, különösen kötelező hozzájárulások esetében, a támogatási intézkedés szerves részét képezi, a Bizottságnak a támogatás vizsgálatakor tekintettel kell lennie e finanszírozási módra.
(169)
Annak meghatározásában, hogy a finanszírozási mód a támogatási intézkedés szerves részét képezi-e, számos tényező játszik szerepet: az adó bevétele kizárólag a támogatás finanszírozására szolgál és kötelező módon a támogatás finanszírozásához van rendelve (52), az adót a támogatási intézkedésre kell fordítani az adott országos szintű szabályozás értelmében (53), továbbá az adó összegének közvetlenül kihatással kell lennie az állami támogatás összegére (54).
(170)
E kritériumoknak az érintett intézkedésekre történő alkalmazása a Bizottságot az alábbi megjegyzések megtételére készteti. Először is, a szóban forgó intézkedések jogi alapja, vagyis a szakmaközi megállapodások, amelyeket egy rendelet terjeszt ki, rendelkeznek a kötelező elvonásokról. Ez azt jelenti, hogy minden elvonás kizárólag az érintett alap javára történhet anélkül, hogy az állam vagy az Interbev általános költségvetését gyarapítaná. Az elvonást tehát a támogatás finanszírozása számára kell fenntartani és kiutalni az érvényben lévő országos szintű szabályozásnak megfelelően. Másodsorban, a támogatási intézkedéseket kizárólag az ágazati elvonásokból lehet finanszírozni. Az Interbev egyéb forrásainak felhasználása a tervbe vett tevékenységek finanszírozására semmiképpen sem lehetséges. Következésképpen megállapítható, hogy az adó összege közvetlenül hatást gyakorol az állami támogatás összegére.
(171)
Mindezek alapján a Bizottság úgy véli, hogy a támogatás finanszírozásának módja, jelen esetben a kötelező önkéntes hozzájárulások, a támogatási intézkedések szerves részét képezik, és a támogatás összeegyeztethetőségének vizsgálatakor figyelembe kell venni azokat. Mivel ez a finanszírozási mód ellentétes lehet az EUMSZ 110. cikkével, a Bizottság nem állapíthatja meg a támogatási rendszer összeférhetőségét, amennyiben az a behozott és a hazai (55), illetve a kivitt és a hazai termékek között megkülönböztetést tesz (56).
(172)
Jelen esetben az elvonás mind a hazai termelés, mind pedig (a húsféleségekre kivetett kötelező önkéntes hozzájárulások formájában) a kivitt húsféleségek és élő állatok, illetve (az OÁA által beszedett kötelező önkéntes hozzájárulások formájában) a behozott húsféleségek és állatok után is bevételezésre került.
(173)
A Bizottság vizsgálata a húsféleségekre megállapított hozzájárulás egyes aspektusaira, valamint az OÁA számára befizetett hozzájárulásra terjed ki, amennyiben az említett hozzájárulások kihatással lehetnek a Közösségen belüli kereskedelemre.
2.6.1. A húsféleségekre megállapított hozzájárulások (az Interbev javára fizetendő hozzájárulások)
2.6.1.1. Behozott húsféleségek
(174)
Ahogyan a (82) preambulumbekezdésben kifejtésre került, 1996 és 2004 között a francia törvényhozás nem tett kötelezővé a behozott húsféleségek után fizetendő hozzájárulást. Ezért az ilyen hozzájárulás kikerül e határozat hatálya alól, mivel nem minősül állami támogatásnak. Hiányzik ugyanakkor a (10) preambulumbekezdésben szereplő meghatározó tényezők egyike, a kötelező érvény. Ebből, továbbá a fentebb leírtakból következik, hogy a behozott termékekre kivetett adókból finanszírozott intézkedések nem minősülnek állami támogatásnak, és ezért nem képezik részét e határozatnak.
2.6.1.2. Kivitt termékek
(175)
Ahogy a (16) és az azt követő preambulumbekezdésekben bemutatásra került (57), 1996. január 1. óta a más tagállamokba szállított termékek után is fizetendő hozzájárulás, noha 2001-ben bevezették e hozzájárulás részleges visszatérítését. Ez a hozzájárulás a Bíróság joggyakorlata szerint az exportőröket hátrányos megkülönböztetésben részesíti, amennyiben a hozzájárulásból finanszírozott intézkedések nem őket célozzák, és nem kompenzálják az általuk viselt terhet (58). Be kell bizonyítani tehát, hogy az ezen hozzájárulásból származó bevételek nem hozták kedvezőbb helyzetbe a francia piacra szánt hazai termelést az exportra történő hazai termeléssel szemben.
(176)
Az intézkedések, amelyek a kivitt élő állatokkal és termékekkel kapcsolatban születtek, nagyrészt promóciós műveleteket (például nemzetközi vásárok, szakmai és PR-célú tájékoztató tevékenységek, a berlini nemzetközi zöld hét megrendezése, a darabolás oktatását célzó külföldi tanfolyamok) jelentettek.
(177)
Azok a tevékenységek, amelyek az összes állatra és termékre kiterjedtek, függetlenül attól, hogy azok felvevőpiaca Franciaországban vagy külföldön volt-e, elsősorban reklámtevékenységeket foglaltak magukban (például az európai minőségi marhahússal, a belsőségekkel vagy a húsállatokkal kapcsolatos reklámkampányokat), de szerepeltek köztük kutatási tevékenységek is, amelyeket az állatjólét, a minőséggazdálkodás, a marhahúsokra vonatkozó termékbevizsgálással és nyomonkövethetőséggel kapcsolatos eljárások területén folytattak, és amelyek eredményeit széles körben terjesztették Franciaországon belül és kívül egyaránt.
i. Más tagországokba szállított húsféleségek és élő állatok
(178)
A francia hatóságok szerint azok a tevékenységek, amelyek kizárólag vagy a hazai termékekkel együtt a más tagországokba szállítandó termékeket hozták előnyösebb helyzetbe, nem merítik ki a kötelező önkéntes hozzájárulásokból finanszírozott tevékenységek teljes körét.
(179)
Szükséges évenkénti bontásban és összesítve is megállapítani, hogy a más tagországokba szállított termékek részesültek-e a szakmaközi szervezetek tevékenységeiből.
(180)
A következő táblázat a kötelező önkéntes hozzájárulásból származó bevételeknek az Interbev különböző fellépései szerinti megoszlását foglalja össze éves bontásban, valamint az exportra szánt, illetve összesítve az exportra szánt és a hazai termékekkel kapcsolatos tevékenységek arányát is ismerteti.
Év
Valamennyi termékkel kapcsolatos tevékenységek
Csak a franciaországi termékekkel kapcsolatos tevékenységek
Csak a kivitt termékekkel kapcsolatos tevékenységek
Tevékenységek évenkénti összesítésben
A finanszírozott tevékenységek %-ában megadva
(kerekített érték)
1996
5 517 088,95
13 308 769,70
2 101 111,35
20 926 970,00
36
1997
9 244 861,43
8 723 278,25
2 104 379,32
20 072 518,99
56
1998
8 995 703,14
11 214 605,23
927 146,63
21 137 455,00
46
1999
9 780 064,41
10 308 559,00
1 058 778,36
21 447 401,76
50
2000
8 245 970,18
10 126 453,50
991 754,32
19 264 178,00
47
2001
9 447 359,23
15 115 169,26
1 720 267,50
26 282 796,00
42
2002
10 553 240,96
24 553 282,92
4 326 569,12
39 433 093,00
37
2003
12 626 096,22
21 010 195,68
3 761 566,70
37 398 458,60
43
2004
11 288 281,00
20 527 149,24
4 045 129,24
35 860 559,48
42
(181)
A táblázatból kitűnik, hogy a vizsgált időszak egészében a kivitt termékek átlagosan 44 %-os arányban részesedtek a kötelező önkéntes hozzájárulásokból finanszírozott tevékenységekből. Hozzá kell tenni, hogy a francia hatóságok jelezték, hogy ugyanebben az időszakban a kivitt termékek után fizetendő hozzájárulásokból származó összes bevétel aránya 15 % volt (59). A francia hatóságok továbbá azt is megjegyezték, hogy a 15 % csak átlagot jelent, és a számokat éves bontásban is közzétették, amelyből látható, hogy a kivitt termékek után fizetendő hozzájárulások mértéke egy esetben sem haladta meg a 18 %-ot.
ii. Az EUMSZ 110. cikkével való összeegyeztethetőség
(182)
A Bíróság Nygard ügyben hozott ítéletének ismeretében (60), valamint figyelembe véve azt, hogy az adóból finanszírozott intézkedések az EUMSZ 107. cikke értelmében állami támogatásnak minősülnek, valamint azt, hogy az adó nem ellentétes az EUMSZ 110. cikkével, vagyis nem megkülönböztető jellegű, amennyiben azon kivitt termékekre és élő állatokra egyaránt kiszabják, amelyek az adóból származó kedvezményekből arányosan részesedtek, a Bizottság megállapítja, hogy az Interbev tevékenységeinek finanszírozása céljából a kivitt termékekre kivetett adóból származó bevételek a támogatás finanszírozásának olyan formáját jelentik, amely az EUMSZ szabályaival, különösen annak 107. cikkével összeegyeztethető. Ezzel összhangban azt is megállapítja, hogy az ily módon finanszírozott állami támogatások az említett szerződéssel összeegyeztethetők.
2.6.2. Az OÁA által bevezetett hozzájárulások
2.6.2.1. Behozott élő állatok
(183)
A francia hatóságok szerint 2003-ig az OÁA javára beszedett hozzájárulásokat a Franciaországon kívül tenyésztett, de vágásra az országba szállított élő állatokra is ki kellett volna terjeszteni.
(184)
A Bizottság által megfogalmazott kétségek nyomán a francia hatóságok bejelentették, hogy a szakmaközi megállapodás szövegét módosították, kizárva belőle a Franciaországba behozott vagy szállított élő állatok után kirótt mindennemű hozzájárulást. A francia hatóságok szerint ezek a hozzájárulások kizárólag a Franciaországban tenyésztett és levágott állatokra vonatkoznak.
(185)
A szakmaközi megállapodás módosításait nem közölték a Bizottsággal. A Bizottsághoz kizárólag a 2005. február 2-i utasítást (lásd a (87) preambulumbekezdést) juttatták el, amely arról rendelkezik, hogy az OÁA javára beszedett hozzájárulási kötelezettség csak azokra a húsféleségekre vonatkozik, amelyek Franciaország területén tenyésztett és Franciaország európai területén levágott állatokból származnak.
(186)
Következésképpen 1996. január 1. és 2004. szeptember 30. között a hozzájárulási kötelezettség azokra a húsféleségekre is kiterjedt, amelyek Franciaországban levágott, de az ország területén kívül tenyésztett állatokból származtak.
(187)
A francia hatóságok nem tudták bizonyítani, hogy az e hozzájárulásokból finanszírozott tevékenységek az ország területén kívül működő állattenyésztőknek kedveztek volna. Valójában a kötelező önkéntes hozzájárulás megfizetésére kötelezettek, akik termékeiket exportálták, semmiféle visszatérítésben vagy kedvezményben nem részesültek, az említett tevékenységekből származó haszonból sem részesülhettek teljes egészében. Mivel kutatási, fejlesztési és technikai segítségnyújtási tevékenységről van szó, ezek elméletileg csak hazai termékeknek (Franciaországban tenyésztett és levágott szarvasmarhák húsa) kedvezhetnek.
(188)
Az a tény, hogy akkoriban az élőállat-behozatal marginális jelenség volt (61), és hogy az állatimportőröknek, amennyiben arra igényt tartottak, a gyakorlatban lehetőségük volt a behozott élő állatok összsúlyát bejelenteni, így azzal a mennyiséggel a hozzájárulási kötelezettséget visszatérítés formájában csökkenteni, a Bizottság véleményét közvetlenül nem befolyásolja. Emellett minden, akár csak a legkisebb mértékű megkülönböztetés is az EUMSZ 110. cikkének hatálya alá esik.
(189)
Figyelembe véve a Bíróság által a Nygard ügyben hozott ítélet (62) következményeit, valamint azt a körülményt, hogy az adóból finanszírozott intézkedések az EUMSZ 107. cikke értelmében állami támogatásnak tekintendők, illetve hogy az adó az EUMSZ 110. cikkével ellentétben hátrányosan megkülönböztető jellegű, amennyiben olyan, más tagállamokból származó termékekre is alkalmazták, amelyek az ebből az adóból származó haszonból nem részesedtek teljes mértékben, a Bizottság megállapítja, hogy a más tagállamokból behozott élő állatokra az OÁA tevékenységeinek finanszírozása céljából kivetett adókból származó bevétel a támogatás olyan jellegű finanszírozását jelenti, amely a Szerződés és különösen annak 107. cikke értelmében összeegyeztethetetlen a belső piaccal, továbbá azt is megállapítja, hogy az ily módon finanszírozott állami támogatások az említett szerződéssel összeegyeztethetetlenek.
2.6.2.2. Kivitt élő állatok
(190)
Mivel az OÁA részére fizetendő hozzájárulások a Franciaország területén tenyésztett vagy levágott állatokra vonatkoznak, a Bizottság megállapítja, hogy a kiszállított termékek nem esnek az OÁA részére befizetendő hozzájárulás kivetése alá, következésképpen e határozat ezekre nem vonatkozik.
3. A TÁMOGATÁSOK JOGELLENES VOLTA
(191)
A Bizottság, mint azt az eljárás megindításáról szóló határozatban már jelezte, hangsúlyozza, hogy Franciaország az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdésével ellentétben nem tájékoztatta az önkéntes hozzájárulás kötelezővé tételéről szóló kiterjesztő rendeletekről azok hatálybaléptetése előtt, továbbá azokról a tevékenységekről sem küldött tájékoztatást, amelyeket e hozzájárulásokból finanszíroznak (lásd e határozat (2) preambulumbekezdését).
(192)
A 659/1999/EK rendelet 1. cikkének f) pontja a jogellenes támogatást olyan új támogatásként határozza meg, amelyet az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdésének megsértésével vezettek be. Az állami támogatás bejelentésének kötelezettségéről az említett jogszabály 2. cikke rendelkezik.
(193)
Mindenekelőtt ami a szóban forgó hozzájárulások jellegét illeti, a Bizottság megjegyzi, hogy egy hatósági aktusra van szükség ahhoz, hogy e hozzájárulások teljes körűen érvényre jussanak. Ebből következően a Bizottság megállapítja, hogy jelen esetben adójellegű járulékokról, vagyis állami forrásokról van szó.
(194)
Amennyiben a kötelező önkéntes hozzájárulások olyan állami forrásoknak minősülnek (mint ahogy a (106) és az azt követő preambulumbekezdésekben szerepelt), amelyek teljes mértékben egy támogatási rendszerhez tartoznak ((171) és az azt követő preambulumbekezdések), továbbá azokat a húságazat vállalatainak kedvezményekben történő részesítésének finanszírozására fordították, akkor a Szerződés 108. cikkének (3) bekezdése értelmében ezeket a hozzájárulásokat kötelezően be kell jelenteni a Bizottság számára.
(195)
A (123) és (124) preambulumbekezdés értelmében, mivel a Franciaország által megvalósított intézkedések állami támogatásokat tartalmaznak, olyan új támogatásokról van szó, amelyeket a Bizottságnál nem jelentették be, ebből következően a Szerződés értelmében jogellenesnek minősülnek.
(196)
A jogosulatlan állami támogatások megítélésére alkalmazandó szabályokról szóló bizottsági közlemény (63) értelmében minden, a 659/1999/EK rendelet 1. cikkének f) pontja értelmében jogellenes támogatást a támogatásnyújtás idején hatályos szabályokkal összhangban kell értékelni.
V. KÖVETKEZTETÉSEK
(197)
A Bizottság a fent előadottak alapján arra az álláspontra helyezkedik, hogy a szóban forgó rendszer kötelező önkéntes hozzájárulásokból történő finanszírozása nem esik kifogás alá, amennyiben azt mind a hazai termékekre, mind pedig az országból kivitt termékekre és élő állatokra alkalmazzák (ilyen volt a jelen esetben a „húsfélékre kirótt hozzájárulás”) 1996 és 2004 között.
(198)
Ha viszont a hozzájárulások kirovását a behozott élő állatokra is kiterjesztik (ilyen volt a jelen esetben az élő állatok után az OÁA javára fizetendő hozzájárulás 1996 és 2004 között), a fenti megállapításokból az következik, hogy a kötelező önkéntes hozzájárulások rendszere összeegyeztethetetlen a belső piaccal, mert megsérti az EUMSZ 110. cikkét, mivel Franciaország nem tudta bizonyítani, hogy a behozott termékek is ugyanolyan mértékben részesültek a hozzájárulások nyújtotta előnyökből, mint a hazai termékek.
(199)
Egyébként az itt kifogásolt támogatásokat nem jelentették be az EUMSZ 108. cikke 3. bekezdésének megfelelően a Bizottságnak, vagyis ennek folytán jogellenes támogatásoknak minősülnek a 659/1999/EK rendelet 1. cikkének f) pontja értelmében.
(200)
A Bizottság sajnálkozását fejezi ki amiatt, hogy Franciaország az említett támogatásokat az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdését megsértve valósította meg.
(201)
Mivel olyan támogatásokról van szó, amelyeket anélkül nyújtottak, hogy megvárták volna a Bizottság végső határozatát, célszerű emlékeztetni arra, hogy mivel az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdésében foglalt eljárási szabályok kötelező érvényűek, és ezen szabályok közvetlen hatályát a Bíróság is több alkalommal elismerte több ítéletében (64), utólag nem lehet orvosolni a tárgyalt támogatások jogellenes voltát (65).
(202)
A Bíróság emlékeztetett arra, hogy ha egy támogatással kapcsolatos olyan intézkedést, amelynek szerves részét képezi a finanszírozás módja, a bejelentési kötelezettség megsértésével hajtottak végre, a nemzeti bíróságoknak elvben kötelességük elrendelni a támogatás céljára specifikusan bevételezett adó vagy hozzájárulás visszafizetését. Arra is emlékezet a Bíróság, hogy a nemzeti bíróságok feladata, hogy védjék a jogalanyok jogait olyan esetekben, amikor a nemzeti hatóságok esetlegesen megsértik a támogatások végrehajtására vonatkozóan az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdésének utolsó mondatában előírt, közvetlen hatállyal bíró tilalmat. Az arra jogosult jogalany által hivatkozott és a nemzeti bíróságok által megállapított ilyen jogsértés esetén a nemzeti bíróságok kötelesek a nemzeti jogrendnek megfelelően minden jogkövetkezményt alkalmazni mind az érintett támogatási intézkedések megvalósítására irányuló aktusok érvényessége, mind pedig a nyújtott pénzügyi támogatás behajtása tekintetében (66).
(203)
A Bizottság helyénvalónak tartja a jelen esetben feltételt megállapító határozat meghozatalát, élve a 659/1999/EK rendelet 7. cikkének (4) bekezdése adta lehetőséggel, mely szerint a Bizottság a határozatát olyan feltételektől teheti függővé, amelyek lehetővé teszik számára a belső piaccal való összeegyeztethetőség elismerését, illetve olyan kötelezettségeket állapíthat meg, amelyek révén ellenőrizheti határozata betartását.
(204)
Abból a célból, hogy orvosolja az EUMSZ 110. cikkének megsértését, és visszamenőleg kiküszöbölje a hátrányos megkülönböztetést, Franciaországnak vissza kell fizetnie az adónak a behozott termékekre kivetett részét (élő állatok után az OÁA javára 1996 és 2004 között kivetett hozzájárulások), a támogatásokból származó azon kedvezmények arányában, amelyekből nem részesültek. Ennek a jogsértésnek az orvoslása összeegyeztethetővé tenné a támogatásokat az EUMSZ 107. cikkével.
(205)
A Bizottság megszabja azokat a feltételeket, amelyeknek meg kell felelni az említett visszafizetés során. Vagyis Franciaországnak vissza kell fizetnie az adó visszafizetésére kötelezettek számára az adónak azt a részét, amelyet a fent említett behozott termékekre vetett ki az adó bevezetésének időpontja és 2004. szeptember 30-a között, teljes mértékben betartva az alábbi feltételeket:
a)
ha bizonyítékokkal tudnak szolgálni arra, hogy a kötelező önkéntes hozzájárulásokat behozott termékekre is kivetették, az adó befizetésére kötelezettek a nemzeti jogrendnek megfelelően megállapított, de a jelen határozatról szóló hivatalos értesítés keltétől számított hat hónapnál semmiképpen sem rövidebb határidővel visszaigényelhetik a befizetett adónak azt az arányos részét, amelyből kizárólag a belföldi termékeknek származott előnyük;
b)
Franciaország olyan intézkedést hoz, amely megszünteti a behozott termékek esetlegesen hátrányos megkülönböztetését. Franciaország ennek érdekében egy referencia-időszakra vonatkoztatva megállapítja, hogy pénzben kifejezve hogyan aránylanak egymáshoz a nemzeti termékek után a tárgyalt adó, illetve azon kedvezmények, amelyeket e termékek kizárólagos jelleggel élveznek;
c)
a visszafizetésnek a kérelem benyújtásától számított legfeljebb hat hónapos időtartamon belül kell megtörténnie;
d)
a visszafizetett összegeket a jelenlegi helyzethez kell igazítani, a kivetés kezdetétől a tényleges visszafizetés időpontjáig eltelt teljes időszakra számítandó kamatokat figyelembe véve. Ezeket a kamatokat a referencia-kamatlábak megállapítására és az aktualizálásra vonatkozó módszer által megszabott bizottsági referencia-kamatlábak alapján számítják ki;
e)
a francia hatóságok elfogadnak minden olyan ésszerű bizonyítékot az adó befizetésére kötelezettek részéről, amely annak bizonyítására szolgál, hogy az általuk adó címén befizetett összegek más tagállamokból származó termékre voltak kivetve;
f)
a visszafizetésre való jogosultságot nem lehet más feltételektől függővé tenni, például attól, hogy az adót nem hárították át;
g)
abban az esetben, ha egy adófizető még nem fizette volna meg az adót, a francia hatóságok hivatalosan lemondanak arról, hogy az illető a más tagállamokból behozott termékekre kivetett adó azon arányos részét befizesse, amelyről bebizonyosodott, hogy kizárólagosan a hazai termékek támogatásának finanszírozását szolgálná. A hatóságok az ennek elmaradásából adódó esetleges késedelmi kamatokról is lemondanak;
h)
Franciaország kötelezettséget vállal arra, hogy ha a Bizottság felkéri erre, teljes körű jelentést terjeszt be annak igazolására, hogy megfelelő módon hajtotta végre a visszafizetést célzó intézkedést;
i)
ha kiderül, hogy valamely másik tagállamban hasonló adót vetettek ki ugyanazon termékekre, amelyek adókötelesnek minősülnek Franciaországban, a francia hatóságok kötelezettséget vállalnak arra, hogy az adó befizetésére kötelezettek számára visszafizetik az adónak azt a részét, amely az e tagállamból származó termékeket terhelte;
j)
Franciaország kötelezettséget vállal arra, hogy e határozatot ismerteti mindazokkal, akik potenciálisan az adó befizetésére vannak kötelezve,
ELFOGADTA A KÖVETKEZŐ HATÁROZATOT:
1. cikk
(1) A Franciaország által az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdésének megsértésével bevezetett, promóciós, népszerűsítési, technikai segítségnyújtási, kutatási és fejlesztési tevékenységek céljaira fordított, adó jellegű járulékból finanszírozott állami támogatások (az 1996 és 2004 között más tagállamokba kiszállított húsféleségekre és élő állatokra, illetve az 1996 és 2004 között behozott élő állatokra kivetett kötelező önkéntes hozzájárulás) az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontjának értelmében az adó bevezetésének időpontjától a 2004. szeptember 30-ig terjedő időszakban összeegyeztethetők a belső piaccal, amennyiben Franciaország betartja az e cikk (2) bekezdésében felsorolt feltételeket.
(2) Franciaország köteles az alábbiakban felsorolt feltételek teljes mértékű betartása mellett a befizetésre kötelezettek részére visszafizetni az adó azon részét, amelyet az adó bevezetésének időpontja és 2004. szeptember 30. között eltelt időszakban behozott termékekre vetettek ki:
a)
ha bizonyítékokkal tudnak szolgálni arra, hogy a kötelező önkéntes hozzájárulásokat behozott termékekre is kivetették, az adó befizetésére kötelezettek a nemzeti jogrendnek megfelelően megállapított, de a jelen határozatról szóló hivatalos értesítés keltétől számított hat hónapnál semmiképpen sem rövidebb határidővel visszaigényelhetik a befizetett adónak azt az arányos részét, amelyből kizárólag a belföldi termékeknek származott előnyük;
b)
Franciaország olyan intézkedést hoz, amely megszünteti a behozott termékek esetlegesen hátrányos megkülönböztetését. Franciaország ennek érdekében egy referencia-időszakra vonatkoztatva megállapítja, hogy pénzben kifejezve hogyan aránylanak egymáshoz a nemzeti termékek után a tárgyalt adó címén beszedett összegek, illetve azon kedvezmények, amelyeket e termékek kizárólagos jelleggel élveznek;
c)
a visszafizetésnek a kérelem benyújtásától számított legfeljebb hat hónapnyi időtartamon belül kell megtörténnie;
d)
a visszafizetett összegeket a jelenlegi helyzethez kell igazítani, a kivetés kezdetétől a tényleges visszafizetés időpontjáig eltelt teljes időszakra számítandó kamatokat figyelembe véve. Ezeket a kamatokat a referencia-kamatlábak megállapítására és az aktualizálásra vonatkozó módszer által megszabott bizottsági referencia-kamatlábak alapján számítják ki;
e)
a francia hatóságok elfogadnak minden olyan ésszerű bizonyítékot az adó befizetésére kötelezettek részéről, amely annak bizonyítására szolgál, hogy az általuk adó címén befizetett összegek más tagállamokból származó termékre voltak kivetve;
f)
a visszafizetésre való jogosultságot nem lehet más feltételektől függővé tenni, például attól, hogy az adót nem hárították át;
g)
abban az esetben, ha egy adófizető még nem fizette volna meg az adót, a francia hatóságok hivatalosan lemondanak arról, hogy az illető a más tagállamokból behozott termékekre kivetett adó azon arányos részét befizesse, amelyről bebizonyosodott, hogy kizárólagosan a hazai termékek támogatásának finanszírozását szolgálná. A hatóságok az ennek elmaradásából adódó esetleges késedelmi kamatokról is lemondanak;
h)
Franciaország kötelezettséget vállal arra, hogy ha a Bizottság felkéri erre, teljes körű jelentést terjeszt be annak igazolására, hogy megfelelő módon hajtotta végre a visszafizetést célzó intézkedést;
i)
ha kiderül, hogy valamely másik tagállamban hasonló adót vetettek ki ugyanazon termékekre, melyek adókötelesnek minősülnek Franciaországban, a francia hatóságok kötelezettséget vállalnak arra, hogy az adó befizetésére kötelezettek számára visszafizetik az adónak azt a részét, amely az e tagállamból származó termékeket terhelte;
j)
Franciaország kötelezettséget vállal arra, hogy e határozatot ismerteti mindazokkal, akik potenciálisan az adó befizetésére vannak kötelezve.
2. cikk
Franciaország e határozat kézhezvételétől számítva két hónapon belül tájékoztatja a Bizottságot a határozat rendelkezéseinek való megfelelés érdekében meghozott intézkedésekről.
3. cikk
E határozat címzettje a Francia Köztársaság.
Kelt Brüsszelben, 2011. július 13-án.