RÅDETS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) Nr. 1138/2011
af 8. november 2011
om indførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af visse fedtalkoholer og blandinger heraf med oprindelse i Indien, Indonesien og Malaysia
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30. november 2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1) (»grundforordningen«), særlig artikel 9,
under henvisning til forslag fremsat af Europa-Kommissionen (»Kommissionen«) efter høring af det rådgivende udvalg, og
ud fra følgende betragtninger:
A. PROCEDURE
1. Midlertidige foranstaltninger
(1)
Kommissionen indførte ved forordning (EU) nr. 446/2011 (2) (»forordningen om midlertidig told«) en midlertidig antidumpingtold på importen af visse fedtalkoholer og blandinger heraf (FOH) med oprindelse i Indien, Indonesien og Malaysia (»de pågældende lande«).
(2)
Proceduren blev indledt ved en indledningsmeddelelse (»indledningsmeddelelsen«), der blev offentliggjort den 13. august 2010 (3) som følge af en klage indgivet den 30. juni 2010 af to EU-producenter, Cognis GmbH (Cognis) og Sasol Olefins & Surfactants GmbH (Sasol) (samlet benævnt »klagerne«). De to virksomheder tegner sig for en betydelig del, i dette tilfælde over 25 %, af den samlede EU-produktion af den undersøgte vare.
(3)
Som anført i betragtning 9 i forordningen om midlertidig told omfattede undersøgelsen af dumping og skade perioden fra 1. juli 2009 til 30. juni 2010 (»undersøgelsesperioden« eller »UP«). Undersøgelsen af udviklingstendenser af relevans for skadesvurderingen dækkede perioden fra 1. januar 2007 til udgangen af undersøgelsesperioden (»den betragtede periode«).
2. Efterfølgende procedure
(4)
Efter fremlæggelse af de væsentligste kendsgerninger og betragtninger, der lå til grund for beslutningen om at indføre midlertidige antidumpingforanstaltninger (»fremlæggelse af de foreløbige konklusioner«), indgav en række interesserede parter skriftlige redegørelser for at tilkendegive deres synspunkter vedrørende de foreløbige konklusioner. Parter, der anmodede herom, fik lejlighed til at blive hørt.
(5)
Kommissionen fortsatte med at indhente og efterprøve alle de oplysninger, som den anså for nødvendige for at træffe en endelig afgørelse i sagen.
(6)
Efterfølgende blev alle parter blev underrettet om de væsentligste kendsgerninger og betragtninger, der lå til grund for, at det påtænktes at anbefale, at der indføres en endelig antidumpingtold på importen af visse fedtalkoholer og blandinger heraf med oprindelse i Indien, Indonesien og Malaysia, og at der foretages en endelig opkrævning af de beløb, for hvilke der er stillet sikkerhed i form af midlertidig told (»fremlæggelse af de endelige oplysninger«). Parterne fik også en frist til at fremsætte bemærkninger til denne fremlæggelse af de endelige oplysninger.
(7)
De interesserede parters mundtlige og skriftlige bemærkninger blev overvejet og, hvor det var relevant, taget i betragtning.
B. DEN PÅGÆLDENDE VARE OG SAMME VARE
1. Den pågældende vare
(8)
Den pågældende vare er, jf. betragtning 10 og 11 i forordningen om midlertidig told, mættede fedtalkoholer med en carbonkædelængde på C8, C10, C12, C14, C16 eller C18 (ekskl. forgrenede isomerer), herunder rene mættede fedtalkoholer (også benævnt »single cuts«), blandinger, der hovedsageligt indeholder en kombination af carbonkædelængderne C6-C8, C6-C10, C8-C10, C10-C12 (normalt klassificeret som C8-C10), blandinger, der hovedsagelig indeholder en kombination af carbonkædelængderne C12-C14, C12-C16, C12-C18, C14-C16 (normalt klassificeret som C12-C14), og blandinger, der hovedsageligt indeholder en kombination af carbonkædelængderne C16-C18, med oprindelse i Indien, Indonesien og Malaysia, som i øjeblikket henhører under KN-kode ex 2905 16 85, 2905 17 00, ex 2905 19 00 og ex 3823 70 00
(9)
Efter indførelsen af midlertidige foranstaltninger klagede visse parter over den tvetydighed, der kan findes i definitionen af den pågældende vare. De hævdede, at i henhold til indledningsmeddelelsen indgår kun lineær FOH i varedækningen, hvorved FOH med forgrenede isomerer eller forgrenet FOH udelukkes. Andre parter påstod, at det ikke giver nogen mening at udelukke FOH med forgrenede isomerer fremstillet ved Oxo-processen, fordi de har samme anvendelsesformål og konkurrerer med lineær FOH på markedet.
(10)
Det er blevet konstateret, at alle typer FOH, der er omfattet af denne undersøgelse - jf. betragtning 8 - på trods af eventuelle forskelle med hensyn til de råvarer, som anvendes ved produktionen eller produktionsprocessen har samme eller meget ensartede fysiske, kemiske og tekniske egenskaber og anvendes til samme formål. Eventuelle variationer med hensyn til den pågældende vare ændrer ikke dens grundlæggende definition, dens egenskaber eller forskellige parters opfattelse af den.
(11)
Derfor bør den foreløbige afgørelse om at udelukke FOH med forgrenede isomerer fra varedækningen, jf. indledningsmeddelelsen, og at udelukke visse virksomheders produktion af forgrenet FOH fra definitionen af EU-produktionen (herunder de virksomheder, der fremstiller FOH ved Oxo-processen) opretholdes. Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende samme vare, bekræftes konklusionerne i betragtning 10 og 11 i forordningen om midlertidig told.
2. Samme vare
(12)
Der mindes om, at det blev foreløbigt fastsat i betragtning 13 i forordningen om midlertidig told, at lineær FOH og forgrenet FOH ikke er samme vare, og oplysningerne om producenter, der producerer FOH fremstillet af forgrenede isomerer, bør således ikke indgå i skadesanalysen.
(13)
Da der ikke er fremsat andre bemærkninger vedrørende samme vare, bekræftes betragtning 12 og 13 i forordningen om midlertidig told.
C. DUMPING
1. Indien
1.1. Normal værdi
(14)
Da der ikke fremsat bemærkninger om fastsættelsen af den normale værdi, bekræftes de foreløbige resultater i betragtning 14-18 i forordningen om midlertidig told hermed.
1.2. Eksportpris
(15)
Da der ikke er fremsat bemærkninger vedrørende fastsættelsen af eksportprisen, bekræftes de foreløbige resultater i betragtning 19 i forordningen om midlertidig told hermed.
1.3. Sammenligning
(16)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige og endelige konklusioner gentog begge de indiske eksporterende producenter deres påstand om, at der burde ses bort fra deres salg til en af de oprindelige klagere i Unionen i UP ved beregningen af dumpingmargenen (jf. betragtning 22 forordningen om midlertidig told). Virksomhederne baserede deres anmodning på det forhold, at artikel 9, stk. 1, i WTO's antidumpingaftale fastsætter, at den told, der skal indføres, skal være lig med den fulde dumpingmargen eller mindre. De indiske eksporterende producenter henviste også til artikel 2, stk. 4, i WTO s antidumpingaftale, i henhold til hvilken der skal foretages en rimelig sammenligning mellem eksportprisen og den normale værdi. De hævdede på dette grundlag, at klageren havde forhandlet med dem om køb af meget store mængder til meget lave priser, samtidig med at virksomheden var ved at udarbejde klagen, og at priserne på disse transaktioner således ikke var blevet fastsat på rimelige vilkår, og at disse transaktioner derfor ikke burde indgå i dumpingberegningerne.
(17)
Indledningsvist skal det bemærkes, at det forhold, at WTO s antidumpingaftale giver mulighed for at pålægge en told, der er lavere end den fulde dumpingmargen, ikke skaber en forpligtelse til at gøre dette. Grundforordningens artikel 9, stk. 4, indebærer blot en forpligtelse til at begrænse antidumpingtolden til et niveau, der er tilstrækkeligt til at afhjælpe skaden. Der forelå desuden ikke beviser for, at priserne ikke var blevet forhandlet frit mellem parterne. En undersøgelse af den pågældende klagers samlede indkøb viste også, at de priser, som klageren havde opnået hos de to indiske eksporterende producenter, var i overensstemmelse med de priser, der var aftalt for den pågældende klagers køb af sammenlignelige produkter hos andre leverandører. Det blev endvidere fastslået, at klageren havde importeret den pågældende vare fra de indiske eksporterende producenter i en årrække og ikke kun i UP. Desuden fremførte en af de eksporterende producenter under en mundtlig høring under ledelse af høringskonsulenten, at de priser, der blev krævet af klageren, var strukturelt lavere end de priser, som andre kunder blev opkrævet. Det kan konkluderes, at der ikke foreligger beviser for, at priserne ikke var blevet fastsat på en rimelig måde, blot fordi der var tale om salg til en klager, og det bekræftes, at påstanden afvises.
(18)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige og endelige konklusioner gentog begge de indiske eksporterende producenter deres krav om en justering for valutaomregning i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra j), da der var en længerevarende opskrivning af den indiske rupee (INR) i forhold til euroen (EUR) fra november 2009, som ville have en fordrejende virkning på dumpingberegningerne (jf. betragtning 23 i forordningen om midlertidig told). Begge eksporterende producenter indrømmede, at deres salgspriser i anden halvdel af UP var højere end i første halvdel af UP, men de hævdede, at denne tendens udelukkende skyldtes en stigning i omkostningerne til råvarer og den generelle forbedring af markedsvilkårene efter den økonomiske krises afslutning, og ikke afspejlede opskrivningen af INR over for EUR. Virksomhederne hævdede desuden, at selv hvis de kunne justere deres priser regelmæssigt og med korte intervaller, ville de aldrig kunne forudsige vekselkursernes nøjagtige udvikling i fremtiden.
(19)
Undersøgelsen har vist, at selv om INR er blevet gradvist opskrevet i forhold til EUR i anden halvdel af undersøgelsesperioden, er priserne for hver enkelt indisk eksporterende producents salg af de vigtigste produkter til flere af de vigtigste kunder faktisk blevet ændret fra måned til måned, navnlig i anden halvdel af UP. Der er således intet, der tyder på, at priserne ved salg til Unionen ikke kunne være blevet ændret samtidig for også at afspejle ændringer i valutakurser inden for 60 dage som fastsat i grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra j), og artikel 2, stk. 4, nr. 1, i WTO's antidumpingaftale. Da priserne i flere tilfælde blev ændret hyppigt, kunne eventuelle ændringer i valutakurserne også være blevet afspejlet. Dette viste desuden, at FOH-markedet i almindelighed er åbent over for hyppige prisændringer. Selv i tilfælde, hvor priserne blev ændret mindre hyppigt, er der således ingen beviser for, at dette ikke var på grund af de forretningsbeslutninger, som parterne traf. At priserne hurtigt kan tilpasses for at tage hensyn til ændrede markedsforhold (i dette tilfælde angiveligt ændringer i valutakurserne) gav de indiske eksporterende producenter mulighed for at lade sådanne ændringer blive afspejlet i deres salgspriser, hvis de havde ønsket det, hvilket de tilsyneladende har gjort i en række tilfælde. I lyset af ovenstående er en justering for valutaomregninger ikke berettiget, og påstanden afvises.
(20)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner hævdede en af de indiske eksporterende producenter, at en godtgørelse for forskelle i indirekte skatter, der ydes i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra b), og var blevet ydet i forbindelse med visse varetyper, også burde have været ydet i forbindelse med varer og blandinger med kædelængderne C12 and C14, da den told, der blev betalt på råvarer, der anvendes til disse varer, blev refunderet ved eksport af varen. I løbet af undersøgelsen blev der dog ikke indgivet oplysninger, der kunne efterprøves på stedet, og som beviser, at en sådan told efterfølgende var blevet refunderet. Efter fremlæggelsen af de endelige konklusioner hævdede virksomheden, at dens bemærkninger var blevet misforstået, og at alle de råvarer, der blev anvendt til fremstillingen af varer og blandinger med kædelængderne C12 og C14, var blevet importeret toldfrit. Da der skal betales en indirekte skat, hvis disse råvarer efterfølgende indarbejdes i varer, der sælges på hjemmemarkedet, kræver virksomheden en justering af den normale værdi for disse specifikke varetyper. Den dokumentation, der blev forelagt i forbindelse med kontrollen, viser dog, at de specifikke råvarer, som er nødvendige for produktionen af varetyper med kædelængderne C12 og C14 og blev importeret toldfrit i UP, kun var tilstrækkelige til fremstilling af en brøkdel af virksomhedens eksport af denne vare i UP. Det er derfor sikkert, at mindst to tredjedele af den eksporterede vare med kædelængde C12 og C14 er blevet fremstillet ved hjælp af råvarer, for hvilke der er betalt importtold. Da virksomheden ikke har forelagt dokumentation, der viser, at nogen af disse råvarer, som er importeret toldfrit, blev anvendt til eksportsalg til Unionen og ikke til eksportsalg til tredjelande, afvises påstanden.
(21)
Da der ikke er fremsat andre bemærkninger vedrørende sammenligning, bekræftes indholdet af betragtning 20 og 23 i forordningen om midlertidig told hermed.
1.4. Dumpingmargen
(22)
Da der ikke er fremsat bemærkninger vedrørende beregningen af dumpingmargenen, bekræftes indholdet af betragtning 24-26 i forordningen om midlertidig told hermed.
(23)
Udtrykt i procent af nettoprisen cif, frit Unionens grænse, ufortoldet, fastsættes den endelige dumpingmargen til følgende:
Virksomhed
Endelig dumpingmargen
Godrej Industries Limited
9,3 %
VVF Limited
4,8 %
Alle andre virksomheder
9,3 %
2. Indonesien
2.1. Normal værdi
(24)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige og endelige konklusioner hævdede en af de indonesiske eksporterende producenter at, ved vurderingen af transaktionernes rentabilitet burde salgs-, general- og administrationsomkostningerne (SG&A) ikke have været fordelt på individuelle transaktioner på grundlag af omsætningen, og at dette har ført til, at en række transaktioner blev anset for at være urentable. Påstanden blev undersøgt, men det blev konstateret, at en fordeling af SG&A-omkostningerne på individuelle transaktioner på grundlag af omsætningen er mere hensigtsmæssig på grund af de særlige kendetegn ved sådanne omkostninger, som er mere værdirelaterede end mængderelaterede. Det bør bemærkes, at de samlede SG&A-omkostninger fordelt på hver enkelt varetype er de samme, uanset hvilken af de to metoder der anvendes til fordeling af SG&A-omkostninger på individuelle transaktioner. Endelig blev de transaktioner, for hvilke den eksporterende producent anfægtede resultatet af rentabilitetskontrollen, gennemgået på ny, og det blev bekræftet, at transaktionerne var urentable. Påstanden afvises derfor.
(25)
Den samme indonesiske eksporterende producent hævdede også, at ved fastsættelsen af det fortjenstniveau, der er anvendt ved beregningen af den normale værdi, bør fortjenesten af salg, der er identificeret som salg, der ikke har fundet sted i normal handel, på produkttypeniveau, ikke udelukkes, da mere end 80 % af det samlede salg på hjemmemarkedet var fortjenstgivende. Med hensyn til denne påstand mindes der om, at fastlæggelsen af omfanget af salget i normal handel skulle foretages for hver varetype, jf. betragtning 29-32 i forordningen om midlertidig told, da dette er den mest hensigtsmæssige måde, hvorpå der kan foretages en nøjagtig sammenligning mellem salgspriserne og de relevante produktionsomkostninger. Desuden udelukker grundforordningens artikel 2, stk. 6, ikke, at den undersøgte vare inddeles i varetyper, hvis det er relevant. Salg, som ikke anses for at være foretaget i normal handel, udelukkes på produkttypeniveau fra beregningen af den fortjeneste, der skal anvendes til beregning af den normale værdi. Påstanden afvises derfor.
(26)
Den samme indonesiske eksporterende producent hævdede også, at der ved beregningen af den normale værdi for visse varetyper ikke var blevet foretaget justeringer for at bringe de normale værdier tilbage til niveauet ab fabrik. Påstanden blev accepteret, og beregningen blev ændret i overensstemmelse hermed.
(27)
Da der ikke er fremsat andre bemærkninger om fastsættelsen af den normale værdi, bekræftes de foreløbige resultater - med de i denne forordnings betragtning 26 omhandlede ændringer - i betragtning 27-33 i forordningen om midlertidig told hermed.
2.2. Eksportpris
(28)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner hævdede en af de indonesiske eksporterende producenter, at der ikke forelå nogen begrundelse for at betragte den pris, som han opkræver af sin forretningsmæssigt forbundne importvirksomhed i Unionen, som upålidelig, og for at beregne eksportprisen i forbindelse med et sådant salg i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 9. I denne forbindelse skal det bemærkes, at de interne afregningspriser mellem forretningsmæssigt forbundne parter ikke anses for at være pålidelige, da de kan være kunstigt fastsat på forskellige niveauer afhængigt af, hvad der vil være mest fordelagtigt for de berørte virksomheder. Ved beregning af eksportprisen i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 9, under anvendelse af en rimelig fortjenstmargen, som er uafhængig af den faktiske fortjeneste ved afregningspriserne, undgås eventuelle forvridende virkninger, som afregningspriserne kunne give anledning til. Påstanden afvises derfor.
(29)
Hvad angår eksportsalg til Unionen gennem forretningsmæssigt forbundne importører i Unionen, hævdede begge indonesiske eksportører efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner, at den fortjenstmargen, som var blevet anvendt ved beregningen af eksportprisen i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 9, var uhensigtsmæssig. De fremførte begge, at den fortjeneste, som blev anvendt i den midlertidige fase, kun vedrørte en delvis samarbejdsvillig importør og ikke var blevet kontrolleret, og at den derfor ikke var pålidelig. De foreslog derfor, at der anvendes en fortjeneste på 5 %, således som det skete i forbindelse med andre undersøgelser. I betragtning af det lave samarbejdsniveau blandt uafhængige importører i forbindelse med denne undersøgelse blev påstanden accepteret, og der blev anvendt et fortjenstniveau på 5 %, hvilket er i overensstemmelse med det fortjenstniveau, der er blevet anvendt i tidligere undersøgelser vedrørende samme sektor.
(30)
Da der ikke er fremsat andre bemærkninger vedrørende sammenligning, bekræftes indholdet af betragtning 34-36 i forordningen om midlertidig told med de i denne forordnings betragtning 29 omhandlede justeringer.
2.3. Sammenligning
(31)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner påpegede begge de indonesiske eksportører, at der ikke burde have været foretaget nogen justering for forskelle i provision i henhold til artikel 2, stk. 10, litra i), for salg via de respektive forretningsmæssigt forbundne forhandlere i et tredjeland. Begge virksomheder hævdede, at deres produktionsvirksomheder i Indonesien og de respektive forretningsmæssigt forbundne forhandlere i Singapore udgør én enkelt økonomisk enhed, og at forhandlerne i tredjelandet fungerer som eksportafdeling for deres forretningsmæssigt forbundne indonesiske virksomheder. I begge tilfælde faktureres hjemmemarkedssalget og en del af eksportsalget til tredjelande direkte af producenten i Indonesien, og forhandlerne i Singapore får en provision af en bestemt størrelse. For en af de indonesiske virksomheders vedkommende fremgår denne provision af en kontrakt, der kun omfatter eksportsalget. Desuden sælger forhandlerne i tredjelandet også varer fremstillet af andre producenter, i et tilfælde også varer fremstillet af ikke-forretningsmæssigt forbundne producenter. Begge forretningsmæssigt forbundne forhandlere i Singapore har således helt klart funktioner, der svarer til dem, som udføres af en agent, der arbejder på provisionsbasis. Påstanden afvises derfor.
(32)
Efter fremlæggelsen af de endelige konklusioner gentog den indonesiske regering og en af de indonesiske eksporterende producenter påstanden om én enkelt økonomisk enhed, jf. betragtning 31. De hævdede, at i Matsushita mod Rådet (4) havde Domstolen tidligere fundet, at det forhold, at en producent udfører visse salgsfunktioner, ikke betyder, at en produktionsvirksomhed og en salgsvirksomhed ikke kan udgøre en enkelt økonomisk enhed. Desuden hævdede de også, at salg til tredjelande, som udføres direkte af eksportøren uden involvering af forhandleren i Singapore, kun udgør en lille andel af eksportsalget, og at Rette i Første Instans i Interpipe-dommen (5) havde fundet, at et beskedent direkte salg foretaget af producenten ikke støttede påstanden om, at der ikke var tale om en enkelt økonomisk enhed. Sluttelig hævdede de, at i Canon mod Rådet (6) blev konklusionen om, at der er tale om en enkelt økonomisk enhed, ikke påvirket af, at et salgsdatterselskab også fungerede som forhandler af andre virksomheders varer.
(33)
Selv om Domstolen i Matsushita mod Rådet fandt, at institutionerne i denne sag var berettiget til at konkludere, at en producent sammen med en eller flere distributionsvirksomheder, som producenten kontrollerer, udgør en økonomisk enhed, selv om den pågældende producent selv udfører visse salgsfunktioner, følger det ikke nødvendigvis heraf, at der består en pligt til altid at betragte en producent og hans forretningsmæssigt forbundne salgsvirksomheder som en enkelt økonomisk enhed. I modsætning til den indonesiske eksporterende producent foretog producenten i Matsushita mod Rådet desuden ikke noget direkte salg selv. At den eksporterende producents direkte salg kun udgjorde en begrænset andel af den samlede salgsmængde til Unionen, var for det andet kun et af flere elementer, som Retten i Første Instans analyserede i Interpipe-dommen. Domstolen understregede, hvad der er endnu vigtigere, at dette direkte salg kun blev foretaget til de nye medlemsstater i en overgangsperiode. I modsætning hertil tyder de foreliggende oplysninger i denne sag på, at producentens direkte salg til visse tredjelande ikke er midlertidigt, men - i det mindste i princippet - strukturelt, dvs. permanent. For hver enkelt af de pågældende producenter udgør dette salg desuden en betydelig andel af salget på hjemmemarkedet. I Canon mod Rådet omfattede det salg, som den eksporterende producents salgsdatterselskab havde på hjemmemarkedet, sluttelig andre varer, som blot blev solgt under et andet varemærke, men ikke desto mindre alle var blevet fremstillet af den eksporterende producent selv. Påstanden afvises derfor igen.
(34)
En af de indonesiske virksomheder hævdede endvidere, at selv om begrebet én enkelt økonomisk enhed ikke skulle blive accepteret, havde Kommissionen indført en »dobbelt margen«, idet den fra den eksportpris, der opkræves af uafhængige kunder i Unionen, både fradrager en fortjeneste for den forretningsmæssigt forbundne importør i Unionen og en provision til den forretningsmæssigt forbundne forhandler i tredjelandet. Der blev dog taget hensyn til de to poster af forskellige årsager, og de blev fratrukket særskilt. Som forklaret i betragtning 28 blev eksportprisen ved salg gennem forretningsmæssigt forbundne importører i Unionen beregnet i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 9, på grundlag af den pris, hvortil de importerede varer første gang videresælges til en uafhængig køber. I disse tilfælde skal der foretages en justering for denne fortjeneste med henblik på at fastsætte en pålidelig eksportpris ved Unionens grænse. Provisionen for den forretningsmæssigt forbundne forhandler i tredjelandet blev derimod fratrukket i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra i). Derfor afvises påstanden.
(35)
Virksomheden hævdede endvidere, at hvis eksportprisen skulle justeres for provisionen for den forretningsmæssigt forbundne forhandler i det pågældende tredjeland i henhold til artikel 2, stk. 10, litra i), skulle der foretages en tilsvarende justering af den normale værdi, da denne forhandler også ville koordinere hjemmemarkedssalget. Den skriftlige kontrakt mellem forhandleren og producenten i Indonesien omfatter dog kun eksportsalg. Desuden faktureres hjemmemarkedssalget af virksomheden i Indonesien. Påstanden afvises derfor.
(36)
Hvad angår justeringen i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra i), anses det for passende at anvende en rimelig fortjenstmargen, som er uafhængig af den faktiske fortjeneste ved afregningspriserne for at undgå eventuelle fordrejende virkninger, der måtte opstå på grund af afregningspriserne. Derfor blev de faktiske fortjenstmargener for forhandlere i det tredjeland, der blev anvendt i den midlertidige fase, erstattet med en fortjenstmargen på 5 %, som anses for at være en rimelig fortjeneste for de aktiviteter, der gennemføres af handelsvirksomheder i den kemiske sektor, og som det blev gjort i tidligere sager (7).
(37)
En anden indonesisk virksomhed hævdede, at Kommissionen havde fratrukket udgifter til provisioner for salg gennem virksomhedens forretningsmæssigt forbundne importør i Unionen to gange. Virksomheden hævdede, at der blev foretaget en justering for både den forretningsmæssigt forbundne importørs SG&A-omkostninger samt udgifter til provisioner som en direkte salgsomkostning ved beregningen af eksportprisen i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 9. Da udgifter til provisioner allerede er medtaget i SG&A-omkostningerne, førte dette til et dobbelt fradrag for udgifter til provisioner. Denne påstand blev anset for berettiget, og beregningen blev ændret i overensstemmelse hermed.
(38)
En af virksomhederne gentog sit krav om justering for forskellige fysiske egenskaber med den begrundelse, at virksomheden eksporterer den pågældende vare til Unionen i både flydende og fast form, mens den kun sælger varen i fast form på hjemmemarkedet, og at priserne for varen i flydende form er lavere end priserne for den undersøgte vare i fast form (jf. betragtning 39 i forordningen om midlertidig told). Som støtte for påstanden forelagde virksomheden en kopi af to fakturaer for salg til andre eksportmarkeder. Disse beviser kunne dog ikke verificeres på dette sene stadium i proceduren, og det kunne heller ikke konstateres, at den pågældende forskel gjaldt for alle de tilfælde, hvor der var tale om ovenstående forskelle i fysiske egenskaber. Påstanden afvises derfor.
(39)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner hævdede en af de indonesiske eksportører, at den rentesats, der blev benyttet ved beregningen af kreditomkostningerne for dennes forretningsmæssigt forbundne importør i Unionen i forordningen om midlertidig told, ikke var rimelig, og eksportøren foreslog at anvende en rentesats, der er baseret på tal, som Deutsche Bundesbank har offentliggjort for UP. Da den rentesats, der blev benyttet ved beregningen af kreditomkostningerne for denne virksomhed i forordningen om midlertidig told, var baseret på oplysninger, der er indgivet af andre parter, og således afspejler deres specifikke finansielle situation, som ikke nødvendigvis er relevant for den pågældende forretningsmæssigt forbundne importør, blev påstanden accepteret, og beregningen blev ændret i overensstemmelse hermed.
(40)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende sammenligningen, bekræftes de foreløbige konklusioner i betragtning 37-40 i forordningen om midlertidig told med de i betragtning 36, 37 og 39 i nærværende forordning omhandlede justeringer.
2.4. Dumpingmargen
(41)
Da der ikke er fremsat andre bemærkninger vedrørende beregningen af dumpingmargenen, bekræftes indholdet af betragtning 41 og 42 i forordningen om midlertidig told hermed.
(42)
Udtrykt i procent af nettoprisen cif, frit Unionens grænse, ufortoldet, fastsættes den endelige dumpingmargen til følgende:
Virksomhed
Midlertidig dumpingmargen
P.T. Ecogreen Oleochemicals
7,3 %
P.T. Musim Mas
5,4 %
Alle andre virksomheder
7,3 %
3. Malaysia
3.1. Normal værdi
(43)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner hævdede en af de malaysiske eksporterende producenter, at rentabilitetskontrollen inden for rammerne af vurderingen af normal handel (jf. betragtning 46 i forordningen om midlertidig told) ikke burde have været baseret på de vejede gennemsnitlige årlige produktionsomkostninger, og at de individuelle omkostninger for hver enkelt transaktion på hjemmemarkedet derimod skulle have været anvendt på grund af de daglige udsving i priserne på de vigtigste råvarer. Med hensyn til denne påstand bør det bemærkes, at det er Kommissionens faste praksis at anvende vejede gennemsnitlige produktionsomkostninger som benchmark for rentabilitetskontrollen. Dette format blev fulgt af virksomheden i dens besvarelse af spørgeskemaet og udgjorde grundlaget for de kontrolbesøg, hvor data indberettet af virksomheden blev afstemt med virksomhedens regnskaber. Kravet om anvendelse af transaktionsbaserede produktionsomkostninger, som ville være en betydelig afvigelse fra Kommissionens normale praksis, blev første gang fremsat i virksomhedens bemærkninger til dokumentet med fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner, og de relevante tal kunne derfor ikke verificeres på stedet. Det bør også bemærkes, at omkostningsskemaerne for de individuelle transaktioner, som virksomheden forelagde til støtte for sin påstand, i vid udstrækning er baseret på skøn og derfor ikke udgør mere nøjagtige og repræsentative omkostningsdata end dem, der oprindeligt blev indberettet af virksomheden og efterprøvet på stedet. Endelig bør det bemærkes, at strukturen i det nye omkostningsskema, der blev forelagt, ikke giver mulighed for afstemning med den relevante del af de forvaltningsrapporter, der blev kontrolleret på stedet. Derfor afvises påstanden.
(44)
Den malaysiske eksportør uden hjemmemarkedssalg (jf. betragtning 51 i forordningen om midlertidig told) hævdede, at de beløb for SG&A-omkostninger og fortjeneste, der anvendtes til beregning af den normale værdi, ikke burde være baseret på det vejede gennemsnit af de faktiske beløb, der blev fastsat for de to andre eksporterende producenter, der sælger samme vare på det malaysiske marked. Virksomheden hævdede, at disse tal ikke er repræsentative, eftersom virksomheden anvender andre fremstillingsmetoder, der involverer andre grundlæggende råvarer. Med hensyn til denne påstand skal der mindes om, at virksomhedens egne fremstillingsomkostninger blev anvendt ved beregningen af den normale værdi. Kun de beløb, der vedrører SG&A-omkostninger og fortjeneste, blev fastsat på grundlag af tallene fra de to andre malaysiske eksporterende producenter. Fortjenestens størrelse blev fastsat som beskrevet i betragtning 45 i nærværende forordning. For det andet kunne virksomheden ikke redegøre for den anvendte produktionsmetodes påståede virkninger for SG&A-omkostningerne. Desuden bemærkes det, at kun en begrænset del af virksomhedens produktion er baseret på den produktionsmetode, som angiveligt er anderledes, mens en væsentlig del af produktionen fremstilles med den samme produktionsproces og under anvendelse af de samme grundlæggende råvarer, som de andre to malaysiske producenter anvender. Det konkluderes derfor, at virksomheden ikke kunne påvise, at de anvendte tal ikke var repræsentative, og påstanden herom afvises.
(45)
Samme malaysiske eksportør hævdede endvidere, at skulle Kommissionen ikke desto mindre anvende oplysningerne fra de to andre eksportører til beregning af SG&A, bør disse oplysninger være baseret på de vejede gennemsnitlige tal for alle transaktioner på hjemmemarkedet for disse eksporterende producenter og ikke kun for de rentable transaktioner. Denne påstand blev accepteret i princippet. Hvad angår SG&A, bekræftes det således, at de gennemsnitlige SG&A-omkostninger for alle transaktioner på hjemmemarkedet for de to malaysiske eksporterende producenter blev anvendt til beregning af den normale værdi. De tal, som blev anvendt til denne beregning, blev kontrolleret under kontrolbesøget i de pågældende malaysiske virksomheder. Hvad angår fastsættelsen af fortjenesten, bør det bemærkes, at det ikke var muligt at fastsætte en fortjeneste på grundlag af de beløb, som de to andre eksporterende producenter havde henholdsvis afholdt og opnået. En sådan beregning viser rent faktisk et samlet tab. Der kunne derfor ikke fastsættes en fortjeneste på dette grundlag. I den sammenhæng afvises den malaysiske eksportørs påstand om, at et negativt beløb kan anvendes som fortjeneste ved beregningen af den normale værdi. Begrebet fortjeneste indebærer i sagens natur nødvendigvis, at der skal være tale om et positivt beløb. Det blev også overvejet, om fortjenesten kunne fastlægges på grundlag af den eksporterende producents rentable salg i Malaysia, men denne tilgang blev forkastet, da den ville have været i modstrid med WTO's konklusioner i sagen om import af sengelinned af bomuld fra Indien (8). I henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 6, litra c), skal beregningen af fortjenesten baseres på enhver anden rimelig metode og i mangel af andre oplysninger, blev den langfristede markedsrente i Malaysia anset som det mest passende grundlag for fastsættelse af fortjenesten. Denne metode blev anset for konservativ, rimelig og mest hensigtsmæssig, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 6, litra c). Det skal bemærkes, at den fortjenstmargen, der fastlægges således, ikke overstiger den fortjeneste, som andre eksportører opnår ved salg af varer inden for samme generelle kategori på oprindelseslandets hjemmemarked.
(46)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger om fastsættelsen af den normale værdi, bekræftes de foreløbige resultater i betragtning 44-51 i forordningen om midlertidig told - med undtagelse af den i betragtning 45 i nærværende forordning omhandlede ændring.
3.2. Eksportpris
(47)
Hvad angår eksportsalg til Unionen gennem forretningsmæssigt forbundne importører i Unionen, hævdede de to malaysiske eksportører efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner, at den fortjenstmargen, som var blevet anvendt ved beregningen af eksportprisen i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 9, var uhensigtsmæssig. En af virksomhederne underbyggede sine påstande med rentabilitetstallene i undersøgelsesperioden for nogle af dens europæiske ikke-forretningsmæssigt forbundne forhandlere. I denne forbindelse skal det bemærkes, at disse tal ikke kan betragtes som repræsentative, da de pågældende forhandlere handler med en lang række kemiske produkter, og i et af tilfældene er forhandleren også producent. De afvises derfor som et pålideligt benchmark. Den anden virksomhed hævdede, at dens forretningsmæssigt forbundne importør i Unionen ikke burde behandles som en distributør, men som en forretningsmæssigt forbundet agent, og derfor burde justeringen for SG&A-omkostninger og fortjeneste ved beregningen af eksportprisen ikke overstige den provision, der normalt ydes uafhængige agenter, der handler i sektoren. Virksomheden forelagde sine aftaler med uafhængige agenter som benchmark. Efter fremlæggelsen af de endelige konklusioner blev der argumenteret yderligere for denne påstand, idet det blev fremført, at i sagen om wolframelektroder (9) blev en forretningsmæssigt forbundet importørs fortjeneste betragtet som pålidelig og accepteret i forbindelse med beregningen af eksportprisen. Som svar på denne påstand bør det bemærkes, at grundforordningens artikel 2, stk. 9, ikke fastsætter bestemmelser for forskellig behandling af henholdsvis forretningsmæssigt forbundne importører, der angiveligt optræder som distributører, og importører, der angiveligt optræder som agenter.
Det kræves i artikel 2, stk. 9, at der foretages justeringer for alle omkostninger, der påløber mellem indførsel og videresalg, samt for fortjeneste. Desuden bør det bemærkes, at undersøgelsen viste, at den forretningsmæssigt forbundne virksomhed er beliggende i Unionen. Den håndterer bl.a. kundernes bestillinger og fakturering af den pågældende vare produceret af den forretningsmæssigt forbundne eksportør og er ligeledes ansvarlig for at sørge for toldbehandlingen i Unionen. Selv om visse aktiviteter udføres af den forretningsmæssigt forbundne eksportør forud for import, betyder dette ikke, at eksportprisen ikke kan beregnes på grundlag af videresalgsprisen til den første uafhængige kunde med de nødvendige justeringer, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 9. De forskelle i funktioner sammenlignet med andre forretningsmæssigt forbundne importører, som virksomheden fremsætter påstand om, afspejles normalt i SG&A-omkostningerne, hvor Kommissionen anvendte virksomhedens faktiske oplysninger. Denne påstand kan derfor ikke godtages. Det bør endvidere bemærkes, at i ovennævnte sag vedrørende wolframelektroder var den forretningsmæssigt forbundne importør yderligere integreret i forretningsaktiviteterne vedrørende den vare i efterfølgende produktionsled, som den forretningsmæssigt forbundne koncern producerer, og udførte også andre aktiviteter end de aktiviteter, der udføres af en handelsvirksomhed. Ikke forretningsmæssigt forbundne importørers fortjeneste blev således ikke anset for at være tilstrækkeligt repræsentativ for en sådan kompleks struktur. Situationen i nævnte sag kan ikke sammenlignes med situationen for den pågældende malaysiske forretningsmæssigt forbundne importør, som kun udfører salgsfunktioner. Af de årsager, der er omhandlet i betragtning 29, justeres den pågældende fortjenstmargen ikke desto mindre til 5 %. Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger om fastsættelsen af eksportprisen, bekræftes de foreløbige konklusioner i betragtning 52-54 i forordningen om midlertidig told - med undtagelse af den ovenfor omhandlede ændring.
3.3. Sammenligning
(48)
Efter den foreløbige fremlæggelse af konklusioner gentog en af de malaysiske eksportører sin påstand (se også betragtning 57 i forordningen om midlertidig told) om, at dens forretningsmæssigt forbundne importør i Unionen rent faktisk er producentens eksportafdeling, og at der ville være tale om overdrevent store fradrag ved fastlæggelsen af eksportprisen ab fabrik, hvis der blev foretaget fuldstændige justeringer for SG&A-omkostninger og fortjeneste i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 9. Virksomheden hævdede, at der alternativt burde foretages en lignende justering ved beregningen af den normale værdi. Påstanden blev gentaget i de bemærkninger, der blev indgivet efter fremlæggelsen af de endelige konklusioner. Der blev imidlertid ikke forelagt nye argumenter, som kunne føre til en ændring af konklusionerne på dette område. Der mindes navnlig om, at den forretningsmæssigt forbundne virksomhed havde udstedt fakturaer til kunder i Unionen, og at den forretningsmæssigt forbundne virksomhed havde modtaget betalinger fra kunder i Unionen. Desuden skal det bemærkes, at der var en avance på denne forretningsmæssigt forbundne virksomheds salg. Den forretningsmæssigt forbundne virksomheds regnskaber viste også, at den havde båret de normale SG&A-omkostninger, der påløb mellem import og videresalg. Derfor udfører den forretningsmæssigt forbundne virksomhed rent faktisk de funktioner, der typisk varetages af en importør. Endelig bør det bemærkes, at producenten i Malaysia også foretog direkte salg til uafhængige kunder i Unionen og andre lande. Hvad angår sidstnævnte spørgsmål, henviste virksomheden til Interpipe-dommen og anvendte argumenter, der svarede til dem, som var blevet brugt af de indonesiske eksporterende producenter. Af de i denne forordnings betragtning 33 omhandlede årsager adskiller omstændighederne i denne sag sig fra de omstændigheder, der diskuteres i Interpipe-dommen. Den malaysiske eksportørs påstand om, at virksomhedens uafhængige salg blev forhandlet på plads af den forretningsmæssigt forbundne importør i Unionen, som fungerer som den malaysiske virksomheds eksportsalgsafdeling, er i modstrid med de forklaringer, der blev afgivet under kontrolbesøget, hvor det japanske moderselskabs centrale rolle blev fremhævet i denne sammenhæng. Ovennævnte resultater fører til den konklusion, at justeringen for SG&A og fortjeneste bør bevares, og at en tilsvarende justering for beregning af den normale værdi ikke er berettiget.
(49)
Samme virksomhed påstod desuden, at visse af dens forretningsmæssigt forbundne importørs salgsomkostninger var blevet fratrukket to gange ved beregningen af eksportprisen. Beregningerne blev kontrolleret, og eftersom påstanden blev fundet berettiget, blev de justeret i overensstemmelse hermed.
(50)
En af de malaysiske eksportører hævdede, at sammenligningen mellem den normale værdi og eksportprisen, ikke bør være baseret på varetyper, som de fremgår af varekontrolnumrene, men på virksomhedernes egne varekoder. Ifølge denne virksomhed vil der med de varekontrolnumre, der blev anvendt i undersøgelsen, ikke i tilstrækkelig grad blive taget højde for de særlige forhold, der gælder for produktionsprocessen, og forskelle i omkostninger og priser. Til støtte for denne påstand henviste virksomheden til visse af sine varer, som blev fremstillet ved anderledes produktionsmetoder og af andre råvarer, hvilket resulterede i højere enhedsproduktionsomkostninger. Det bør bemærkes, at denne påstand hverken blev fremsat i den foreløbige fase af undersøgelsen eller under kontrolbesøget. Desuden ville anvendelse af virksomhedens egne varekoder ved beregningen ikke løse problemet med forskellige produktionsmetoder, da den samme virksomheds produktionskoder også anvendes for varer, der er fremstillet ved andre produktionsmetoder. Derfor afvises påstanden.
(51)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende sammenligningen, bekræftes de foreløbige resultater i betragtning 55-58 i forordningen om midlertidig told, dog med undtagelse af den i betragtning 49 i nærværende forordning omhandlede ændring.
3.4. Dumpingmargen
(52)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner fremsatte en malaysisk producent, der ikke eksporterede til Unionen, bemærkninger til betragtning 60 i forordningen om midlertidig told, idet han hævdede, at der findes andre producenter af den pågældende vare i Malaysia. I den forbindelse skal det bemærkes, at tilstedeværelsen af endnu en producent i Malaysia, som ikke eksporterer til Unionen, ikke ændrer konklusionen vedrørende samarbejdsviljen i Malaysia, da der ikke blev forelagt beviser for, at de undersøgte virksomheder ikke tegnede sig for hele eksporten af den pågældende vare til Unionen i UP. Samme malaysiske producent gav desuden udtryk for kritik af, at producenter som ham selv, der ikke eksporterede til Unionen i UP, ville være omfattet af samme resttold. Det skal i den forbindelse bemærkes, at virksomheder, som ikke har eksporteret til Unionen i UP, ikke kan være omfattet af en individuel told. Så snart disse virksomheder begynder at eksportere eller uigenkaldeligt forpligter sig til at sælge til Unionen, kan de ansøge om en »ny eksportør-undersøgelse« i overensstemmelse med grundforordningens artikel 11, stk. 4, hvilket kan føre til fastsættelse af en individuel told, hvis betingelserne i nævnte artikel er opfyldt.
(53)
En af de malaysiske producenter hævdede, at den cif-værdi, som anvendes som grundlag for beregning af dumpingmargenens størrelse, ikke bør baseres på den pris, der angives til toldmyndighederne, men bør beregnes på grundlag af videresalgsprisen med fradrag af alle omkostninger, der er påløbet efter import til Unionen. Da cif-prisen blev anvendt som grundlag for toldværdierklæringen ved Unionens grænse og ikke synes at være ukorrekt angivet, skal denne pris dog anvendes som grundlag for beregning af dumpingmargenens størrelse. Virksomheden hævdede, at der var en tidsforskel mellem de pågældende leverancer fra Malaysia og toldbehandlingen med henblik på gensalg i Unionen. Selv om fakturaerne til toldbehandlingen udstedes på et senere tidspunkt - med priser, der er i overensstemmelse med FIFO-metoden for værdiansættelse af lagerbeholdningerne - er det stadig afregningspriserne og ikke gensalgsprisen, som udgør grundlaget for beregning af toldværdien. Derfor afvises påstanden.
(54)
Da der ikke er fremsat andre bemærkninger vedrørende beregningen af dumpingmargenen, bekræftes indholdet af betragtning 59 og 60 i forordningen om midlertidig told.
(55)
Udtrykt i procent af nettoprisen cif, frit Unionens grænse, ufortoldet, fastsættes den endelige dumpingmargen til følgende:
Virksomhed
Endelig dumpingmargen
KL-Kepong Oleomas Sdn. Bhd.
3,3 %
Emery Oleochemicals (M) Sdn. Bhd.
5,3 %
Fatty Chemical Malaysia Sdn. Bhd.
5,7 %
Alle andre virksomheder
5,7 %
D. SKADE
1. Indledende bemærkninger
(56)
Efter offentliggørelsen af forordningen om midlertidig told blev det konstateret, at der skulle foretages mindre korrektioner af forbruget som følge af en skrivefejl. Dette førte til mindre ændringer i salgsmængden, EU-erhvervsgrenens markedsandel og de pågældende landes markedsandel. Disse korrektioner har imidlertid ingen betydelig indvirkning på de tendenser og konklusioner, der blev nået frem til med hensyn til EU-erhvervsgrenens forbrug, salgsmængde og markedsandel samt de pågældende landes markedsandel på EU-markedet i den betragtede periode.
2. EU-produktionen og EU-erhvervsgrenen
(57)
Som nævnt i betragtning 62 i forordningen om midlertidig told blev det konstateret, at samme vare blev fremstillet af de to klagere og en række små producenter i Unionen. Som nævnt i betragtning 11 og 12 i nærværende forordning blev producenter, der fremstiller FOH med forgrenede isomerer, udelukket fra definitionen af EU-produktionen af FOH. På trods af de i betragtning 58 i nærværende forordning omhandlede kendsgerninger bekræftes definitionen af EU-erhvervsgrenen i betragtning 62 og 63 i forordningen om midlertidig told.
(58)
En af de to klagere blev overtaget af en virksomhed, der deltager i den aktuelle procedure som bruger. Denne klager valgte at indtage en neutral holdning efter offentliggørelsen af forordningen om midlertidig told.
(59)
Derfor satte en række parter spørgsmålstegn ved støtten til eller relevansen af undersøgelsen, idet de hævdede, at støtten til undersøgelsen skal bestå under hele undersøgelsen.
(60)
En analyse af denne påstand viste, at de resterende klagere repræsenterer over 40 % af den samlede EU-produktion, dvs. over 25 % af den samlede EU-produktion og 100 % af de EU-producenter af FOH, der havde givet udtryk for deres støtte til eller modstand imod klagen. De tærskler på 25 % og 50 %, der kræves i grundforordningens artikel 5, stk. 4, er således fuldt ud opfyldt, og undersøgelsens status kan bekræftes.
(61)
En række parter hævdede, at eftersom begge klagere havde importeret den pågældende vare i UP, bør de ikke betragtes som en del af EU-erhvervsgrenen. Det blev dog verificeret, at den andel af varen, som disse virksomheder importerede fra de pågældende lande, ikke var betydelig sammenlignet med deres produktion af samme vare. Desuden var denne import hovedsageligt af midlertidig karakter. Det kan derfor bekræftes, at disse virksomheders hovedaktivitet er produktion og salg af samme vare. Derfor bekræftes betragtning 62 og 63 i forordningen om midlertidig told.
3. EU-forbruget
(62)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende EU-forbruget, bekræftes konklusionerne i betragtning 64-66 i forordningen om midlertidig told hermed.
4. Import til Unionen fra de pågældende lande og prisunderbud
4.1. Kumulering
(63)
En række parter gjorde indvendinger mod, at der blev foretaget en kumulativ vurdering for de berørte tre lande i forordningen om midlertidig told. Efter deres opfattelse opfyldes betingelserne for kumulering, der er fastsat i grundforordningens artikel 3, stk. 4, ikke. De fremførte navnlig, at det negative underbud, der konstateredes for et af landene, udelukkede kumulering. De anførte desuden, at der var forskelle med hensyn til udviklingen i salgsmængde for de tre eksportlande i den betragtede periode samt med hensyn til adgangen til råvarer og de råvarer, der anvendes i de tre eksporterende lande. Endelig blev det nævnt, at eksportsalget fra et af de pågældende lande blev kanaliseret gennem forretningsmæssigt forbundne virksomheder. Efter deres mening gælder der forskellige konkurrencevilkår for de pågældende lande på EU-markedet. Grundforordningens artikel 3, stk. 4, bestemmer, at hvis indførslen af en vare fra mere end ét land samtidig er omfattet af antidumpingundersøgelser, kan følgevirkningerne af en sådan indførsel kun vurderes kumulativt, hvis det fastslås, at: a) den dumpingmargen, der er fastlagt for indførslen fra hvert af de pågældende lande, er højere end den minimumsværdi, der er anført i nævnte forordnings artikel 9, stk. 3, og den indførte mængde fra hvert land ikke er ubetydelig, og b) det vil være hensigtsmæssigt at foretage en kumulativ vurdering af virkningerne af indførslen på baggrund af vilkårene for konkurrencen mellem de indførte varer og vilkårene for konkurrencen mellem de indførte varer og den i Unionen fremstillede vare.
a)
Som beskrevet i punkt 4.3.2 i forordningen om midlertidig told var dumpingimporten for hvert enkelt berørt land ikke ubetydelig, og dumpingimportens tilstedeværelse forblev betydelig i den betragtede periode.
b)
Det blev konstateret, at de pågældende landes konkurrencevilkår og prisfastsættelse var sammenlignelig for de importerede varer og samme vare, navnlig i UP. Som forklaret i betragtning 127 i forordningen om midlertidig told lå de skadestærskler, der var blevet fastsat for de pågældende lande, betydeligt over minimumsgrænsen på 2 %. Derfor afspejler prisunderbuddet ikke nøjagtigt den situation, som ville forekomme på et marked med effektiv priskonkurrence. Desuden blev salgskanalerne og pristendenserne for hvert af de pågældende lande analyseret, og det blev konstateret, at de var ensartede, jf. nedenstående tabel. De pågældende landes importpriser fulgte en nedadgående tendens og var særligt lave i undersøgelsesperioden sammenlignet med EU-erhvervsgrenens gennemsnitlige priser.
Importen baseret på Eurostats oplysninger (justeret til kun at omfatte den pågældende vare)
2007
2008
2009
UP
Gennemsnitlig pris i EUR pr. Ton (Malaysia)
911
944
799
857
Indeks: 2007 = 100
100
104
88
94
Årlig Δ %
3,6
-15,4
7,3
Gennemsnitlig pris i EUR pr. Ton (Indonesien)
996
1 169
899
912
Indeks: 2007 = 100
100
117
90
92
Årlig Δ %
17,3
-23,1
1,4
Gennemsnitlig pris i EUR pr. Ton (Indien)
997
1 141
897
915
Indeks: 2007 = 100
100
114
90
92
Årlig Δ %
14,4
-21,4
2,1
(64)
Derfor bekræftes betragtning 67 til 70 i forordningen om midlertidig told.
4.2. Data om mængde, pris og markedsandel for dumpingimporten fra de pågældende lande
(65)
Da der ikke er fremsat andre bemærkninger vedrørende mængde, pris og markedsandel for dumpingimporten fra de pågældende lande bekræftes betragtning 71-73 i forordningen om midlertidig told hermed.
4.3. Prisunderbud
(66)
En række parter hævdede, at der er forskelle i råvarepriserne mellem FOH fremstillet af henholdsvis naturlige olier og fedtstoffer og FOH fremstillet af syntetiske kilder som råolie eller mineralolie, og at yderligere et kriterium vedrørende varekontrolnummeret burde have været indført for at tage højde for forskelle i produktionsomkostningerne som følge af de forskellige produktionsprocesser. Varekontrolnumre er imidlertid fastsat på grundlag af de individuelle egenskaber hos hver enkelt underkategori af varer, der falder ind under definitionen af den pågældende vare, og ikke på grundlag af prisen for hver af disse varer. Endvidere blev det fastslået, at der ikke er nogen væsentlige forskelle med hensyn til de grundlæggende egenskaber hos FOH, der er fremstillet af naturlige olier og fedtstoffer, og FOH, der er fremstillet af råolie eller mineralolie, og forskellene i produktionsomkostningerne er ej heller af et sådant omfang, at en differentiering med hensyn til varekontrolnumre er berettiget. Påstanden afvises derfor.
(67)
Visse parter hævdede, at det tal, der anvendes til at afspejle omkostningerne efter importen, som udgør ca. 3 % af importprisen, og som blev anvendt til at fastsætte størrelsen af de pågældende landes underbud, var uklart og ikke forekom at være hensigtsmæssig i dette tilfælde. De oplysninger, der blev kontrolleret i løbet af undersøgelsen, viste dog, at de importerende parter som f.eks. importører og brugere skulle betale et sådant beløb i omkostninger efter import for at kunne frigive den pågældende vare til fri omsætning på EU-markedet. Desuden fremlagde parterne ikke nogen dokumentation, der kunne tyde på, at omkostningerne efter import ikke var fastsat korrekt i dette tilfælde. Påstanden blev derfor afvist. Den metode, som benyttes til beregning af prisunderbuddet, jf. betragtning 74 og 75 i forordningen om midlertidig told, bekræftes hermed.
5. EU-erhvervsgrenens økonomiske situation
5.1. Indledende bemærkninger
(68)
Trods den ændring af ejerskabet, der er omhandlet i betragtning 58, blev det anset, at de oplysninger, som den klager, der tilbagekaldte sin klage, forelagde, og som blev efterprøvet ved kontrolbesøg hos denne, ikke automatisk bør udelukkes fra skadesanalysen, da dennes produktion stadig udgør en del af EU-produktionen.
(69)
En række parter hævdede, at visse oplysninger fra EU-erhvervsgrenen, især vedrørende dens køb af den pågældende vare med oprindelse i Indien, Malaysia og Indonesien, burde udelades fra skadesanalysen og beregningen af skadesmargenen, fordi enhver påstået skade i forbindelse med disse køb ville være selvforskyldt. Som nævnt i betragtning 63 i forordningen om midlertidig told var disse køb dog hovedsagelig en følge af den midlertidige lukning af en af producenternes produktionsanlæg. Desuden var disse køb ikke betydelige i sammenligning med klagernes samlede produktion. Der var derfor ingen tvingende årsager til at udelukke de nævnte producenters køb fra skadesanalysen eller beregningen af skadestærsklen.
(70)
De indledende bemærkninger i betragtning 76 i forordningen om midlertidig told bekræftes hermed.
5.2. Produktion, produktionskapacitet og kapacitetsudnyttelse, salg og markedsandel
(71)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger vedrørende EU-erhvervsgrenens produktion, produktionskapacitet, kapacitetsudnyttelse, salg og markedsandel, bekræftes betragtning 77-81 i forordningen om midlertidig told.
5.3. EU-erhvervsgrenens gennemsnitlige enhedssalgspriser
(72)
Efter offentliggørelsen af forordningen om midlertidig told blev det konstateret, at der skulle foretages korrektioner af EU-erhvervsgrenens gennemsnitlige enhedssalgspriser som følge af en skrivefejl. Nedenstående tabel viser den ændrede udvikling EU-erhvervsgrenens enhedspris i den betragtede periode.
Enhedspris, salg til ikke forretningsmæssigt forbundne parter i Unionen
2007
2008
2009
UP
Indeks: 2007 = 100
100
123
102
96
Årlig Δ %
22,6 %
-16,9 %
-5,3 %
Kilde: spørgeskemabesvarelser.
(73)
I modsætning til det i betragtning 84 i forordningen om midlertidig told anførte faldt EU-erhvervsgrenens priser med 4 % i løbet af den betragtede periode. Faldet var betydeligt fra 2008 til 2009 med et yderligere fald i UP. I løbet af denne periode faldt salgspriserne med 22 %. Denne ændring har ingen indvirkning på konklusionen vedrørende EU-erhvervsgrenens økonomiske situation, og da der ikke er fremsat bemærkninger vedrørende EU-erhvervsgrenens gennemsnitlige enhedssalgspriser, bekræftes betragtning 82 og 83 i forordningen om midlertidig told.
5.4. Lagerbeholdninger, beskæftigelse, lønninger og produktivitet, rentabilitet, likviditet, investeringer, investeringsafkast og evne til at rejse kapital, vækst og omfanget af den faktiske dumpingmargen
(74)
En række parter hævdede, at EU-erhvervsgrenen umuligt kunne have lidt skade, da de virksomheder, der indgår i EU-erhvervsgrenen er vertikalt integrerede og importerede den pågældende vare fra tredjelande. De kunne derfor anvende den importerede vare til deres produktion i senere omsætningsled og sælge den produktion, som ikke er rentabel.
(75)
Det bør bemærkes, at i visse antidumpingundersøgelser har producenter som f.eks. stålproducenter og producenter af kemikalier, der indgår i definitionen af EU-erhvervsgrenen i disse tilfælde, aktiviteter i senere led af produktionskæden, og at en andel af deres produktion af den pågældende vare er bestemt til bunden anvendelse. I en sådan situation undersøges forekomsten af væsentlig skade for EU-erhvervsgrenen, udelukkende for så vidt angår produktion og salg af den pågældende vare. I den foreliggende sag er der blevet konstateret væsentlig skade i forbindelse med salget af den pågældende vare, jf. betragtning 77-93 i forordningen om midlertidig told. Parterne fremlagde ingen dokumentation, der viste, at konklusionerne i disse betragtninger ikke er korrekte, og at EU-erhvervsgrenen ikke havde lidt væsentlig skade i UP. Derfor blev denne påstand afvist.
(76)
En række parter hævdede, at klagernes lukning af en vis produktionskapacitet gav et misvisende billede af den skade, de angiveligt har lidt. De hævdede, at der var andre producenter i Unionen, der bidrog til kapaciteten i Unionen, og at EU-erhvervsgrenens kapacitet voksede med investeringer i ny kapacitet. Dette er næppe udtryk for en industri, der har lidt skade. Andre parter påstod, at de reducerede investeringer ikke er et udtryk for skade, men for at produktionen flyttes ud af Unionen.
(77)
Undersøgelsen fastslog i betragtning 78 i forordningen om midlertidig told, at EU-erhvervsgrenens produktionskapacitet steg med 9 % i 2008, men derefter faldt med 10 % i undersøgelsesperioden. Dette var resultatet af afgørelser, der blev truffet for at imødegå konkurrencen fra de pågældende lande, og de efterfølgende midlertidige lukninger skyldtes også presset fra dumpingimporten. Hvad angår investeringer, konstateredes det i betragtning 89 i forordningen om midlertidig told, at EU-erhvervsgrenens investeringer i EU faldt med 35 % i den betragtede periode. Dette er en af flere faktorer, som betød, at det i betragtning 92 og 93 i forordningen om midlertidig told kunne konkluderes, at EU-erhvervsgrenen led væsentlig skade i UP.
(78)
Da der ikke er fremsat andre bemærkninger vedrørende lagre, beskæftigelse, lønninger og produktivitet, rentabilitet, likviditet, investeringer, investeringsafkast og evnen til at rejse kapital, vækst samt omfanget af den faktiske dumpingmargen, bekræftes betragtning 85-91 i forordningen om midlertidig told hermed.
5.5. Udviklingen efter UP
(79)
En række parter hævdede, at der ikke var bevis for, at EU-erhvervsgrenen har lidt væsentlig skade, og at den omstændighed, at den ene af de to oprindelige klagere havde trukket sin støtte til undersøgelsen tilbage, viste, at pågældende klager ikke havde lidt skade. Det blev også hævdet, at skadesindikatorerne for den anden klager ikke viste tegn på skade.
(80)
Det bør bemærkes, at den pågældende virksomhed ikke modsatte sig undersøgelsen, men indtog en neutral holdning. Som forklaret i betragtning 57 blev det derfor stadig anset for hensigtsmæssigt at bevare begge EU-producenter som en del af EU-erhvervsgrenen.
(81)
Det blev hævdet, at der har været en markant stigning i priserne i perioden efter UP, og at prisudviklingen i denne periode straks vil resultere i overskud for klagerne, som selv forelagde oplysninger om bedre resultater i deres offentlige udtalelser vedrørende perioden 2010-2011.
(82)
En række parter insisterede på, at der var en betydelig forbedring i EU-erhvervsgrenens situation i perioden efter UP og påpegede, at visse virksomheder planlægger at bygge nye anlæg i Unionen. Det blev også hævdet, at i betragtning af den seneste stigning i importpriserne, bør foranstaltningerne suspenderes eller indføres i form af en mindsteimportpris.
(83)
Begivenheder, der er indtruffet efter UP, tages normalt ikke i betragtning i en antidumpingundersøgelse. Desuden er der ingen beviser, der tyder på, at de nævnte begivenheder, der er indtruffet efter UP, er indlysende, uomtvistelige og vedvarende. Hvad angår en eventuel suspension af de endelige foranstaltninger, bør dette ses på baggrund af en udvikling efter undersøgelsesperioden, som ville være af varig karakter.
(84)
Hvad angår indførelsen af mindsteimportpriser, anses det, at omstændighederne ikke berettiger sådanne mindsteimportpriser, jf. betragtning 122-126. Derfor afvises alle ovennævnte påstande.
6. Konklusion om skade
(85)
Undersøgelsen bekræftede, at de fleste skadesindikatorer for EU-erhvervsgrenen viste en faldende tendens i den betragtede periode. På grundlag af ovenstående bekræftes konklusionen om, at EU-erhvervsgrenen har lidt væsentlig skade i undersøgelsesperioden, i betragtning 92 og 93 i forordningen om midlertidig told.
E. ÅRSAGSSAMMENHÆNG
1. Virkninger af dumpingimporten
(86)
En af parterne bemærkede, at analysen i betragtning 108 i forordningen om midlertidig told er mangelfuld, da den synes at forbinde et overordnet og vedvarende fald i forbruget med stigningen i importen, mens importen fra de pågældende lande udviklede sig i takt med forbruget ifølge den pågældende part.
(87)
Det bør præciseres, at det overordnede forbrug som omhandlet i betragtning 64-66 i forordningen om midlertidig told rent faktisk steg med 2 % i den betragtede periode. Dette rokker dog ikke ved, at der var en betydelig overordnet stigning i mængde og markedsandel for dumpingimporten til lave priser fra de pågældende lande i den betragtede periode (jf. betragtning 96 i forordningen om midlertidig told), hvorimod markedets størrelse var næsten uændret, og EU-erhvervsgrenen mistede betydelige markedsandele, navnlig mellem 2009 og UP.
(88)
Visse parter hævdede, at udviklingen i importen fra de pågældende lande ikke er knyttet til forringelsen af EU-erhvervsgrenens økonomiske situation, navnlig med hensyn til salgsmængde, salgsværdier og rentabilitet. De hævder, at der blev konstateret en forbedring i EU-erhvervsgrenens rentabilitet, da importen steg i 2008, hvorefter den faldt markant, da importen forblev stabil.
(89)
I strid med ovenstående påstand viste undersøgelsen en generel sammenhæng mellem dumpingimporten til lave priser og den skade, som EU-erhvervsgrenen led i hele den betragtede periode (jf. betragtning 95-98 i forordningen om midlertidig told). Undersøgelsen viste også, at EU-erhvervsgrenen ikke kunne genoprettes i den betragtede periode på grund af den øgede tilstedeværelse af dumpingimport til lave priser på EU-markedet. Påstanden bør derfor afvises.
(90)
Det hævdedes også, at der var forskelle i tendenserne for importen alt afhængigt af den alkoholtype, som visse eksporterende producenter fremstiller, og at der derfor bør foretages en separat skadesundersøgelse for disse alkoholtyper. De forskellige typer, der er omfattet af varedækningen, har imidlertid de samme grundlæggende egenskaber. Undersøgelsen afslørede ingen betydelige forskelle som følge af brugen af forskellige råvarer. Derfor er der i dette tilfælde ingen grund til foretage en separat analyse af tendenserne for hver enkelt alkoholtype.
(91)
Det blev også fremført, at skaden ikke kan tilskrives Indien, fordi landets import ikke steg i den betragtede periode, navnlig når klagernes indkøb ikke tages i betragtning. Det blev dog konstateret, at importen fra Indien fandt sted til dumpingpriser på EU-markedet, og at skadesmargenen var langt over minimumsgrænsen på 2 %. Desuden var betingelserne for en kumulativ vurdering for de pågældende lande opfyldt, jf. betragtning 63-65. Denne påstand bør derfor afvises.
(92)
Det blev også fremført, at skaden ikke kan tilskrives de virksomheder, hvis individuelle underbudsmargen var negativ, eller, af denne årsag, importen fra Indonesien som helhed.
(93)
Desuden var alle betingelserne for en kumulativ vurdering for den pågældende import opfyldt, jf. betragtning 63-65. Derfor blev de virkninger, som den billige dumpingimport med oprindelse i de pågældende lande havde på EU-erhvervsgrenen, vurderet samlet i forbindelse med analysen af skaden og årsagen til skaden. At der ikke er tale om underbud, udelukker desuden ikke, at EU-erhvervsgrenen er blevet forvoldt væsentlig skade. Som nævnt i betragtning 124-127 i forordningen om midlertidig told blev det rent faktisk konstateret, at den pris, som EU-erhvervsgrenen krævede, ikke var tilstrækkelig til at dække alle omkostninger og opnå en rimelig fortjenstmargen, som den kunne have opnået uden dumpingimport i UP. Påstanden afvises derfor.
(94)
Da der ikke er fremsat andre bemærkninger til dumpingimportens virkninger, bekræftes konklusionerne i betragtning 95-98 i forordningen om midlertidig told.
2. Virkningerne af andre faktorer
(95)
En række parter har hævdet, at den reelle årsag til den skade, som EU-erhvervsgrenen eventuelt har lidt, burde tilskrives den finansielle krise, da erhvervsgrenen led størst skade på det tidspunkt, hvor importen fra de pågældende lande blev stabil. Det blev også nævnt, at forværringen af EU-erhvervsgrenens rentabilitet svarede til den forværring, der er konstateret for andre virksomheder i den kemiske sektor.
(96)
Krisen havde betydning for EU-erhvervsgrenens resultater. Udviklingen i skadesindikatorer som f.eks. kapacitetsudnyttelse og salgsmængde viser, at EU-erhvervsgrenens situation blev forværret af krisen og blev noget bedre i takt med forbedringen på markedet. Undersøgelsen viste dog, at forbedringen ikke tillod en genrejsning i EU-erhvervsgrenen, som befandt sig langt fra den økonomiske situation, der var fremherskende i begyndelsen af den betragtede periode. Som nævnt i betragtning 89 var 2008, dvs. lige før den finansielle krise begyndte, året med den største stigning i dumpingimporten fra de pågældende lande og det kraftigste fald i EU-erhvervsgrenens salgsmængder. Efter dette år genrejste EU-erhvervsgrenen sig ikke, og dumpingimporten var fortsat massivt til stede på EU-markedet. Af disse grunde står det klart, at uanset andre faktorer bidrog dumpingimporten i vidt omfang til den væsentlige skade, som EU-erhvervsgrenen led i UP. Påstanden afvises derfor.
(97)
En række parter hævdede også, at den reelle årsag til den påståede skade for EU-erhvervsgrenen skulle findes i importen fra andre tredjelande, faldet i efterspørgslen, stigningen i råvarepriserne og mangelfuld adgang til disse råvarer, EU-erhvervsgrenens forkerte strategiske beslutninger, konkurrencepresset i de efterfølgende omsætningsled, faldet i produktionen af den pågældende vare til bunden anvendelse, den generelle ændring i markedsvilkårene og konkurrencesituationen på EU-markedet.
(98)
Det er værd at nævne, at ovennævnte parter ikke var i stand til at dokumentere deres påstande og påvise, at andre faktorer end dumpingimport til lave priser fra de pågældende lande, brød årsagssammenhængen mellem den skade, som EU-erhvervsgrenen har lidt, og dumpingimporten.
(99)
Visse parter hævdede, at Kommissionen ikke foretog en analyse af de mulige virkninger af salg af forgrenet FOH for EU-erhvervsgrenens salg af den pågældende vare og virkningerne for dens økonomiske situation. Undersøgelsen fokuserede på varen som defineret i betragtning 8-12, og ingen af parterne forelagde pålidelige oplysninger, der ville have gjort det muligt at vurdere de mulige negative virkninger, som forgrenet FOH har haft for EU-erhvervsgrenens økonomiske situation. Derfor afvises denne påstand.
(100)
Da der ikke er fremsat andre bemærkninger vedrørende virkningerne af andre faktorer, bekræftes konklusionerne i betragtning 99-106 i forordningen om midlertidig told hermed.
3. Konklusion om årsagssammenhæng
(101)
Undersøgelsen tydede ikke på, at der var andre faktorer end dumpingimporten til lave priser fra de pågældende lande, som brød årsagssammenhængen mellem den væsentlige skade, som EU-erhvervsgrenen har lidt, og dumpingimporten.
(102)
Da der ikke er fremsat bemærkninger vedrørende årsagssammenhæng, bekræftes betragtning 107-110 i forordningen om midlertidig told hermed.
F. UNIONENS INTERESSER
1. EU-erhvervsgrenen
(103)
Da der ikke er fremsat bemærkninger vedrørende Unionens interesser, bekræftes konklusionerne i betragtning 112 og 113 i forordningen om midlertidig told.
2. Importører
(104)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger vedrørende importører, bekræftes konklusionerne i betragtning 115 og 116 i forordningen om midlertidig told.
3. Brugere
(105)
Der mindes om, at for at vurdere de eventuelle virkninger af antidumpingforanstaltningerne for EU-brugerne fokuseredes der i undersøgelsen på de aggregerede oplysninger fra fem store brugervirksomheder, som blev besøgt i den foreløbige fase.
(106)
På dette grundlag blev det foreløbigt konstateret, at den pågældende vares andel af de samlede produktionsomkostninger var betydelig for denne koncern og lå på mellem 10 % og 20 % alt afhængigt af det endelige produkt. De foreliggende oplysninger blev dog revideret, og ifølge nye beregninger og korrektionen af visse tal var spændet på mellem 15 % og 25 %. Det blev ligeledes konstateret, at den gennemsnitlige fortjenstmargen i den forretningsdel, hvor den pågældende vare bruges, var på ca. 6 % for de fem besøgte virksomheder; de nye beregninger viser en højere gennemsnitlig fortjenstmargen, på ca. 7,5 %. Endelig er den gennemsnitlige andel af den forretningsaktivitet, hvor den pågældende vare bruges, set i forhold til den samlede forretningsaktivitet også blevet korrigeret. Det blev foreløbigt konstateret, at den var på ca. 22 %, men ifølge de nye beregninger kan det konstateres, at den er på 25 %.
(107)
Efter offentliggørelsen af forordningen om midlertidig told fremsatte en række brugere bemærkninger til den endelige fremlæggelse. De anfægtede valget af de fem brugervirksomheder, jf. betragtning 118 i forordningen om midlertidig told, og hævdede, at de oplysninger, der er anvendt til vurdering af foranstaltningernes mulige virkninger for brugerindustrien ikke var gennemskuelige, ikke baseret på repræsentative parter og ikke baseret på et tilstrækkeligt stort antal parter. Det blev hævdet, at analysen bør tage hensyn til data fra alle de samarbejdsvillige brugere, der medvirkede ved undersøgelsen.
(108)
Som nævnt i betragtning 117 og 118 i forordningen om midlertidig told tegner de 21 samarbejdsvillige virksomheder sig tilsammen for ca. 25 % af det samlede køb i Unionen af den pågældende vare i UP, mens de fem virksomheder, der blev anvendt til vurdering af brugernes interesser, tegnede sig for ca. 18 % af disse køb og for 72 % af de samarbejdsvillige brugeres køb af den pågældende vare. Ud over at være repræsentativ, hvad angår den mængde af den pågældende vare, der er blevet købt, var disse fem brugere meget repræsentative for de forskellige sektorer i brugerindustrien. De fem besøgte virksomheder er rent faktisk en heterogen gruppe, der ikke blot omfatter producenter, der bruger varen i oprindelig form, dvs. producenter af overfladeaktive stoffer, men også brugere af overfladeaktive stoffer og brugere i senere produktionsled.
(109)
Ikke desto mindre blev der foretaget en bredere analyse, hvor der tages hensyn til alle de oplysninger, der blev afgivet af de samarbejdsvillige brugere. Navnlig blev der foretaget en specifik vurdering af de mulige virkninger af antidumpingtold for producenterne af overfladeaktive stoffer som en særskilt gruppe, da denne gruppe potentielt kunne blive mest påvirket af indførelsen af foranstaltninger. Der blev foretaget en anden separat analyse for en anden gruppe brugere, der består af alle andre brugervirksomheder, der samarbejdede i forbindelse med undersøgelsen.
(110)
Der blev foretaget en simulering, der først vurderede den mulige virkning af en gennemsnitlig told på 5 % på importen af FOH for alle samarbejdsvillige brugere og derefter for to adskilte grupper. Resultatet af simuleringen viste, at de endelige virkninger af denne gennemsnitlige told for de samlede produktionsomkostninger for den branche, der bruger den pågældende vare, ville blive på omkring 0,09 % for alle brugere, mens virkningerne af samme told for producenter i efterfølgende produktionsled, som benytter den pågældende vare, ville være på omkring 0,05 % for producenterne af overfladeaktive stoffer og på ca. 0,29 % for den anden gruppe af virksomheder.
(111)
Analysen viste også, at producenterne af overfladeaktive stoffer generelt opnåede lavere fortjenstmargener i de sektorer, hvor den undersøgte vare bruges; denne gruppe importerede dog kun ca. 2,6 % af deres samlede indkøb af den pågældende vare fra de pågældende lande i UP. Desuden tegner den andel af branchen for overfladeaktive stoffer, der bruger FOH, sig kun for ca. 24 % af den samlede omsætning. Selv hvis der anvendes en gennemsnitlig antidumpingtold på 5 %, er den endelige indvirkning på produktionsomkostningerne, herunder for den undersøgte vare, således meget begrænset og endog ubetydelig for den samlede rentabilitet.
(112)
En række producenter af overfladeaktive stoffer hævdede ikke desto mindre, at antidumpingtolden vil forhindre dem i frit at købe deres råvarer, hvorved der skabes en fordrejning inden for deres markedssegment.
(113)
Som anført i betragtning 120 i forordningen om midlertidig told skaber niveauet for antidumpingtolden og de mulige virkninger for brugerindustrien og markedet i efterfølgende omsætningsled ikke alvorlige hindringer for import af den pågældende vare. Undersøgelsen bekræftede, at den endelige antidumpingtold ikke ville kunne skabe fordrejninger på markedet i efterfølgende omsætningsled. Samtidig burde det ikke være vanskeligt for producenterne af overfladeaktive stoffer at lade denne forholdsvis begrænsede stigning i omkostningerne blive afspejlet i den endelige pris for deres varer. Derfor afvises påstanden om, at antidumpingtolden vil skabe fordrejninger på markedet i efterfølgende omsætningsled.
(114)
Efter fremlæggelsen af de endelige konklusioner hævdede en række brugere, at EU-producenterne havde nægtet at levere varer til dem, og at der kun fandtes nogle få andre forsyningskilder. Som anført i betragtning 120 i forordningen om midlertidig told burde det relativt lave niveau for de foreslåede foranstaltninger ikke udelukke muligheden for at importere den pågældende vare. Desuden udnyttede EU-producenterne ikke hele deres kapacitet i den betragtede periode. Ydermere er det også muligt at importere fra andre tredjelande, som ikke er pålagt foranstaltninger, og Eurostats tal for importen af FOH fra resten af verden efter UP viser, at denne import er stigende, hvilket viser, at den påståede risiko for manglende udbud ikke kan underbygges. Derfor blev denne påstand afvist.
(115)
En række brugersammenslutninger, som ikke gav sig til kende inden for den i indledningsmeddelelsens pkt. 5.3 fastsatte frist, hævdede, at deres synspunkter, navnlig vedrørende foranstaltningernes potentielle virkninger for små og mellemstore virksomheder og specifikke sektorer, ikke afspejles i vurderingen af Unionens interesser. Det bør dog bemærkes, at der er blevet taget hensyn til alle disse sammenslutningers bemærkninger i forbindelse med denne undersøgelse. Som anført i betragtning 109 er der i forbindelse med vurderingen af Unionens interesser blevet taget hensyn til alle de oplysninger, som de samarbejdsvillige brugere har forelagt. Derfor er denne påstand blevet afvist.
(116)
En række parter hævdede, at eventuelle foranstaltningers varighed burde begrænses til maksimalt to år. I henhold til grundforordningen skal en endelig antidumpingforanstaltning normalt have en varighed på fem år. Da ingen af parterne kunne dokumentere, at en periode på to år vil være tilstrækkelig til at modvirke den dumping, der forvolder skade, jf. grundforordningens artikel 11, stk. 1, synes der ikke at være nogen gyldig grund til at afvige fra foranstaltningernes standardvarighed. Derfor er denne påstand blevet afvist.
(117)
Da der ikke er fremsat andre bemærkninger vedrørende brugernes interesser, bekræftes det, at indførelsen af endelige foranstaltninger på importen af den pågældende vare ikke vil være i strid med Unionens interesser, og konklusionerne i betragtning 117-121 i forordningen om midlertidig told bekræftes.
4. Konklusion vedrørende Unionens interesser
(118)
På grundlag af ovenstående kan konklusionerne i betragtning 122 i forordningen om midlertidig told bekræftes. Der er ingen tvingende grunde til ikke at indføre en endelig antidumpingtold på importen af FOH fra de pågældende lande.
G. ENDELIGE ANTIDUMPINGFORANSTALTNINGER
1. Skadestærskel
(119)
Der mindes om, at den fortjenstmargen, der anvendtes til beregning af målfortjenesten i den foreløbige fase, var på 7,7 %. Klagerne har fremført, at en målfortjeneste på 15 % ville være mere passende. I denne forbindelse skal det bemærkes, at de undlod at indsende verificerbare beviser til støtte for påstanden om, at målfortjenesten var for lav. Det foreslås derfor at bekræfte den foreløbige målfortjeneste på 7,7 %, som er baseret på den fortjenstmargen, som en af klagerne opnåede for hele sit alkoholsalg i det sidste rentable år inden den kraftige stigning i dumpingimport til lave priser.
(120)
Visse parter hævdede, at 7,7 % ikke var realistisk og var for højt et tal. De foreslog en lavere fortjenstmargen på 3-5 % til fastsættelse af skadestærsklen. Denne påstand blev imidlertid ikke underbygget med nogen form for dokumentation for, at den foreslåede fortjeneste var den, der kunne opnås af EU-erhvervsgrenen uden dumpingimport på EU-markedet, og den blev derfor ikke accepteret.
(121)
Visse parter har hævdet, at Kommissionen fejlagtigt fastsatte skadesmargenen på grundlag af målprisunderbudsmargenen, mens den skulle have anvendt underbudsmargenen. I den foreliggende sag blev det ikke fundet, at underbudsmargenen var et passende grundlag for fastsættelse af skadestærsklen for EU-erhvervsgrenen, da den ikke ville afspejle den pris, der ville kunne opnås uden dumpingimport på EU-markedet. Påstanden blev derfor afvist.
(122)
På dette grundlag kan de midlertidige dumpingmargener, udtrykt som en procentdel af cif-prisen, frit EU s grænse, ufortoldet, som anført i betragtning 127 i forordningen om midlertidig told bekræftes.
2. Endelige foranstaltninger
2.1. De endelige foranstaltningers form
(123)
Som nævnt i betragtning 79-84 hævdede en række parter bl.a., at de nuværende foranstaltninger burde suspenderes, fordi begivenhederne efter UP med hensyn til prisstigningen for den pågældende vare på EU-markedet var indlysende, uomtvistelige og vedvarende. De hævdede ligeledes, at eventuelle endelige foranstaltninger ikke burde have form af en værditold, men snarere af en mindsteimportpris.
(124)
I dette bestemte tilfælde anses det dog, at omstændighederne ikke berettiger indførelse af en sådan mindsteimportpris. En sådan form for foranstaltning kunne let omgås på grund af den pågældende vares art og de pågældende eksportørers komplekse virksomhedsstrukturer.
(125)
Det skal dog indrømmes, at der er en vis prisfølsomhed på markedet for den pågældende vare, og det vil således være rimeligt at minimere de endelige foranstaltningers virkninger for EU-brugerne i tilfælde af betydelige prisstigninger for den pågældende vare. Det anses således for at være hensigtsmæssigt at ændre de endelige foranstaltningers form fra en værditold til en specifik told.
(126)
Denne form for foranstaltninger forventes i et vist omfang at begrænse eventuelle utilsigtede negative virkninger for brugerne i tilfælde af betydelige og hurtige prisstigninger. Hvis priserne på den anden side falder, vil en specifik told stadig sikre EU-producenterne tilstrækkelig beskyttelse. Den specifikke told er baseret på cif-værdien af de samarbejdsvillige virksomheders eksport til Unionen i UP, omregnet til EUR ved hjælp af månedlige valutakurser og ganget med dumpingmargenen eller skadesmargenen, alt afhængigt af hvad der er lavest, i henhold til reglen om den lavest mulige told.
(127)
To eksporterende producenter hævdede i den forbindelse, at den årlige valutakurs burde anvendes i stedet for den månedlige valutakurs. Det skal dog bemærkes, at i overensstemmelse med standardpraksis foretages alle omregninger af valutakurser i forbindelse med antidumpingundersøgelser ved hjælp af de månedlige valutakurser. Dette var også tilfældet i forbindelse med denne undersøgelse. Påstanden blev derfor afvist.
(128)
Klageren hævdede at, ved fastsættelsen af den specifikke told burde de nuværende priser på FOH og ikke cif-værdierne i UP have været anvendt. Det bør bemærkes, at specifik told fastsættes på grundlag af beregningerne af dumping og skade i UP. Der er ikke blevet fremsat underbyggede argumenter for at basere beregningerne af den specifikke told på en periode efter UP i dette tilfælde. Derfor er denne påstand blevet afvist.
2.2. Indførelse af de endelige foranstaltninger
(129)
Efter offentliggørelsen af de foreløbige foranstaltninger gav en potentiel eksporterende producent sig til kende og hævdede, at resttolden burde fastsættes på samme niveau, som den højeste told, der er indført, og ikke på samme niveau, som den højeste dumpingmargen, der er konstateret for Indonesien. Resttolden fastsættes dog på niveauet for restdumpingmargenen eller restskadesmargenen under anvendelse af reglen om den lavest mulige told. Påstanden blev derfor afvist.
(130)
Ud fra ovenstående bør der i overensstemmelse med grundforordningens artikel 9, stk. 4, indføres en endelig antidumpingtold på importen af den pågældende vare svarende til enten dumping- eller skadesmargenen, afhængigt af hvad der er lavest, i henhold til reglen om den lavest mulige told.
(131)
Alle parter blev underrettet om de væsentligste kendsgerninger og overvejelser, der lå til grund for den påtænkte anbefaling af indførelsen af en endelig antidumpingtold. De fik også en frist, inden for hvilken de kunne fremsætte bemærkninger til fremlæggelsen af de endelige konklusioner. Der blev taget behørigt hensyn til parternes bemærkninger, og konklusionerne er, hvor det har været relevant, blevet ændret i overensstemmelse hermed.
(132)
Der foreslås følgende endelige antidumpingtold:
Land
Virksomhed
Endelig specifik antidumpingtold (EUR pr. ton netto)
Indien
VVF Limited
46,98
Alle andre virksomheder
86,99
Indonesien
P.T. Musim Mas
45,63
Alle andre virksomheder
80,34
Malaysia
KL-Kepong Oleomas Sdn.Bhd.
35,19
Emery Oleochemicals (M) Sdn. Bhd.
61,01
Fatty Chemical Malaysia Sdn. Bhd
51,07
Alle andre virksomheder
61,01
(133)
Den individuelle antidumpingtold for de virksomheder, der er nævnt i denne forordning, gælder udelukkende for importen af den pågældende vare, som er fremstillet af disse virksomheder og således af de nævnte specifikke retlige enheder. Import af den pågældende vare, som er fremstillet af andre virksomheder, som ikke udtrykkeligt er nævnt i denne forordning med navn og adresse, herunder enheder, der er forretningsmæssigt forbundet med den specifikt nævnte, kan ikke drage fordel af denne sats, men bør være omfattet af toldsatsen for »alle andre virksomheder«.
(134)
Alle anmodninger om anvendelse af denne individuelle antidumpingtold (f.eks. efter ændring i den pågældende enheds navn eller efter oprettelse af nye produktions- eller salgsenheder) indgives omgående til Kommissionen (10) sammen med alle relevante oplysninger, navnlig om ændringer i virksomhedens aktiviteter vedrørende produktion, hjemmemarkeds- og eksportsalg i tilknytning til f.eks. den pågældende navneændring eller den pågældende ændring i produktions- og salgsenheder. Denne forordning bør i givet fald blive ændret i overensstemmelse hermed gennem en ajourføring af listen over virksomheder, der er omfattet af individuelle toldsatser.
3. Tilsagn
(135)
En af de indiske samt en af de malaysiske eksporterende producenter og dennes forretningsmæssigt forbundne importører afgav et pristilsagn i overensstemmelse med grundforordningens artikel 8, stk. 1. Begge pristilsagn omfattede et stort antal varegrupper (inddelt efter kemisk specifikation), som hver især er omfattet af forskellige mindsteimportpriser, og som udviser prisforskelle mellem grupperne på op til 25 % for den malaysiske eksportørs vedkommende og på op til 100 % for den indiske eksportørs vedkommende. Desuden varierede priserne med op til 20 % inden for de enkelte grupper, og der er således en meget stor risiko for krydskompensation. Det blev også bemærket, at den indiske eksportørs pristilsagn ikke tog højde for prisudsvingene for den pågældende vare. Der blev også konstateret yderligere risiko for krydskompensation, for så vidt angår den malaysiske eksportør og hans forretningsmæssigt forbundne importør i Unionen, som ikke blot købte den pågældende vare af den malaysiske eksportør, men også af andre leverandører. Sluttelig ville det være vanskeligt for toldmyndighederne at fastlægge varens kemiske specifikation uden individuelle analyser, hvilket betyder, at kontrollen bliver meget byrdefuld, hvis ikke praktisk umulig. Tilbuddene om pristilsagn blev derfor afslået. Efter forslaget om at ændre foranstaltningernes form ændrede en eksporterende producent sit tilsagn og foreslog en gennemsnitlig minimumsimportpris for alle varegrupper og påstod, at der ikke længere ville være risiko for krydskompensation. Den anden eksporterende producent fastholdt sit pristilsagn. I betragtning af antallet af varetyper og prisudsvingene mellem grupperne vil en minimumsimportpris dog fuldstændig kunne bringe foranstaltningernes effektivitet i fare. Desuden udgør virksomhedernes struktur og deres tilsagn, jf. ovenfor, stadig en hindring for en godtagelse af tilsagnene. Den rapporterings- og prisordning, som blev foreslået af en eksportør, ændrer ikke på disse problemstillinger og ville under alle omstændigheder gøre overvågningen mere byrdefuld, om ikke umulig. Pristilsagnene kan derfor ikke godtages.
4. Endelig opkrævning af midlertidig antidumpingtold
(136)
På grund af størrelsen af de konstaterede dumpingmargener og omfanget af den skade, der er forvoldt EU-erhvervsgrenen, anses det for nødvendigt, at de beløb, der er stillet som sikkerhed i form af midlertidig antidumpingtold, indført ved forordningen om midlertidig told, bør opkræves endeligt med et beløb svarende til den endelige told. Hvis den endelige told er lavere end den midlertidige told, bør beløb, for hvilke der midlertidigt er stillet sikkerhed ud over den endelige told, frigives -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
1. Der indføres en endelig antidumpingtold på importen af mættede fedtalkoholer med en carbonkædelængde på C8, C10, C12, C14, C16 eller C18 (ekskl. forgrenede isomerer), herunder rene mættede fedtalkoholer (også benævnt »single cuts«), blandinger, der hovedsageligt indeholder en kombination af carbonkædelængderne C6-C8, C6-C10, C8-C10, C10-C12 (normalt klassificeret som C8-C10), blandinger, der hovedsagelig indeholder en kombination af carbonkædelængderne C12-C14, C12-C16, C12-C18, C14-C16 (normalt klassificeret som C12-C14), og blandinger, der hovedsageligt indeholder en kombination af carbonkædelængderne C16-C18, med oprindelse i Indien, Indonesien og Malaysia, som i øjeblikket henhører under KN-kode ex 2905 16 85, 2905 17 00, ex 2905 19 00 og ex 3823 70 00 (Taric-kode 2905168510, 2905190060, 3823700011 og 3823700091).
2. Den endelige antidumpingtold for de i stk. 1 omhandlede varer fremstillet af følgende virksomheder fastsættes til:
Land
Virksomhed
Endelig antidumpingtold (EUR pr. ton netto)
Taric-tillægskode
Indien
VVF Ltd., Taloja, Maharashtra
46,98
B110
Alle andre virksomheder
86,99
B999
Indonesien
P.T. Musim Mas, Tanjung Mulia, Medan, Sumatera Utara
45,63
B112
Alle andre virksomheder
80,34
B999
Malaysia
KL-Kepong Oleomas Sdn. Bhd, KL-Kepong Oleomas Sdn Bhd, Pelabuhan Klang, Selangor Darul Ehsan
35,19
B113
Emery Oleochemicals (M) Sdn. Bhd., Kuala Langat, Selangor
61,01
B114
Fatty Chemical Malaysia Sdn. Bhd. Prai, Penang
51,07
B117
Alle andre virksomheder
61,01
B999
3. I tilfælde, hvor varer er blevet beskadiget før overgangen til fri omsætning, og hvor den pris, der faktisk er betalt eller skal betales, derfor fordeles med henblik på fastsættelse af toldværdien i henhold til artikel 145 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks (11), reduceres det toldbeløb, der er beregnet på grundlag af de ovenfor anførte beløb, med en procentsats svarende til fordelingen af den pris, der faktisk er betalt eller skal betales.
4. Gældende bestemmelser vedrørende told finder anvendelse, medmindre andet er fastsat.
Artikel 2
De beløb, for hvilke der er stillet sikkerhed i form af midlertidig antidumpingtold i henhold til forordning (EU) nr. 446/2011 opkræves endeligt. De beløb, for hvilke der er stillet sikkerhed ud over den endelige antidumpingtold, frigives.
Artikel 3
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 8. november 2011.
A TANÁCS 1138/2011/EU VÉGREHAJTÁSI RENDELETE
(2011. november 8.)
az Indiából, Indonéziából és Malajziából származó egyes zsíralkoholok és keverékeik behozatalára vonatkozó végleges dömpingellenes vám kivetéséről és a kivetett ideiglenes vám végleges beszedéséről
AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
tekintettel az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló, 2009. november 30-i 1225/2009/EK tanácsi rendeletre (1) (a továbbiakban: az alaprendelet) és különösen annak 9. cikkére,
tekintettel a tanácsadó bizottsággal folytatott konzultációt követően az Európai Bizottság (a továbbiakban: a Bizottság) által benyújtott javaslatra,
mivel:
A. AZ ELJÁRÁS
1. Ideiglenes intézkedések
(1)
A Bizottság a 2011. május 10-i 446/2011/EU rendeletben (2) (a továbbiakban: az ideiglenes rendelet) ideiglenes dömpingellenes vámot vetett ki az Indiából, Indonéziából és Malajziából (a továbbiakban: érintett országok) származó egyes zsíralkoholok és keverékeik behozatalára vonatkozóan.
(2)
Az eljárás megindítására az eljárás megindításáról szóló értesítés 2010. augusztus 13-i közzétételét (3) követően került sor, miután két uniós gyártó, a Cognis GmbH (Cognis) és a Sasol Olefins & Surfactants GmbH (Sasol) (a továbbiakban együttesen: a panaszosok) 2010. június 30-án panaszt nyújtottak be. E két vállalat a vizsgált termék uniós össztermelésének jelentős hányadát, ebben az esetben több mint 25 %-át adja.
(3)
Az ideiglenes rendelet (9) preambulumbekezdésében foglaltak szerint a dömping és a kár vizsgálata a 2009. július 1. és a 2010. június 30. közötti időszakra irányult (a továbbiakban: a vizsgálati időszak). A kár felmérése szempontjából fontos tendenciák vizsgálata a 2007. január 1. és a vizsgálati időszak vége közötti időszakot foglalta magában (a továbbiakban: a figyelembe vett időszak).
2. Az eljárás további menete
(4)
Azon alapvető tények és szempontok nyilvánosságra hozatalát követően, amelyek alapján ideiglenes dömpingellenes intézkedések bevezetéséről döntöttek (a továbbiakban: az ideiglenes nyilvánosságra hozatal), számos érdekelt fél nyújtotta be írásban az ideiglenes megállapításokra vonatkozó észrevételeit. A meghallgatást kérő felek lehetőséget kaptak észrevételeik megtételére.
(5)
A Bizottság folytatta azon információk összegyűjtését és ellenőrzését, amelyeket szükségesnek tartott a végleges megállapítások kialakításához.
(6)
Ezt követően valamennyi fél tájékoztatást kapott azokról a főbb tényekről és szempontokról, amelyek alapján a Bizottság az Indiából, Indonéziából és Malajziából származó egyes zsíralkoholok és keverékeik behozatalára végleges dömpingellenes vám kivetését és az ideiglenes vám révén biztosított összegek végleges beszedését kívánta javasolni (a továbbiakban: végleges nyilvánosságra hozatal). Egyúttal meghatározott időszakot biztosítottak a feleknek arra, hogy e végleges nyilvánosságra hozatal kapcsán ismertessék észrevételeiket.
(7)
Az érdekelt felek által benyújtott szóbeli és írásbeli észrevételeket a Bizottság megvizsgálta és adott esetben figyelembe vette.
B. AZ ÉRINTETT TERMÉK ÉS A HASONLÓ TERMÉK
1. Érintett termék
(8)
Az érintett termék - az ideiglenes rendelet (10) és (11) preambulumbekezdésében foglaltak szerint - az Indiából, Indonéziából és Malajziából származó C8, C10, C12, C14, C16 vagy C18 hosszúságú szénhidrogénláncokat tartalmazó telített zsíralkoholok (az elágazó láncú izomereket kivéve), beleértve a telített egységes zsíralkoholokat (a továbbiakban: egységes frakciók), valamint a döntő részben C6-C8, C6-C10, C8-C10, C10-C12 hosszúságú szénhidrogénláncokat tartalmazó keverékeket (általános megnevezésük: C8-C10 keverék), a döntő részben C12-C14, C12-C16, C12-C18, C14-C16 hosszúságú szénhidrogénláncokat tartalmazó keverékeket (általános megnevezésük: C12-C14 keverék), valamint a döntő részben C16-C18 hosszúságú szénhidrogénláncokat tartalmazó keverékeket, amelyek jelenleg az ex 2905 16 85, a 2905 17 00, az ex 2905 19 00 és az ex 3823 70 00 KN-kód alá tartoznak.
(9)
Az ideiglenes intézkedések meghozatalát követően egyes felek panaszt emeltek arra vonatkozóan, hogy az érintett termék fogalommeghatározása nem egyértelmű. Azt állították, hogy az eljárás megindításáról szóló értesítés szerint a termékkörbe csak a lineáris zsíralkoholok és keverékeik tartoznak, az elágazó láncú izomereket tartalmazó zsíralkoholok és keverékeik, vagyis az elágazó láncú zsíralkoholok és keverékeik viszont nem. Mások szerint nincs értelme az oxoszintézis során keletkező elágazó láncú izomereket tartalmazó zsíralkoholokat és keverékeiket kizárni a termékkörből, mivel a felhasználásuk megegyezik a lineáris zsíralkoholokkal és keverékeikkel, és konkurens termékek a piacon.
(10)
Megállapítást nyert, hogy a (8) preambulumbekezdés szerint a vizsgálat hatálya alá tartozó valamennyi zsíralkohol és keverékeik ugyanolyan vagy nagyon hasonló alapvető fizikai, kémiai és technikai jellemzőkkel rendelkeznek, és ezeket ugyanarra a célra használják fel, annak ellenére, hogy az előállításhoz felhasznált nyersanyagok, illetve a gyártási eljárás tekintetében előfordulhatnak különbségek. Az érintett termék esetleges változatai nem változtatják meg annak alapvető meghatározását, jellemzőit, illetve azt, hogy a különböző felek milyen terméknek tekintik azt.
(11)
Ezért fenn kell tartani azt az ideiglenes határozatot, amely szerint az elágazó láncú izomereket tartalmazó zsíralkoholokat és keverékeiket - az eljárás megindításáról szóló értesítésben foglaltaknak megfelelően - ki kell zárni a termékkörből és az elágazó láncú zsíralkoholok ezen vállalatok általi termelését (beleértve azokat a vállalatokat, amelyek az oxoszintézis során állítanak elő zsíralkoholokat és keverékeiket) az uniós előállítás fogalommeghatározásában nem szabad figyelembe venni. Az érintett termékkel kapcsolatos egyéb észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (10)-(11) preambulumbekezdései megerősítést nyertek.
2. Hasonló termék
(12)
A Bizottság emlékeztet arra, hogy az ideiglenes rendelet (13) preambulumbekezdésében ideiglenesen megállapították, hogy a lineáris zsíralkoholok és keverékeik, valamint az elágazó láncú zsíralkoholok és keverékeik nem minősülnek hasonló terméknek, ezért az elágazó láncú izomereket tartalmazó zsíralkoholokat és keverékeiket előállító gyártókra vonatkozó adatokat a kárelemzésből ki kell zárni.
(13)
A hasonló termékkel kapcsolatos egyéb észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (12)-(13) preambulumbekezdései megerősítést nyertek.
C. DÖMPING
1. India
1.1. Rendes érték
(14)
A rendes érték meghatározására vonatkozó észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (14)-(18) preambulumbekezdésében ismertetett ideiglenes megállapítások megerősítést nyertek.
1.2. Exportár
(15)
Az exportár meghatározására vonatkozó észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (19) preambulumbekezdésében foglalt ideiglenes megállapítások megerősítést nyertek.
1.3. Összehasonlítás
(16)
Az ideiglenes és a végleges nyilvánosságra hozatalt követően mindkét indiai exportáló gyártó megismételte azt a kérelmét, hogy a dömpingkülönbözet kiszámításánál ne vegyék figyelembe azokat az értékesítéseket, amelyeket a vizsgálati időszakban az eredeti uniós panaszosok egyikének teljesítettek (lásd az ideiglenes rendelet (22) preambulumbekezdését). A vállalatok ezt a kérelmüket arra alapozták, hogy a WTO dömpingellenes megállapodásának 9.1. cikke úgy rendelkezik, hogy a kivetendő vám összege a dömpingkülönbözet teljes összege vagy annál kevesebb legyen. Az indiai exportáló gyártók a dömpingellenes megállapodás 2.4. cikkére is hivatkoztak, amely szerint az exportár és a rendes érték között tisztességes összehasonlítást kell végezni. Ez alapján azt állították, hogy a panaszos a panasz elkészítésével egyidejűleg folytatott velük tárgyalásokat jelentős mennyiségű termékek erősen nyomott árakon történő megvásárlásáról, így ezen ügyletek árai nem tisztességes módon lettek megállapítva, ezért a dömping kiszámításánál ezeket az ügyleteket nem kellene figyelembe venni.
(17)
Először is meg kell jegyezni, hogy az, hogy a WTO dömpingellenes megállapodása lehetővé teszi a teljes dömpingkülönbözetnél alacsonyabb összegű vám kiszabását, még nem jelenti azt, hogy kötelezően így kell eljárni. Az alaprendelet 9. cikkének (4) bekezdése csupán azt a kötelezettséget írja elő, hogy a dömpingellenes vám nagysága nem haladhatja meg az okozott kár elhárításához szükséges szintet. Ezenkívül semmilyen bizonyíték nem utal arra, hogy a felek az árakat nem kölcsönös egyetértésben állapították volna meg. A szóban forgó panaszos összes vásárlására vonatkozó vizsgálat szintén azt mutatta, hogy a két indiai exportáló gyártóval kialkudott vételár összhangban volt a panaszos más gyártóktól beszerzett összehasonlítható termékeinek vételárával. Megállapítást nyert továbbá, hogy a panaszos az érintett terméket nem csak a vizsgálati időszakban vásárolta, hanem már évek óta importálja az indiai exportáló gyártóktól. Ezenkívül az egyik exportáló gyártó a meghallgató tisztviselő által levezetett szóbeli meghallgatás során azt állította, hogy a szóban forgó panaszosnak strukturálisan alacsonyabb árakon értékesítik a termékeiket, mint más vevőknek. Következésképp semmilyen bizonyíték nem támasztja alá azt, hogy az árakat nem tisztességes módon állapították volna meg csak azért, mert a panaszosnak értékesítettek, ezért a kérelem elutasítása megerősítést nyert.
(18)
Az ideiglenes és végleges nyilvánosságra hozatalt követően mindkét indiai exportáló gyártó megismételte az átváltási árfolyamnak az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének j) pontja szerinti kiigazítására vonatkozó kérelmét azzal érvelve, hogy az indiai rúpiát (INR) 2009 novemberétől tartósan felértékelték az euróval (EUR) szemben, ezért ez torzíthatja a dömpinggel kapcsolatos számításokat (lásd az ideiglenes rendelet (23) preambulumbekezdését). Mindkét exportáló gyártó elismerte, hogy értékesítési áraik a vizsgálati időszak második felében magasabbak voltak, mint az első felében, azonban azt állították, hogy ez kizárólag annak volt köszönhető, hogy a nyersanyagköltségek emelkedtek, és a piaci feltételek a gazdasági válság végét követően általánosan javultak, az árak változása azonban nem tükrözte az indiai rúpia euróval szembeni felértékelését. A vállalatok azt is állították, hogy még ha az áraikat rendszeresen és rövid időközönként ki is tudták volna igazítani, az átváltási árfolyamok jövőbeli alakulását akkor sem tudnák megjósolni.
(19)
A vizsgálat azt mutatta, hogy bár az indiai rúpia a vizsgálati időszak második felében az euróval szemben fokozatosan felértékelődött, az indiai exportáló gyártók a fő termékeik értékesítési árait a főbb vásárlóik felé hónapról hónapra változtatták, és ez különösen a vizsgálati időszak második felére igaz. Ezért semmi nem utal arra, hogy az Unióba történő értékesítések árait ne lehetett volna egyidejűleg azért módosítani, hogy azok - az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének j) pontja, valamint a WTO dömpingellenes megállapodása 2. cikkének 4.1. pontja szerint - 60 napon belül a valutaátváltási árfolyamokban bekövetkezett változásokat is tükrözzék. Mivel az árakat az indiai exportáló gyártók gyakran változtatták, az árváltozásokban az átváltási árfolyamok esetleges változásait is érvényesíthették volna. Mindez azt is bizonyítja, hogy a zsíralkoholok és keverékeik piacán a gyakori árváltozásokat általában érvényesíteni lehet. Tehát még az olyan esetekben, amelyekben az árakat ritkábban módosították, sem utal semmi arra, hogy ez ne a felek üzleti döntésének hatására történt volna. Az, hogy az árakat a változó piaci helyzetnek (ebben az esetben a valutaátváltási árfolyamokban bekövetkezett állítólagos változásoknak) megfelelően gyakran lehet módosítani, lehetővé tette az indiai exportáló gyártók számára, hogy ezeket a változásokat az értékesítési áraikban igényük szerint érvényesítsék, és ezt nyilvánvalóan többször meg is tették. A fentiekre tekintettel - miután az átváltási árfolyam kiigazítása nem garantált - a kérelmet elutasítják.
(20)
Az ideiglenes nyilvánosságra hozatalt követően az egyik indiai exportáló gyártó azt állította, hogy az egyes terméktípusok esetében a közvetett adókból származó különbözetek miatt az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének b) pontja alapján adott kedvezményeket a C12 és C14 hosszúságú szénhidrogénláncokat tartalmazó termékek és keverékek esetében is meg kellett volna adni, mivel e termékek kivitelekor a termékekhez felhasznált nyersanyagokra fizetett vámot visszatérítették. A vizsgálat során azonban nem nyújtottak be olyan információkat, amelyeket a helyszínen ellenőrizni lehetett volna, és amelyek azt bizonyították volna, hogy ezeket a vámokat később ténylegesen visszatérítették. A végleges nyilvánosságra hozatalt követően a vállalat azt állította, hogy észrevételeit félreértették, és hogy a C12 és C14 hosszúságú szénhidrogénláncokat tartalmazó termékek és keverékek előállításához használt összes nyersanyagot vámmentesen importálták. A vállalkozás ezen terméktípusok esetében a rendes érték kiigazítását kérelmezi, mivel ha a belföldi piacon értékesített termékek alapanyagául szolgálnak, ezért közvetett adót kell fizetni utánuk. Az ellenőrzés során benyújtott bizonyítékok szerint azonban az a nyersanyagmennyiség, amely a C12 és C14 hosszúságú szénhidrogénláncokat tartalmazó terméktípusok előállításához szükséges és amelyet a vizsgálati időszak alatt vámmentesen importáltak, a vállalat által a vizsgálati időszak alatt exportált termékmennyiség csupán egy részének előállításához elég. Ezért biztos, hogy a C12 és C14 hosszúságú szénhidrogénláncokat tartalmazó exportált termékek legalább kétharmadát olyan nyersanyagok felhasználásával állították elő, amelyek után importvámot fizettek. Mivel a vállalat nem nyújtott be arra vonatkozó bizonyítékot, hogy ezen vámmentesen importált nyersanyagokat az Unióba, és nem harmadik országokba irányuló exportértékesítésre használták, a kérelmet elutasítják.
(21)
Az összehasonlítással kapcsolatos egyéb észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (20) és (23) preambulumbekezdései megerősítést nyertek.
1.4. Dömpingkülönbözet
(22)
A dömpingkülönbözet kiszámítására vonatkozó észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (24)-(26) preambulumbekezdései megerősítést nyertek.
(23)
A dömping véglegesen meghatározott, vámfizetés előtti, uniós határparitáson számított nettó CIF-ár százalékában kifejezett összege a következő:
Vállalat
Végleges dömpingkülönbözet
Godrej Industries Limited
9,3 %
VVF Limited
4,8 %
Minden más vállalat
9,3 %
2. Indonézia
2.1. Rendes érték
(24)
Az ideiglenes és végleges nyilvánosságra hozatalt követően az egyik indonéz exportáló gyártó azt állította, hogy az egyes ügyletek nyereségességének vizsgálatakor az értékesítési, általános és adminisztratív költségeket (SGA-költségek) nem az árbevétel alapján kellett volna kivetíteni az egyes ügyletekre, és hogy emiatt több ügyletet veszteségesnek tekintettek. A Bizottság megvizsgálta az állítást, azonban úgy találta, hogy az SGA-költségeknek az egyes ügyletekhez való árbevétel alapján történő hozzárendelése alkalmasabb módszer, mivel ezek a költségek - jellegüket tekintve - inkább értékhez, mint mennyiséghez kapcsolódnak. Meg kell jegyezni, hogy az egyes terméktípusokra kivetített SGA-költségek teljes összege változatlan, függetlenül attól, hogy az SGA-költségek hozzárendelésére a két módszer közül melyiket alkalmazzák. Végezetül a Bizottság újra megvizsgálta azokat az ügyleteket, amelyek esetében az exportáló gyártó megkérdőjelezte a nyereségesség vizsgálatának eredményét és megerősítést nyert, hogy az ügyletek nem voltak nyereségesek. Ezért a kérelmet elutasítják.
(25)
Ugyanez az indonéz exportáló gyártó azt is állította, hogy a nyereségszintnek a rendes érték megállapítása során történő meghatározásakor, a nem szokásos kereskedelmi forgalom keretében értékesített termékek esetében az értékesítések terméktípusonként számított nyereségét nem kellene kizárni, mivel a belföldi értékesítések több mint 80 %-a nyereséges volt. Ezzel az állítással kapcsolatban a Bizottság emlékeztet arra, hogy - amint azt az ideiglenes rendelet (29)-(32) preambulumbekezdései is kifejtik - a szokásos kereskedelmi forgalom keretében megvalósított értékesítéseket terméktípusonként kell meghatározni, mivel ezzel a módszerrel lehet a legpontosabban összevetni az értékesítési árakat a kapcsolódó termelési költségekkel. Ezenkívül az alaprendelet 2. cikke (6) bekezdése indokolt esetben nem zárja ki a vizsgált termék terméktípusokra való felosztását. Ezért a rendes érték kialakításához használt nyereség kiszámításánál a terméktípusok szintjén a nem szokásos kereskedelmi forgalom keretében megvalósuló értékesítéseket ki kell zárni. Ezért a kérelmet elutasítják.
(26)
Ugyanez az indonéz exportáló gyártó azt is állította, hogy az egyes terméktípusok rendes értékének megállapításakor a kedvezményeket nem vonták le, amikor a rendes értéket a gyártelepi árszinthez igazították. A Bizottság az érvelésnek helyt adott és a számítást ennek megfelelően kiigazította.
(27)
A rendes érték meghatározására vonatkozó további észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (27)-(33) preambulumbekezdésében ismertetett ideiglenes megállapítások - az e rendelet (26) preambulumbekezdésében ismertetett helyesbítésekkel - megerősítést nyertek.
2.2. Exportár
(28)
Az ideiglenes nyilvánosságra hozatalt követően az egyik indonéz exportáló gyártó azt állította, hogy a Bizottság nem indokolta meg, hogy miért tekintette megbízhatatlannak a gyártóval kapcsolatban álló uniós importőr vállalat felé érvényesített értékesítési árakat, és az exportárat ezen értékesítések tekintetében miért az alaprendelet 2. cikkének (9) bekezdése alapján állapította meg. Ezzel összefüggésben meg kell jegyezni, hogy a Bizottság az egymással kapcsolatban álló felek közötti transzferárakat nem tekinti megbízhatónak, mivel azokat mesterségesen különböző szinteken határozhatják meg, attól függően, hogy az egymással kapcsolatban álló érintett vállalatoknak mi az előnyösebb. Ezért azzal, hogy a Bizottság az exportárat - a transzferárból származó tényleges profittól független ésszerű haszonkulcs alkalmazásával - az alaprendelet 2. cikkének (9) bekezdése alapján állapította meg, elkerülte a transzferár esetleges torzító hatásait. Ezért a kérelmet elutasítják.
(29)
Az ideiglenes nyilvánosságra hozatalt követően mindkét indonéz exportáló gyártó azt állította, hogy a velük kapcsolatban álló uniós székhelyű importőrökön keresztül az Unióba történő exportértékesítések esetében a Bizottság az exportárnak az alaprendelet 2. cikke (9) bekezdése szerinti megállapításához nem megfelelő haszonkulcsot használt. Mindkét vállalat azzal érvelt, hogy az ideiglenes szakaszban alkalmazott haszonkulcs csak egy részben együttműködő importőrre vonatkozott, és azt nem ellenőrizték, így az nem volt megbízható. Ennek megfelelően a más vizsgálatok esetében használt 5 %-os haszonkulcs alkalmazását javasolták. Tekintettel arra, hogy a független importőrök csekély mértékben működtek együtt a vizsgálatban, a Bizottság az érvelésnek helyt adott és 5 %-os haszonkulcsot alkalmazott, amely összhangban van az ugyanebben az ágazatban korábban lefolytatott vizsgálatok során alkalmazott haszonkulcsokkal.
(30)
Az összehasonlításra vonatkozó további észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (34)-(36) preambulumbekezdésében ismertetett ideiglenes megállapítások - az e rendelet (29) preambulumbekezdésében ismertetett kiigazításokkal - megerősítést nyernek.
2.3. Összehasonlítás
(31)
Az ideiglenes nyilvánosságra hozatalt követően mindkét indonéz exportőr hangsúlyozta, hogy a jutalékok különbségei miatt a harmadik országokban működő, kapcsolatban álló érintett kereskedőkön keresztül lebonyolított értékesítések esetében nem kellett volna kiigazításokat tenni a 2. cikk (10) bekezdésének i) pontja értelmében. Mindkét vállalat azzal érvelt, hogy az Indonéziában működő termelő vállalataik és a velük kapcsolatban álló szingapúri kereskedők egy gazdálkodó egységet alkotnak, és a harmadik országban működő kereskedők a velük kapcsolatban álló indonéz vállalatok exportrészlegeként működnek. A belföldi értékesítésekről, illetve a harmadik országokba történő exportértékesítések egy részéről azonban az indonéz gyártó mindkét esetben közvetlenül állítja ki a számlát, a szingapúri kereskedők pedig meghatározott jutalékban részesülnek. Az egyik indonéz vállalat esetében az egyik szerződés szerint ez a jutalék csak az exportértékesítésre vonatkozik. A harmadik országbeli kereskedők ezenkívül más gyártók - egyik esetben független gyártók - termékeit is értékesítik. A vállalattal kapcsolatban álló mindkét szingapúri kereskedő egyértelműen egy jutalékos alapon működő ügynökhöz hasonló feladatokat lát el. Ezért a kérelmet elutasítják.
(32)
A végleges nyilvánosságra hozatalt követően az indonéz kormány és egy indonéz exportáló gyártó megismételte az előző preambulumbekezdésben említett egy gazdálkodó egységre vonatkozó kérelmet. Azzal érveltek, hogy a Matsushita kontra Tanács (4) ügyben a Bíróság már megállapította, hogy az, hogy a gyártó bizonyos értékesítési feladatokat is ellát, nem jelenti azt, hogy egy gyártó vállalat és egy értékesítő vállalat nem alkothat egy gazdálkodó egységet. Azt is állították továbbá, hogy a harmadik országoknak történő azon értékesítések, amelyeket az exportáló a szingapúri kereskedő bevonása nélkül közvetlenül végez, az exportértékesítések csupán kis százalékát teszik ki, és hogy az Interpipe ítéletben (5) az Elsőfokú Bíróság megállapította, hogy a gyártó által végzett kis mennyiségű közvetlen értékesítések nem támasztják alá azt, hogy nem volt egy gazdálkodó egység. Végül felhozták, hogy a Canon kontra Tanács (6) ügyben az a tény, hogy az értékesítéssel foglalkozó leányvállalat más vállalatok termékeinek forgalmazója is volt, nem befolyásolta a gazdálkodó egységre vonatkozó megállapítást.
(33)
Habár a Matsushita kontra Tanács ügyben a Bíróság megállapította, hogy az intézmények abban az esetben megállapíthatták, hogy a gyártó egy vagy több általa irányított forgalmazó vállalattal együtt egy gazdasági egységet alkot - annak ellenére, hogy bizonyos kereskedelmi feladatokat maga lát el - ez még nem feltétlenül jelenti azt, hogy egy gyártót és a kapcsolatban álló kereskedelmi vállalatokat mindig egy gazdasági egységnek kell tekinteni. Továbbá, ellentétben az indonéz exportáló gyártóval, a Matsushita kontra Tanács ügyben a gyártó nem végzett közvetlen értékesítést. Másodsorban az Interpipe ítéletben az a tény, hogy az exportáló gyártó által végzett közvetlen értékesítések az Unióba irányuló értékesítések teljes mennyiségének csak kis százalékát jelentették, az Elsőfokú Bíróság által vizsgált elemek egyike volt. Ennél fontosabb, hogy a Bíróság hangsúlyozta, hogy ezeket az új tagállamokba irányuló közvetlen értékesítéseket csak átmenetileg végezték. Ezzel szemben ebben az esetben a rendelkezésre álló bizonyíték arra utal, hogy a gyártó által közvetlenül végzett, bizonyos harmadik országokba irányuló értékesítések nem ideiglenesek, hanem - legalábbis elvileg - strukturálisak, vagyis állandóak. Ráadásul ezek az értékesítések az összes érintett gyártó esetében belföldi értékesítésük jelentős százalékát teszik ki. Végül, a Canon kontra Tanács ügyben az exportáló gyártó értékesítésért felelős leányvállalata által a belföldi piacon végzett értékesítések olyan termékeket is tartalmaztak, amelyeket más márkanév alatt értékesítettek, mégis az exportáló gyártó gyártotta őket. Ezért a kérelmet ismét elutasítják.
(34)
Az egyik indonéz vállalat továbbá azzal érvelt, hogy még ha a gazdálkodó egység koncepcióját nem is fogadják el, a Bizottság kétszeres dömpingkülönbözetet alkalmazott, mivel a független uniós vásárlók felé számlázott exportárból levonta a vállalattal kapcsolatban álló uniós importőr nyereségét és a vállalattal kapcsolatban álló harmadik országbeli kereskedő jutalékát is. A két tételt azonban különböző okokból vették figyelembe és külön-külön vonták le. A (28) preambulumbekezdésben kifejtettek szerint a vállalattal kapcsolatban álló uniós importőrön keresztül bonyolított exportértékesítések esetében az exportár az alaprendelet 2. cikkének (9) bekezdése szerint annak az árnak az alapján képezhető, amelyen az importált termék elsőként viszonteladásra kerül egy független vevő részére. Ezekben az esetekben a felhalmozódó nyereségen kiigazításokat kell végrehajtani annak érdekében, hogy uniós határparitáson számított megbízható exportárat lehessen megállapítani. A vállalattal kapcsolatban álló harmadik országbeli kereskedő részére a jutalékot az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének i) pontja szerint vonták le. Ezért a kérelmet elutasítják.
(35)
A vállalat azt állította továbbá, hogy ha az exportárat az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének i) pontja szerint a harmadik országbeli kereskedő jutalékával kiigazítják, úgy a rendes értéket is ugyanígy ki kell igazítani, mivel ez a kereskedő a belföldi értékesítéseket is koordinálja. A kereskedő és az indonéz gyártó között létrejött írásbeli szerződés ugyanakkor csak az exportértékesítésekre vonatkozik. Ráadásul a belföldi értékesítésekről az indonéz vállalat állítja ki a számlát. Ezért a kérelmet elutasítják.
(36)
A Bizottság az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének i) pontja szerinti kiigazítással kapcsolatosan a transzferárból származó tényleges profittól független ésszerű haszonkulcs alkalmazását megfelelőnek tartja annak érdekében, hogy a transzferár esetleges torzító hatásait el lehessen kerülni. Ezért a harmadik országbeli kereskedők vonatkozásában az ideiglenes szakaszban alkalmazott tényleges haszonkulcs helyett a Bizottság ezután a korábbi esetekben (7) is alkalmazott 5 %-os haszonkulcsot használja, amely a vegyipari ágazatban működő kereskedelmi vállalatok tevékenységét illetően ésszerű nyereségnek tekinthető.
(37)
Egy másik indonéz vállalat azt állította, hogy a Bizottság a vállalattal kapcsolatban álló uniós importőrön keresztül bonyolított értékesítések esetében kétszer vonta le a jutalék költségét. A vállalat azzal érvelt, hogy amikor a Bizottság az exportárat az alaprendelet 2. cikkének (9) bekezdése szerint megállapította, akkor azt a vállalattal kapcsolatban álló importőr SGA-költségeivel és a jutalékának költségeivel - mint közvetlen értékesítési költséggel - is kiigazította. Mivel az SGA-költségek a jutalékok költségeit már magukban foglalják, a jutalékok költségei így kétszeresen kerültek levonásra. A Bizottság ezt a megállapítást indokoltnak találta és a számítást ennek megfelelően módosította.
(38)
Az egyik vállalat megismételte a fizikai jellemzőkben rejlő különbségek alapján történő kiigazításra vonatkozó kérelmét, mivel folyékony és szilárd halmazállapotú vizsgált terméket is exportál az Unióba, belföldi piacon viszont csak szilárd halmazállapotút értékesít, a folyékony halmazállapotú vizsgált termék ára pedig alacsonyabb, mint a szilárd halmazállapotúé (lásd az ideiglenes rendelet (39) preambulumbekezdését). A vállalat kérelme alátámasztására két számla másolatát mutatta be az egyéb exportpiacokon értékesített termékeiről. Ezt a bizonyítékot azonban az eljárás ilyen kései szakaszában nem lehetett ellenőrizni és nem lehetett megállapítani, hogy ez a különbözet minden olyan esetre vonatkozott-e, ahol a fizikai jellemzőkben ilyen különbségek álltak fenn. Ezért a kérelmet elutasítják.
(39)
Az ideiglenes nyilvánosságra hozatalt követően az egyik indonéz exportőr azt állította, hogy aránytalan volt az a kamatláb, amelyet az ideiglenes rendeletben a vállalattal kapcsolatban álló uniós importőr hitelköltségeinek megállapításához alkalmaztak, és javasolta a Deutsche Bundesbank által a vizsgálati időszakra közzétett adatokon alapuló kamatláb alkalmazását. Mivel az a kamatláb, amelyet a Bizottság az ideiglenes rendeletben e vállalat hitelköltségeinek a megállapításához használt, más vállalatok által benyújtott információkon alapult, és azok sajátos pénzügyi helyzetét tükrözte, amely nem feltétlenül alkalmazható a vállalattal kapcsolatban álló szóban forgó importőrre, a Bizottság az érvelésnek helyt adott és a számítást ennek megfelelően kiigazította.
(40)
Az összehasonlításra vonatkozó további észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (37)-(40) preambulumbekezdéseiben ismertetett ideiglenes megállapítások - az e rendelet (36), (36) és (39) preambulumbekezdésében ismertetett kiigazításokkal - megerősítést nyertek.
2.4. Dömpingkülönbözet
(41)
A dömpingkülönbözet kiszámítására vonatkozó további észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (41) és (42) preambulumbekezdései megerősítést nyertek.
(42)
A dömping véglegesen meghatározott, vámfizetés előtti, uniós határparitáson számított nettó CIF-ár százalékában kifejezett összege a következő:
Vállalat
Ideiglenes dömpingkülönbözet
P.T. Ecogreen Oleochemicals
7,3 %
P.T. Musim Mas
5,4 %
Minden más vállalat
7,3 %
3. Malajzia
3.1. Rendes érték
(43)
Az ideiglenes nyilvánosságra hozatalt követően az egyik malajziai exportáló gyártó azt állította, hogy a szokásos kereskedelmi forgalom keretében megvalósított értékesítések nyereségességét (lásd az ideiglenes rendelet (46) preambulumbekezdését) nem az éves termelési költség súlyozott átlaga alapján kellett volna kiszámítani, hanem - a legfőbb nyersanyag árának napi szintű változására tekintettel - minden egyes belföldi ügylet költségét külön kellett volna figyelembe venni. Ezzel az állítással kapcsolatban hangsúlyozni kell, hogy a Bizottság a nyereségesség vizsgálatánál következetesen a termelési költség súlyozott átlagát használja referenciaértéknek. A vállalat is ezt a formátumot követte a kérdőívre adott válaszában, és ez képezte a helyszíni ellenőrző látogatás alapját, amely során a vállalat által szolgáltatott adatokat összevetették a vállalat könyvelésével. A vállalat arra irányuló kérelme, hogy a Bizottság a termelési költséget az egyes ügyletek viszonylatában vizsgálja - ami jelentősen eltérne a Bizottság szokásos gyakorlatától - csak a vállalat ideiglenes nyilvánosságra hozatalra vonatkozó észrevételeiben és a vonatkozó adatokban merült fel először, így a helyszínen ezt nem lehetett ellenőrizni. Meg kell jegyezni továbbá, hogy a vállalat által a kérelme alátámasztása céljából az egyes ügyletek vonatkozásában benyújtott költségkimutatások leginkább becsléseken alapulnak, és nem mutatnak pontosabb és reprezentatívabb költségadatokat a vállalat által eredetileg benyújtott kimutatásban szereplő, valamint a helyszínen ellenőrzött költségadatoknál. Végezetül meg kell jegyezni, hogy az újfajta költségkimutatás felépítése nem teszi lehetővé a helyszínen ellenőrzött gazdálkodási jelentések e részével való összevetést. Ezért a kérelmet elutasítják.
(44)
Az a malajziai exportőr, amely nem értékesített belföldön (lásd az ideiglenes rendelet (51) preambulumbekezdését), azt állította, hogy a rendes érték megállapításához használt SGA-költségeknek és a nyereségnek nem a hasonló terméket a malajziai piacon értékesítő másik két exportáló gyártó tekintetében megállapított tényleges összegek súlyozott átlagán kellett volna alapulnia. A vállalat azzal érvelt, hogy ezek az adatok nem reprezentatívak, mivel a vállalat másfajta gyártási eljárást alkalmaz és eltérő alapvető nyersanyagot használ. Ezzel az állítással kapcsolatban emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottság a rendes érték megállapításánál a vállalat saját gyártási költségeit alkalmazta. Kizárólag az SGA-költségek és összegének meghatározása esetén alkalmazták a másik két malajziai exportáló gyártótól származó adatokat. Ami a profit összegét illeti, azt az e rendelet (45) preambulumbekezdésében leírtak szerint határozták meg. Másodsorban a vállalat nem fejtette ki, hogy a gyártási eljárás hogyan befolyásolja az SGA-költségek alakulását. Meg kell továbbá jegyezni, hogy a vállalat mindössze az általa előállított termékek egy része esetében alkalmaz állítólagosan eltérő gyártási eljárást, a termékek jelentős része esetében azonban a gyártási eljárás és az alapvető nyersanyag felhasználása megegyezik a két másik malajziai gyártóéval. Így megállapítást nyert, hogy a vállalat nem bizonyította, hogy a felhasznált adatok nem voltak reprezentatívak, ezért a kérelmet elutasítják.
(45)
Ugyanez a malajziai exportőr azt állította továbbá, hogy amennyiben a Bizottság mégis a másik két exportálótól származó adatokat használja az SGA-költségek megállapításához, ezen adatoknak nem csak az említett exportáló gyártók nyereséges értékesítéseinek a súlyozott átlagköltségein, hanem az összes belföldi értékesítésének a súlyozott átlagköltségein kell alapulnia. A Bizottság elviekben helytadott az érvelésnek. Így ami az SGA-költségeket illeti, megerősítést nyert, hogy a rendes érték megállapításához a két malajziai exportáló gyártó összes belföldi értékesítéséhez kapcsolódó átlagos SGA-költségeket alkalmazták. A számításhoz használt adatokat a malajziai vállalatoknál tett ellenőrző látogatások során ellenőrizték. Ami a profit meghatározását illeti, meg kell jegyezni, hogy a másik két exportáló gyártó számára felmerült és általuk realizált összegek alapján nem lehetett meghatározni a profit összegét. Sőt, ilyen számítások összességében veszteséget eredményeznek. Ezért ezek alapján nem lehetett profitra vonatkozó adatokat megállapítani. Ennek kapcsán a malajziai exportáló azon kijelentését, hogy a rendes érték megállapításához negatív profitösszeget lehet használni, elutasítják. Hiszen a profit fogalma mindenképpen pozitív összeget feltételez. Azt is megvizsgálták, hogy a profit összegét meg lehet-e állapítani a malajziai exportáló gyártó nyereséges értékesítései alapján, de ezt a megközelítést elutasították, mert ellentétes lett volna a WTO Indiából származó pamut ágynemű importjára vonatkozó ügyben tett megállapításaival (8). Ezért az alaprendelet 2. cikke (6) bekezdésének c) pontja alapján a nyereséget bármilyen más ésszerű módszer alapján kell meghatározni, és más rendelkezésre álló adat hiányában a Malajziában érvényes hosszú távú kereskedelmi kamatlábat tekintették a legmegfelelőbb alapnak a nyereség megállapítására. A Bizottság ezt a módszert óvatosnak és ésszerűnek tartotta, valamint az alaprendelet 2. cikke (6) bekezdésének c) pontja alapján ezt tekintette a legmegfelelőbbnek. Meg kell jegyezni, hogy az így megállapított haszonkulcs nem haladja meg a többi exportáló gyártó által az ugyanazon általános kategóriába tartozó termékeknek a származási ország nemzeti piacán történő értékesítése során realizált profitot.
(46)
A rendes érték meghatározására vonatkozó további észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (44)-(51) preambulumbekezdéseiben ismertetett ideiglenes megállapítások - az e rendelet (45) preambulumbekezdésében ismertetett módosítás kivételével - megerősítést nyertek.
3.2. Exportár
(47)
Az ideiglenes nyilvánosságra hozatalt követően a két malajziai exportáló gyártó azt állította, hogy a velük kapcsolatban álló importőrökön keresztül az Unióba irányuló exportértékesítések esetében a Bizottság az exportár alaprendelet 2. cikke (9) bekezdése szerinti megállapításához nem megfelelő haszonkulcsot használt. Az egyik vállalat az állítását néhány, tőlük független európai kereskedő vizsgálati időszakra vonatkozó nyereségességi mutatóival támasztotta alá. Ezzel kapcsolatban meg kell jegyezni, hogy ezek az adatok nem tekinthetők reprezentatívnak, mivel a kereskedők a vegyipari termékek széles skálájára vonatkozóan tüntették fel a kereskedelmi adatokat, és egy esetben a kereskedő egyben gyártó is. Ezért ezek az adatok nem tekinthetők megbízható referenciaértéknek. A második vállalat azt állította, hogy a vele kapcsolatban álló uniós importőrt nem forgalmazónak, hanem vele kapcsolatban álló ügynöknek kellene tekinteni, ezért az exportár megállapításakor az SGA-költségek és a nyereség kiigazításának nem kellene meghaladnia az ágazatban működő független ügynököknek általában fizetett jutalék százalékos arányát. A vállalat referenciaérték gyanánt benyújtotta a független ügynökökkel kötött megállapodásait. Az állítást a végleges nyilvánosságra hozatalt követően továbbfejlesztették, amikor úgy érveltek, hogy a volfrámelektródák ügyében (9) a kapcsolatban álló importőr profitját megbízhatónak tekintették, és elfogadták az exportár megállapításánál. Erre az állításra reagálva meg kell jegyezni, hogy az alaprendelet 2. cikkének (9) bekezdése nem tesz különbséget a vállalatokkal kapcsolatban álló, állítólagosan forgalmazóként működő és az állítólagosan ügynökként tevékenykedő importőrök között.
A 2. cikk (9) bekezdése azt írja elő, hogy az importálás és a viszonteladás között felmerülő minden költségen kiigazításokat kell végrehajtani. Meg kell továbbá jegyezni, hogy a vizsgálat során kiderült, hogy a kapcsolatban álló vállalat székhelye az Unión belül található. A vállalat többek között vevői megrendelésekkel, a vele kapcsolatban álló exportőr által gyártott érintett termékek kiszámlázásával és az uniós határon történő vámkezeltetéssel foglalkozik. Az, hogy a kapcsolatban álló exportőr az importot megelőzően ellát bizonyos tevékenységeket, még nem jelenti azt, hogy az exportárat ne lehetne a 2. cikk (9) bekezdése értelmében az első független vevőnek viszonteladói áron történő értékesítés és a szükséges kiigazítások alapján megállapítani. A vállalattal kapcsolatban álló importőrök feladatkörétől - a vállalat állítása szerint - eltérő feladatok ellátását az SGA-költségek tükrözik azokban az esetekben, ahol a Bizottság a vállalat tényleges adatait használta. A fenti állítás ezért nem fogadható el. Meg kell jegyezni továbbá, hogy a fent említett volfrámelektróda-ügyben a szóban forgó importőrt jobban bevonták a kapcsolatban álló csoport által gyártott downstream termékbe, és a kereskedelmi vállalati tevékenységeken kívül más tevékenységeket is végzett. Ezért az ilyen összetett felépítés esetében a független importőrök profitja nem elég reprezentatív. Abban az ügyben a helyzet nem hasonlítható össze a szóban forgó malajziai kapcsolatban álló importőr helyzetével, amely csak kereskedelmi feladatokat lát el. Mindazonáltal a (29) preambulumbekezdésben említett okok miatt a szóban forgó haszonkulcsot 5 %-ra igazították ki. Az exportár meghatározására vonatkozó további észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (52)-(54) preambulumbekezdéseiben ismertetett ideiglenes megállapítások - a fenti preambulumbekezdésben ismertetett módosítás kivételével - megerősítést nyertek.
3.3. Összehasonlítás
(48)
Az ideiglenes nyilvánosságra hozatalt követően az egyik malajziai exportőr megismételte azt az állítását (lásd az ideiglenes rendelet (57) preambulumbekezdését), hogy a vele kapcsolatban álló uniós importőr valójában a gyártó exportrészlege, és ha a gyártelepi ár megállapításakor az alaprendelet 2. cikkének (9) bekezdése alapján teljes mértékben kiigazítanák az értékesítési, általános és adminisztratív költségeket, valamint a nyereségeket, akkor túlzott levonásokat alkalmaznának. A vállalat szerint hasonló kiigazítást kellene tenni a rendes érték megállapításánál. A kérelmet megismételték a végleges nyilvánosságra hozatalt követő észrevételekben. Olyan új érveket azonban nem hozott fel, amelyek megváltoztathatnák az ezzel kapcsolatos következtetéseket. Különösen arra kell emlékeztetni, hogy az uniós vevőknek a számlákat a kapcsolatban álló vállalat állította ki és az uniós vevők által teljesített kifizetések is a kapcsolatban álló vállalathoz érkeztek be. Azt is fontos megjegyezni, hogy a kapcsolatban álló vállalat értékesítéseire felárat számítottak fel. A kereskedő pénzügyi elszámolásai is azt tükrözték, hogy ő viselte a behozatal és a viszonteladás között felmerült szokásos értékesítési, általános és adminisztratív költségeket. Ebből tehát inkább az tűnik ki, hogy a kapcsolatban álló vállalat valójában az importőr tipikus feladatait látja el. Végezetül meg kell jegyezni, hogy a malajziai gyártó közvetlenül is értékesített független uniós és más országokbeli vevőknek. Az utóbbi ügyben a vállalat az Interpipe ítéletre hivatkozott, az indonéz exportáló gyártók által megfogalmazottakhoz hasonló érvekkel. Az e rendelet (33) preambulumbekezdésében már leírt okok miatt ezen ügy körülményei eltérnek az Interpipe ítéletben megvitatott körülményektől. Továbbá a malajziai exportőr állítása, hogy a vállalat független értékesítéseiről a kapcsolatban álló importőr az Unióban a malajziai vállalat exportértékesítési osztályaként tárgyalt, ellentétes az ellenőrző látogatás során nyújtott magyarázatokkal, amikor ebben a kontextusban inkább az anyavállalatnak a Japánban játszott fontos szerepét hangsúlyozták. A fenti megállapításokból arra lehet következtetni, hogy az SGA-költségek és a profit kiigazításait fenn kell tartani, és hogy a rendes érték megállapításánál hasonló kiigazítás végrehajtása nem indokolt.
(49)
Ugyanez a vállalat azt is állította, hogy a vele kapcsolatban álló vállalat esetében az exportár ismételt megállapításánál egyes értékesítési költségeket kétszer vontak le. A Bizottság a számításokat ellenőrizte, és mivel a kérelmet indokoltnak találta, a számítást ennek megfelelően módosította.
(50)
Az egyik malajziai exportőr szerint a rendes érték és az exportár összehasonlítását nem a termékkódok alapján beazonosított terméktípusok, hanem a vállalatok saját termékkódjai alapján kellene elvégezni. A vállalat szerint a vizsgálat során alkalmazott termékkódok nem tükrözik kellő részletességgel a gyártási eljárás sajátosságait, valamint a költségekben és az árakban megjelenő különbségeket. A vállalat állítása alátámasztására saját termékeit hozta fel példának, amelyeket eltérő gyártási eljárással és különböző alapanyagokból állítanak elő, ami magasabb egységnyi előállítási költséget eredményezett. Meg kell jegyezni, hogy ezt az érvet a vállalat sem a vizsgálat ideiglenes szakaszában, sem a helyszíni ellenőrző látogatás során nem említette. Ezenkívül a vállalat saját termékkódjainak a számítások során történő használata nem oldaná meg az eltérő gyártási módszerek problémáját, mivel a különböző gyártási eljárások során előállított termékek esetében a vállalat ugyanazokat a termékkódokat alkalmazta. Ezért a kérelmet elutasítják.
(51)
Az összehasonlításra vonatkozó észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (55)-(58) preambulumbekezdéseiben ismertetett ideiglenes megállapítások - az e rendelet (48) preambulumbekezdésében ismertetett módosítás kivételével - megerősítést nyertek.
3.4. Dömpingkülönbözet
(52)
Az ideiglenes nyilvánosságra hozatalt követően az Unióba nem exportáló malajziai gyártó az ideiglenes rendelet (60) preambulumbekezdésével kapcsolatban azt az észrevételt tette, hogy az érintett terméket Malajziában más vállalatok is gyártják. Ezzel kapcsolatban meg kell jegyezni, hogy egy másik olyan gyártó piaci jelenléte Malajziában, amely nem exportál az Unióba, nem változtat az arra vonatkozó megállapításon, hogy milyen szintű az együttműködés Malajziában, mivel nem nyújtottak be bizonyítékot arról, hogy a vizsgált vállalatok nem vették figyelembe az érintett termék Unióba irányuló exportjait a vizsgálati időszakban. Továbbá ugyanaz a malajziai gyártó kritizálta, hogy a hozzá hasonló gyártókra, amelyek a vizsgálati időszakban nem exportáltak az Unióba, maradványvám vonatkozik. Ezzel kapcsolatban meg kell jegyezni, hogy azon vállalatok részére nem állapíthatnak meg egyedi vámtételt, amelyek a vizsgálati időszakban nem exportáltak az EU-ba. Azonban amint ezen vállalatok exportálni kezdenek, vagy visszavonhatatlan kötelezettséget vállalnak az Unióba irányuló értékesítésre vonatkozóan, az alaprendelet 11. cikke (4) bekezdése értelmében újonnan alkalmazott felülvizsgálatra jelentkezhetnek, amely - ha teljesülnek az említett cikkben meghatározott feltételek - egyedi dömpingkülönbözetet eredményezhet.
(53)
Az egyik malajziai gyártó az állította, hogy a dömpingkülönbözet százalékának megállapításához használt CIF-értéket nem a vámhatóságoknak bejelentett árra kellene alapozni, hanem az Unióba történő behozatal utáni összes költséggel nettósítva a viszonteladói árból kellene visszaszámolni. Mivel azonban az uniós határon történő vámértékbevallásokhoz a CIF-árat vették alapul, és a bejelentés megfelelőnek tűnt, ugyanezt az árat kell alkalmazni a dömpingkülönbözet százalékának megállapításához. A vállalat azt állította, hogy a Malajziából származó, kapcsolatban álló szállítások és az Unióban történő viszonteladás céljából történő vámkezeltetést között csúszás van. Azonban még ha vámkezeltetés céljából később nyújtják is be a számlákat, a FIFO készletértékelési módszeren alapuló árakkal, akkor is a transzferár, nem pedig a viszonteladói ár a vámérték kiszámításának alapja. Ezért a kérelmet elutasítják.
(54)
A dömpingkülönbözet kiszámítására vonatkozó további észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (59) és (60) preambulumbekezdései megerősítést nyertek.
(55)
A dömping véglegesen meghatározott, vámfizetés előtti, uniós határparitáson számított nettó CIF-ár százalékában kifejezett összege a következő:
Vállalat
Végleges dömpingkülönbözet
KL-Kepong Oleomas Sdn. Bhd.
3,3 %
Emery Oleochemicals (M) Sdn. Bhd.
5,3 %
Fatty Chemicals Malaysia Sdn. Bhd.
5,7 %
Minden más vállalat
5,7 %
D. KÁROKOZÁS
1. Előzetes megjegyzések
(56)
A Bizottság az ideiglenes rendelet közzétételét követően úgy találta, hogy a fogyasztással kapcsolatos adatok esetében egy elírás miatt kisebb helyesbítéseket kell végrehajtani. Emiatt az értékesítési mennyiségre, valamint az uniós gazdasági ágazat és az érintett országok piaci részesedésére vonatkozó adatok némiképp módosultak. Ezek a helyesbítések azonban a figyelembe vett időszakot illetően az uniós piacon a fogyasztással, az értékesítési mennyiséggel, az uniós gazdasági ágazat, valamint az érintett országok piaci részesedésével kapcsolatban megállapított tendenciákat és következtetéseket jelentősen nem befolyásolják.
2. Az uniós gyártás és az uniós gazdasági ágazat
(57)
Az ideiglenes rendelet (62) preambulumbekezdésében említettek szerint a hasonló terméket a két panaszos és néhány kis gyártó állította elő az Unióban. Az e rendelet (11) és (12) preambulumbekezdésében említettek szerint az elágazó láncú izomereket tartalmazó zsíralkoholokat és keverékeiket előállító gyártókat kizárták a zsíralkoholok és keverékeik uniós előállításának fogalommeghatározásából. Az e rendelet (58) preambulumbekezdésében ismertetett tény ellenére az uniós gazdasági ágazat meghatározása az ideiglenes rendelet (62) és (63) preambulumbekezdése szerint megerősítést nyert.
(58)
A két panaszos egyikét a jelenlegi eljárásban felhasználóként részt vevő egyik vállalat felvásárolta. A panaszos az ideiglenes rendelet közzétételét követően semleges álláspontra helyezkedett.
(59)
Egyes felek emiatt megkérdőjelezték a vizsgálattal kapcsolatos támogatottság szintjét azt állítva, hogy a támogatásnak a vizsgálat teljes időtartama alatt fenn kell állnia.
(60)
Az állítás elemzése során kiderült, hogy a fennmaradó panaszos a zsíralkoholok és keverékeik össztermelésének több mint 40 %-át adja, így az uniós össztermelés több mint 25 %-a és a zsíralkoholok és keverékeik uniós gyártóinak 100 %-a támogatja vagy ellenzi a panaszt. Így az alaprendelet 5. cikkének (4) bekezdésében előírt 25 %-os és 50 %-os küszöbérték maradéktalanul teljesül, és a támogatottság megerősítést nyert.
(61)
Egyes felek azt állították, hogy mivel a vizsgálati időszakban mindkét panaszos importálta az érintett terméket, ezeket a vállalatokat nem kellene az uniós gazdasági ágazat részének tekinteni. Az ellenőrzés során azonban kiderült, hogy az e vállalatok által az érintett országokból behozott termékek aránya az általuk előállított hasonló termékek mennyiségéhez képest nem volt számottevő. Ezekre a behozatalokra ráadásul többnyire ideiglenes jelleggel került sor. Megerősítést nyert tehát, hogy ezeknek a vállalatoknak a fő tevékenysége a hasonló termék gyártása és értékesítése. Következésképpen az ideiglenes rendelet (62)-(63) preambulumbekezdései megerősítést nyertek.
3. Uniós fogyasztás
(62)
Az uniós fogyasztásra vonatkozó észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (64)-(66) preambulumbekezdései megerősítést nyertek.
4. Az érintett országokból származó uniós behozatal és áralákínálás
4.1. Összesített értékelés
(63)
Számos fél érvelt az ellen, hogy az ideiglenes rendeletben a három érintett ország vonatkozásában összesített értékelést végeztek. Álláspontjuk szerint az alaprendelet 3. cikkének (4) bekezdésében foglalt, összesített értékelésre vonatkozó feltételek nem teljesültek. Különösen azzal érveltek, hogy az egyik ország esetében megállapított negatív alákínálás kizárta az összesített értékelést. Azt állították továbbá, hogy az értékesített mennyiséggel összefüggő tendenciák a figyelembe vett időszakban a három exportőr ország esetében eltértek, valamint a nyersanyaghoz való hozzáférés és a felhasznált nyersanyagok a három exportőr országban szintén eltéréseket mutattak. Végezetül megemlítették, hogy az egyik érintett ország az exportértékesítéseit kapcsolatban álló vállalatokon keresztül bonyolította. Véleményük szerint az uniós piacon az érintett országok tekintetében különböző versenyfeltételek álltak fenn. Az alaprendelet 3. cikkének (4) bekezdése szerint, amikor egyszerre több országból érkező termék behozatala képezi a dömpingellenes vizsgálat tárgyát, az ilyen behozatal hatásait csak akkor lehet összesítve értékelni, ha megállapítást nyer, hogy: a) az egyes országokból érkező behozatalra megállapított dömpingkülönbözet magasabb az említett rendelet 9. cikkének (3) bekezdésében meghatározott minimum százaléklábnál és egyik ország importbehozatalának mennyisége sem elhanyagolható; és b) az importtermékek közötti verseny feltételeit, valamint az importtermékek és a hasonló uniós termékek közötti verseny feltételeit figyelembe véve a behozatal hatásainak összesített értékelése indokolt.
a)
Az ideiglenes rendelet 4.3.2. bekezdésében foglaltak szerint az érintett országokból érkező dömpingelt behozatal mennyisége nem volt elhanyagolható és a dömpingelt behozatal a figyelembe vett időszakban is jelentős maradt.
b)
Megállapítást nyert, hogy a versenyfeltételek és az érintett országokból származó importtermékek árai a hasonló termékkel összevetve - különösen a vizsgálati időszakot tekintve - nem mutattak jelentős eltérést. Az ideiglenes rendelet (127) preambulumbekezdésében említettek szerint az érintett országok vonatkozásában a kár megszüntetéséhez szükséges szint minden esetben jelentősen meghaladta a minimum 2 %-os küszöbértéket. Az áralákínálás tehát nem egészen azt tükrözi, hogy a piacon tényleges árverseny létezne. Ezenkívül az értékesítési csatornákat és az árak alakulását minden érintett ország vonatkozásában megvizsgálták és azokat - amint az az alábbi táblázatból kiderül - hasonlónak találták. Az érintett országok behozatali árai csökkenő tendenciát mutattak és a vizsgálati időszakban az uniós gazdasági ágazat átlagáraihoz képest különösen alacsonyak voltak.
Az Eurostat adatain alapuló behozatal (kiigazítva oly módon, hogy az adatok csak az érintett termékre vonatkoznak)
2007
2008
2009
Vizsgálati időszak
Átlagár EUR/tonnában (Malajzia)
911
944
799
857
Index: 2007 = 100
100
104
88
94
Éves Δ %
3,6
-15,4
7,3
Átlagár EUR/tonnában (Indonézia)
996
1 169
899
912
Index: 2007 = 100
100
117
90
92
Éves Δ %
17,3
-23,1
1,4
Átlagár EUR/tonnában (India)
997
1 141
897
915
Index: 2007 = 100
100
114
90
92
Éves Δ %
14,4
-21,4
2,1
(64)
Ennek következtében az ideiglenes rendelet (67)-(70) preambulumbekezdései megerősítést nyertek.
4.2. Az érintett országokból érkező dömpingelt behozatal mennyisége, ára és piaci részesedése
(65)
Az érintett országokból érkező dömpingelt behozatal mennyiségére, árára és piaci részesedésére vonatkozó észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (71)-(73) preambulumbekezdései megerősítést nyertek.
4.3. Áralákínálás
(66)
Egyes felek azt állították, hogy a természetes olajokból és zsírokból, valamint a szintetikus alapanyagokból, például a nyersolajból vagy ásványolajból előállított zsíralkoholok és keverékeik nyersanyagárai eltérnek, ezért a termékkódok tekintetében egy további szempontot is alkalmazni kellett volna annak érdekében, hogy figyelembe lehessen venni a termelési költségekben az eltérő gyártási eljárások miatt megjelenő különbségeket. A termékkódokat azonban az érintett termék fogalommeghatározásába tartozó áruk egyes alkategóriáinak egyedi jellemzői alapján határozták meg és nem az adott áruk árai alapján. Ezenkívül megállapították, hogy a természetes olajokból és zsírokból, valamint a nyersolajból vagy ásványi olajból készült zsíralkoholok és keverékeik alapvető jellemzői között nincs lényeges különbség, a termelési költségekben megjelenő különbség pedig nem indokolja a termékkódok alapján történő megkülönböztetést. Ezért ezt az állítást elutasítják.
(67)
Egyes felek azzal érveltek, hogy az érintett országok vonatkozásában az áralákínálás szintjének meghatározására használt, az importár mintegy 3 %-át kitevő behozatal utáni költségek tükrözésére használt adatok nem voltak egyértelműek és ebben az esetben nem voltak megfelelőek. A vizsgálat során ellenőrzött információk azonban azt bizonyították, hogy az importáló feleknek, azaz az importőröknek és a felhasználóknak a behozatal után ezt az összeget kellett megfizetniük ahhoz, hogy az érintett termék az uniós piacon szabad forgalomba kerülhessen. A felek ezenkívül nem terjesztettek be semmilyen arra vonatkozó bizonyítékot, hogy a behozatal utáni költségek ebben az esetben helytelenül lettek volna megállapítva. Ezért ezt az állítást elutasították. Ezért az ideiglenes rendelet (74) és (75) preambulumbekezdéseiben említett, áralákínálás megállapítására alkalmazott módszer megerősítést nyert.
5. Az uniós gazdasági ágazat gazdasági helyzete
5.1. Előzetes megjegyzések
(68)
A Bizottság az (58) preambulumbekezdésben említett tulajdonosváltozás ellenére úgy ítélte meg, hogy azt a panaszt később visszavonó panaszost, amely az adatokat szolgáltatta, és amely adatokat a panaszos telephelyén a Bizottság ellenőrzött, nem kellene a kárelemzésből automatikusan kizárni, hiszen termelése továbbra is az uniós termelés részét képezi.
(69)
Egyes felek azzal érveltek, hogy az uniós gazdasági ágazat által szolgáltatott egyes adatokat, különösen azokat, amelyek az Indiából, Malajziából és Indonéziából származó érintett termékek vásárlására vonatkoztak, a kárelemzésből és a kárkülönbözet kiszámításából ki kellene zárni, mivel az ezekkel a vásárlásokkal összefüggő bármilyen feltételezett kár az uniós gazdasági ágazat által önmagának okozott kár lenne. Az ideiglenes rendelet (63) preambulumbekezdésében említettek szerint azonban ezekre a vásárlásokra főleg amiatt került sor, hogy az egyik gyártó az egyik gyártelepét bezárta. Ezek a vásárlások ezenkívül a panaszosok össztermeléséhez viszonyítva nem voltak számottevőek. Ezért nem volt olyan kényszerítő ok, amely miatt az említett gyártók vásárlásait a kárelemzésből vagy a kár megszüntetéséhez szükséges szint meghatározásából ki kellett volna zárni.
(70)
Ezért az ideiglenes rendelet (76) preambulumbekezdésében foglalt előzetes megjegyzések megerősítést nyertek.
5.2. Termelés, termelési kapacitás és kapacitáskihasználás; Értékesítés és piaci részesedés
(71)
A termeléssel, termelési kapacitással, kapacitáskihasználással, értékesítéssel és az uniós gazdasági ágazat piaci részesedésével kapcsolatos észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (77)-(81) preambulumbekezdései megerősítést nyertek.
5.3. Az uniós gazdasági ágazat átlagos egységárai
(72)
A Bizottság az ideiglenes rendelet közzétételét követően úgy találta, hogy az uniós gazdasági ágazat átlagos egységárai esetében egy elírás miatt helyesbítéseket kell végrehajtani. Az alábbi táblázat az uniós gazdasági ágazat egységárainak a figyelembe vett időszakra vonatkozó módosított tendenciáit mutatja be.
Egységár, független vevők részére történt értékesítés mennyisége az Unióban
2007
2008
2009
Vizsgálati időszak
Index: 2007 = 100
100
123
102
96
Éves Δ %
22,6 %
-16,9 %
-5,3 %
Forrás: kitöltött kérdőívek
(73)
Az ideiglenes rendelet (84) preambulumbekezdésében említettekkel ellentétben az uniós gazdasági ágazat árai a figyelembe vett időszak során 4 %-kal estek vissza. 2008 és 2009 között jelentős visszaesés történt, és az árak a vizsgálati időszakban tovább csökkentek. Ebben az időszakban az eladási árak 22 %-kal csökkentek. A fenti változás az uniós gazdasági ágazat gazdasági helyzetére vonatkozó következtetést nem befolyásolja, így az uniós gazdasági ágazat átlagos egységáraival kapcsolatos észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (82) és (83) preambulumbekezdései megerősítést nyertek.
5.4. Készletek, foglalkoztatottság, bérek és termelékenység; Nyereségesség, pénzforgalom, beruházások, beruházások megtérülése, illetve tőkebevonási képesség, növekedés és a tényleges dömpingkülönbözet nagysága
(74)
Egyes felek azt állították, hogy az uniós gazdasági ágazat nem szenvedhetett kárt, hiszen az uniós gazdasági ágazatot alkotó vállalatok vertikálisan integráltak és az érintett terméket harmadik országokból importálták. Az importterméket így az előállítási folyamat további szintjein használhatják fel, veszteséges termelésüket pedig értékesíthetik.
(75)
Meg kell jegyezni, hogy egyes dömpingellenes vizsgálatoknál az uniós gazdasági ágazat fogalommeghatározásába tartozó gyártók, például az acélgyártók és a vegyipari termékeket előállító vállalatok további tevékenységet is végeznek, és az általuk gyártott érintett termékek egy része kötött felhasználásra kerül. Mindazonáltal egy ilyen helyzetben az uniós gazdasági ágazatnak okozott jelentős kár esetleges meglétét kizárólag az érintett termék termelése és értékesítése szempontjából vizsgálják. A jelenlegi esetben - az ideiglenes rendelet (77)-(93) preambulumbekezdéseiben ismertetettek szerint - a Bizottság megállapította, hogy az érintett termék kereskedelmével kapcsolatban jelentős károkozás történt. A felek nem szolgáltattak semmiféle bizonyítékot arra, hogy az ezekben a preambulumbekezdésekben ismertetett megállapítások ne lennének helytállóak, és hogy az uniós gazdasági ágazat a vizsgálati időszakban ne szenvedett volna kárt. Ezért ezt az állítást elutasítják.
(76)
Egyes felek azt állították, hogy a panaszosok egyes gyártókapacitásainak megszüntetése téves képet ad az általuk elszenvedett kárról. Azzal érveltek, hogy az uniós kapacitáshoz más uniós gyártók is hozzájárultak, és hogy az uniós gazdasági ágazat kapacitása az új kapacitásokba történő beruházásokkal bővült. Ez aligha jellemző egy kárt szenvedett gazdasági ágazatra. Mások szerint a beruházások mérséklése nem az elszenvedett kárra utal, hanem a termelés Unión kívüli helyszínre történő áthelyezését jelenti.
(77)
A vizsgálat az ideiglenes rendelet (78) preambulumbekezdésében megállapította, hogy az uniós gazdasági ágazat termelési kapacitása 2008-ban 9 %-kal nőtt, majd a vizsgálati időszakban 10 %-kal csökkent. Ez azoknak a döntéseknek az eredménye volt, amelyeket annak érdekében hoztak, hogy felvegyék a versenyt az érintett országokból származó termékekkel, és az ezt követő átmeneti gyárbezárások is a dömpingelt behozatal által gyakorolt nyomás miatt következtek be. A Bizottság a beruházásokkal kapcsolatban az ideiglenes rendelet (89) preambulumbekezdésében megállapította, hogy az uniós gazdasági ágazat által eszközölt beruházások hozzávetőleg 35 %-kal estek vissza a figyelembe vett időszakban. Ez az egyik olyan kármutató, amely alapján a Bizottság az ideiglenes rendelet (92) és (93) preambulumbekezdésében azt a következtetést vonta le, hogy az uniós gazdasági ágazatot a vizsgálati időszakban jelentős kár érte.
(78)
A készletekkel, a foglalkoztatottsággal, a bérekkel és a termelékenységgel, a nyereségességgel, a pénzforgalommal, a beruházásokkal, a beruházások megtérülésével, illetve a tőkebevonási képességgel, a növekedéssel és a tényleges dömpingkülönbözet nagyságával kapcsolatos egyéb észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (85)-(91) preambulumbekezdései megerősítést nyertek.
5.5. A vizsgálati időszak utáni fejlemények
(79)
Egyes felek azt állították, hogy semmi nem bizonyítja azt, hogy az uniós gazdasági ágazatot jelentős kár érte volna, és az, hogy az eredeti két panaszos egyike elállt a vizsgálat támogatásától azt jelzi, hogy az uniós gazdasági ágazat nem is szenvedett semmiféle kárt. Azzal is érveltek, hogy a kármutatók a fennmaradó másik panaszos esetében nem utalnak kárra.
(80)
Meg kell jegyezni, hogy a szóban forgó vállalat nem ellenezte a vizsgálatot, hanem semleges álláspontra helyezkedett. Ezért az (57) preambulumbekezdésben kifejtettek szerint a Bizottság továbbra is úgy ítéli meg, hogy mindkét uniós gyártót az uniós gazdasági ágazat részének kell tekinteni.
(81)
A felek azt állították, hogy a vizsgálat utáni időszakban az árak számottevően emelkedtek, és ezek az áremelkedések azonnali nyereséget eredményeznek a panaszosok számára, akik a 2010-2011-es időszakra vonatkozó, közzétett kimutatásaikban maguk is jobb eredményekről számoltak be.
(82)
Egyes felek ragaszkodtak ahhoz a véleményükhöz, hogy az uniós gazdasági ágazat helyzete a vizsgálatot követő időszakban jelentősen javult, hiszen egyes vállalatok az Unióban új létesítményeket kívántak létrehozni. A felek azt is állították, hogy az importárak legutóbbi emelkedésére tekintettel az intézkedéseket fel kellene függeszteni, vagy minimális importárat kellene előírni.
(83)
A Bizottság a vizsgálati időszakot követő eseményeket a dömpingellenes vizsgálat során rendszerint nem veszi figyelembe. A felek ezenkívül nem szolgáltattak semmiféle bizonyítékot arra vonatkozóan, hogy a vizsgálat utáni események nyilvánvalóak, kétségbevonhatatlanok és tartósak. A végleges intézkedések felfüggesztéséről akkor lehet dönteni, ha a vizsgálatot követő időszak fejleményei tartósan fennállnak.
(84)
A Bizottság a minimális importár előírását illetően úgy ítéli meg, hogy - a (123)-(126) preambulumbekezdésben foglalt indokolás miatt - a jelenlegi körülmények azt nem indokolják. Ezért valamennyi fenti állítást elutasítják.
6. A károkozásra vonatkozó következtetések
(85)
A vizsgálat során megerősítést nyert, hogy a figyelembe vett időszakban az uniós gazdasági ágazatra vonatkozó legtöbb kármutató csökkenő tendenciát mutatott. A fentiek alapján az ideiglenes rendelet (92) és (93) preambulumbekezdésében foglalt következtetés, miszerint az uniós gazdasági ágazatot a vizsgálati időszakban jelentős kár érte, megerősítést nyert.
E. OKOZATI ÖSSZEFÜGGÉS
1. A dömpingelt behozatal hatása
(86)
Az egyik fél véleménye szerint az ideiglenes rendelet (108) preambulumbekezdésében foglalt elemzés nem helytálló, mivel az az uniós fogyasztás általános és folyamatos csökkenését a behozatal növekedésével kapcsolja össze, holott - a fél meglátása szerint - az érintett országokból származó behozatal a fogyasztással összhangban változott.
(87)
Valóban fontos tisztázni, hogy a fogyasztás - az alaprendelet (64)-(66) preambulumbekezdéseiben említettek szerint - a figyelembe vett időszakban összességében 2 %-kal emelkedett. Ez azonban nem változtat azon a tényen, hogy az érintett országokból származó dömpingelt behozatal mennyisége és piaci részesedése a figyelembe vett időszakban összességében jelentős mértékben nőtt (lásd az ideiglenes rendelet (96) preambulumbekezdését), a piac mérete ugyanakkor csaknem változatlan maradt, az uniós gazdasági ágazat pedig, különösen 2009 és a vizsgálati időszak között, jelentős piaci részesedést veszített.
(88)
Egyes felek azzal érveltek, hogy az érintett országokból származó behozatal alakulása nincs összefüggésben az uniós gazdasági ágazat gazdasági helyzetének romlásával, különösen, ami az értékesítési mennyiséget, az értékesítések értéket és a nyereségességet illeti. Véleményük szerint az uniós gazdasági ágazat nyereségessége javult, amikor a behozatal 2008-ban nőtt, és csak ezt követően romlott jelentősen, amikor a behozatal szintje változatlan maradt.
(89)
A vizsgálat a fenti állítással szemben arra mutatott rá, hogy általános összefüggés áll fenn az olcsó dömpingelt behozatal és az uniós gazdasági ágazat által a teljes vizsgálati időszakban elszenvedett kár között (lásd az ideiglenes rendelet (95)-(98) preambulumbekezdéseit). A vizsgálat arra is rámutatott, hogy az uniós gazdasági ágazat helyzete az alacsony árú dömpingelt behozatal fokozódó uniós piaci jelenléte miatt nem javult. Az állítást ezért el kell utasítani.
(90)
A felek azt is állították, hogy az egyes exportáló gyártók által előállított alkoholok különböző típusaitól függően a behozatali tendenciák eltérnek, ezért ezen alkoholok vonatkozásában külön kárelemzést kellene végezni. Ezek a termékkörbe tartozó különböző típusok azonban ugyanazokkal az alapvető jellemzőkkel rendelkeznek. A vizsgálat nem tárt fel jelentős eltéréseket a különböző nyersanyagokból készült zsíralkoholok és keverékeik között. Így ebben az esetben nincs ok arra, hogy a tendenciák vonatkozásában alkoholtípusonként különálló elemzés végezzenek.
(91)
A felek azzal is érveltek, hogy a kárt nem lehet Indiának tulajdonítani, mivel az Indiából származó behozatal a figyelembe vett időszakban nem emelkedett, különösen, ha a panaszosok vásárlásait nem veszik figyelembe. Megállapítást nyert azonban, hogy az Indiából származó behozatal dömpingelt áron került az uniós piacra, és hogy a kárkülönbözet jóval meghaladta a 2 %-os minimális szintet. Ezenkívül - a (63)-(65) preambulumbekezdésben említettek szerint - az összesített értékeléshez szükséges feltételek az érintett országok vonatkozásában fennálltak. Ezért ezt az állítást el kell vetni.
(92)
A felek azzal is érveltek, hogy a károkozást nem lehet azoknak a vállalatoknak a számlájára írni, amelyeknek az ár-alákínálási különbözete negatív volt, illetve ezt az okot figyelembe véve a károkozást teljes egészében az Indonéziából származó behozatalnak tulajdonítani.
(93)
A fenti (63)-(65) preambulumbekezdésekben említettek szerint az érintett behozatalok összesített értékeléséhez szükséges valamennyi feltétel fennállt. Ennek megfelelően az érintett országokból származó olcsó dömpingelt behozatalok uniós gazdasági ágazatra gyakorolt hatásait a kárelemzés és a kár okainak megállapítása érdekében együttesen értékelték. Ezenkívül az áralákínálás hiánya nem zárta ki az uniós gazdasági ágazatnak okozott jelentős kár meglétét. Az ideiglenes rendelet (124)-(127) preambulumbekezdéseiben említettek szerint megállapítást nyert, hogy az uniós gazdasági ágazat értékesítési ára nem volt elegendő ahhoz, hogy az ágazat a valamennyi termelési költségét fedezze és olyan méltányos haszonkulcsot érjen el, amit a vizsgálati időszakban a dömpingelt behozatal nélkül elérhetett volna. Ezért ezt az állítást elutasítják.
(94)
A dömpingelt behozatal hatásaival kapcsolatos egyéb észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (95)-(98) preambulumbekezdései megerősítést nyertek.
2. Az egyéb tényezők hatásai
(95)
Számos fél azzal érvelt, hogy az uniós gazdasági ágazatot ért kárért a pénzügyi válság a felelős, mivel az ágazatot akkor érte a legnagyobb kár, amikor az érintett országokból származó behozatal stabilizálódott. A felek azt is megemlítették, hogy az uniós gazdasági ágazat nyereségességének csökkenése hasonló volt a többi vegyipari vállalat esetében megfigyelt csökkenéshez.
(96)
A válság szerepet játszott az uniós gazdasági ágazat teljesítményének alakulásában. A kármutatók, például a kapacitáskihasználás és az értékesítési mennyiség tendenciái arról árulkodnak, hogy az uniós gazdasági ágazat helyzete a válsággal együtt romlott és a piac élénkülésével némiképp javult. A vizsgálat azonban rámutatott arra, hogy ez a javulás nem volt elengedő ahhoz, hogy az uniós gazdasági ágazat gazdasági helyzete rendeződjön, mivel az meg sem közelíti azt a szintet, ahol a figyelembe vett időszak elején állt. Ezenkívül a (89) preambulumbekezdésben említettek szerint éppen a pénzügyi válság kezdete előtti 2008-as év volt az az év, amikor az érintett országokból származó dömpingelt behozatal a leginkább megnőtt és az uniós gazdasági ágazat értékesítési mennyisége a legjobban visszaesett. Ezt az évet követően az uniós gazdasági ágazat már nem tudott helyreállni, a dömpingelt behozatal pedig továbbra is hatalmas mennyiségben van jelen az uniós piacon. Egyéb tényezőktől függetlenül a fenti okok miatt egyértelmű, hogy a dömpingelt behozatal nagymértékben hozzájárult az uniós gazdasági ágazat által a vizsgálati időszakban elszenvedett kárhoz. Ezért ezt az állítást elutasítják.
(97)
Számos fél továbbá azt állította, hogy az uniós gazdasági ágazat által elszenvedett állítólagos kár valódi oka a többi harmadik országból származó behozatal, a kereslet csökkenése, a nyersanyagárak emelkedése, az alapanyagokhoz való hozzáférés nehézségei, az uniós gazdasági ágazat által hozott rossz stratégiai döntések, az értékesítési piacon tapasztalható versenykényszer, a kötött felhasználásra kerülő érintett termékek termelésének csökkenése, a piaci feltételek általános változása és az uniós piacon fennálló versenyhelyzet között keresendő.
(98)
Érdemes megemlíteni, hogy az előbb említett felek az állításaikat nem tudták alátámasztani és nem tudták bizonyítani, hogy az érintett országokból származó olcsó, dömpingelt behozatalon kívüli egyéb tényezők megszüntetnék az uniós gazdasági ágazat által elszenvedett kár és a dömpingelt behozatal között fennálló okozati összefüggést.
(99)
Egyes felek azt állították, hogy a Bizottság nem elemezte az elágazó láncú zsíralkoholok és keverékeik értékesítésének az uniós gazdaság által előállított érintett termékek értékesítésére, valamint az uniós gazdasági ágazat gazdasági helyzetére gyakorolt esetleges hatásait. A vizsgálat a (8)-(12) preambulumbekezdésekben meghatározott termékekre irányult, és egyik fél sem szolgáltatott olyan megbízható adatokat, amelyek alapján megállapítható lett volna, hogy az elágazó láncú zsíralkoholok és keverékeik esetleg kedvezőtlenül befolyásolták az uniós gazdasági ágazat gazdasági helyzetét. Ezért ezt az állítást elutasítják.
(100)
Az egyéb tényezők hatásaival kapcsolatos észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (99)-(106) preambulumbekezdései megerősítést nyertek.
3. Az okozati összefüggésre vonatkozó következtetés
(101)
A vizsgálat nem állapított meg az érintett országokból származó olcsó, dömpingelt behozatalon kívül egyéb olyan tényezőket, amelyek megszüntetnék az uniós gazdasági ágazat által elszenvedett kár és a dömpingelt behozatal között fennálló okozati összefüggést.
(102)
Az okozati összefüggésre vonatkozó következtetéssel kapcsolatos észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (107)-(110) preambulumbekezdései megerősítést nyertek.
F. AZ UNIÓS ÉRDEK
1. Az uniós gazdasági ágazat
(103)
Az uniós gazdasági ágazat érdekére vonatkozó észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (112)-(113) preambulumbekezdései megerősítést nyertek.
2. Importőrök
(104)
Az importőrök érdekeire vonatkozó észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (115)-(116) preambulumbekezdései megerősítést nyertek.
3. Felhasználók
(105)
Emlékeztetni kell arra, hogy a vizsgálat a dömpingellenes intézkedések uniós fogyasztókra gyakorolt esetleges hatásainak felmérése érdekében elsősorban az ideiglenes szakaszban ellenőrzött öt nagy felhasználó vállalat által szolgáltatott összesített adatokra támaszkodott.
(106)
A Bizottság ezek alapján ideiglenesen megállapította, hogy az érintett termék e csoport termelési költségeiből jelentős részt, a végterméktől függően 10-20 %-ot tesz ki. Az adatokat azonban újra áttekintették és az új számítások, valamint a javított számadatok szerint ez a tartomány 15-25 % között mozog. Hasonlóképpen az érintett terméket használó tevékenységek átlagos haszonkulcsa az ellenőrzött öt vállalatból álló csoport esetében 6 % volt, míg az új számítások szerint ez az átlagos haszonkulcs magasabb, mintegy 7,5 %. Végezetül az érintett terméket használó tevékenységek összes üzleti tevékenységből való átlagos részesedését szintén helyesbítették. Ezt ideiglenesen 22 %-ban határozták meg, míg az új számítások szerint 25 %-os szintet állapítottak meg.
(107)
Az ideiglenes rendelet közzétételét követően számos felhasználó reagált és tett észrevételt a végleges nyilvánosságra hozatalt illetően. Vitatták az ideiglenes rendelet (118) preambulumbekezdésében említett öt felhasználó vállalat kiválasztását és azzal érveltek, hogy az intézkedések felhasználó gazdasági ágazatra gyakorolt esetleges hatásainak felmérésére használt adatok nem voltak áttekinthetőek, a kiválasztott csoport adatai nem voltak reprezentatívak és a csoport létszáma túl alacsony volt. Véleményük szerint az elemzés során a vizsgálattal együttműködő valamennyi felhasználótól származó adatot fel kellene használni.
(108)
Az ideiglenes rendelet (117) és (118) preambulumbekezdéseiben említettek szerint azonban a 21 együttműködő felhasználó az érintett termék összes uniós behozatalának mintegy 25 %-át képviselte a vizsgálati időszakban, míg a felhasználók érdekeinek megállapítása céljából figyelembe vett öt vállalat ezeknek a vásárlásoknak hozzávetőleg a 18 %-át, és az együttműködő felhasználók 72 %-át tette ki. Amellett, hogy ez az öt felhasználó vállalat az érintett termék behozatali mennyiségét tekintve reprezentatív, a felhasználó ipar különböző üzleti ágazatait is nagyon jól képviselte. Az öt ellenőrzött vállalat valóban heterogén csoport, amelybe nem csak az első felhasználó-gyártók, azaz a felületaktív anyagokat gyártó vállalatok tartoznak, hanem a felületaktív anyagokat felhasználók és a lánc további szakaszaiban lévő felhasználók is.
(109)
Mindazonáltal egy szélesebb körű elemzésre is sor került, amely során az együttműködő felhasználók által szolgáltatott valamennyi adatot figyelembe vették. Külön elemzést végeztek arra vonatkozóan, hogy a dömpingellenes vámok milyen hatással lennének a felületaktív anyagokat gyártó vállalatokra mint különálló csoportra, hiszen az intézkedések elrendelése leginkább ezt a csoportot érintheti. Egy másik külön elemzésre is sor került a felhasználók azon csoportja esetében, amely a vizsgálatban együttműködő valamennyi egyéb felhasználó vállalatot foglalta magában.
(110)
Szimulációkat végeztek annak megállapítására, hogy a zsíralkoholok és keverékeik behozatalára kivetett átlagosan 5 %-os vám milyen hatással lenne az összes együttműködő felhasználóra, illetve a két különálló csoportra. A szimuláció eredménye azt mutatta, hogy ez az átlagos vámtétel az érintett terméket felhasználó üzletágak összes termelési költségét valamennyi felhasználó esetében végső soron 0,09 %-kal befolyásolná, míg ugyanez a vámtétel az érintett termék felhasználásával készült downstream termékek költségeit a felületaktív anyagokat gyártó vállalatok esetében 0,05 %-kal, a másik vállalatcsoport esetében pedig hozzávetőleg 0,29 %-kal módosítaná.
(111)
Az elemzés arra is rámutatott, hogy a felületaktív anyagokat gyártó vállalatok a vizsgált terméket használó ágazatokban alacsonyabb haszonkulcsot tudtak elérni, az vizsgált termék érintett országokból történő behozatala azonban a vizsgálati időszakban a csoport összes vásárlásainak mindössze 2,6 %-át tette ki. Ezenkívül a zsíralkoholokat és keverékeiket használó felületaktív anyagok üzletágának részesedése a vállalatok teljes forgalmából mindössze 24 %. Ezért még egy 5 %-os átlagos dömpingellenes vám alkalmazásának sem lenne végső soron számottevő hatása a vizsgált terméket is magában foglaló termékek előállítási költségeire, a vállalatok teljes nyereségességét pedig ez elhanyagolható mértékben befolyásolná.
(112)
A felületaktív anyagokat előállító egyes gyártók mindazonáltal azzal érveltek, hogy a dömpingellenes vámok miatt nem vásárolhatnának szabadon alapanyagot, ami torzítaná a piaci szegmensüket.
(113)
Az ideiglenes rendelet (120) preambulumbekezdésében említettek szerint a dömpingellenes vámok mértéke és a felhasználó iparra, valamint az értékesítési piacra gyakorolt hatása nem gördít súlyos akadályokat az érintett termék behozatala elé. A vizsgálat megerősítette, hogy a végleges dömpingellenes vámok az értékesítési piacot nem torzítanák. A felületaktív anyagokat előállító gyártóknak ugyanakkor nem okozna nehézséget ezt a meglehetősen kismértékű költségnövekedést a termékek végső áraiban érvényesíteni. Ezért az arra vonatkozó állításokat, hogy a dömpingellenes vámok az értékesítési piacon torzulásokat idéznének elő, elutasítják.
(114)
A végleges megállapítások nyilvánosságra hozatala után néhány felhasználó azt állította, hogy az uniós gyártók nem értékesítettek részükre termékeket, és hogy kevés alternatív szállító van. Az ideiglenes rendelet (120) preambulumbekezdésében említettek szerint azonban a javasolt intézkedések viszonylag alacsony szintje nem zárhatja ki az érintett termék behozatalát. Ezen kívül az uniós gyártók az érintett időszakban nem használták ki teljes kapacitásukat. Továbbá más harmadik országokból is lehet importálni, amelyekre nem vonatkoznak intézkedések, és a világ többi részéből származó zsíralkoholok és keverékeik importálásával kapcsolatos Eurostat-adatok a vizsgálati időszak után azt mutatják, hogy ezen importok nőnek, ami arra utal, hogy a kínálat hiányának állítólagos kockázata megalapozatlan. Ezért ezt az állítást elutasították.
(115)
Néhány felhasználói szövetség, amely elmulasztotta magát az eljárás megindításáról szóló értesítés 5.3. pontjában említett határidőn belül megnevezni, azt állította, hogy - különösen az intézkedéseknek a kis- és középvállalkozásokra és adott ágazatokra gyakorolt hatásaival kapcsolatos - nézetei nem tükröződnek az uniós érdek értékelésében. Meg kell azonban jegyezni, hogy a vizsgálatban az e szövetségek által felvetett összes észrevétel figyelembe lett véve. Ezen kívül a (109) preambulumbekezdésben említetteknek megfelelő az uniós érdek értékelése figyelembe vette az együttműködő felhasználók által benyújtott összes információt. Ezért ez az állítás elutasíttatott.
(116)
Egyes felek állítása szerint a bevezetendő intézkedések időtartamát legföljebb két évre kellene korlátozni. Az alaprendelet szerint végleges dömpingellenes intézkedést rendesen öt évre kell bevezetni. Mivel az alaprendelet 11. cikkének (1) bekezdésében előírtak szerint egyik fél sem mutatta be, hogy két év elegendő lenne a kárt okozó dömping ellensúlyozására, szemlátomást nincs érvényes ok az intézkedések hosszának rendes időtartamától való eltérésre. Ezért ez az állítás elutasíttatott.
(117)
A felhasználók érdekeivel kapcsolatos egyéb észrevételek hiányában megerősítést nyert, hogy az érintett termék behozatalára vonatkozó végleges intézkedések elrendelése nem lenne ellentétes az Unió érdekeivel, ezért az ideiglenes rendelet (117)-(121) preambulumbekezdése megerősítést nyert.
4. Az uniós érdekre vonatkozó következtetés
(118)
A fentiek alapján az ideiglenes rendelet (122) preambulumbekezdésében foglalt következtetés megerősítést nyert. Nincs kényszerítő ok az érintett országokból származó zsíralkoholok és keverékeik behozatalára vonatkozó végleges dömpingellenes intézkedések elrendelésével szemben.
G. VÉGLEGES DÖMPINGELLENES INTÉZKEDÉSEK
1. A kár megszüntetéséhez szükséges szint
(119)
Emlékeztetni kell arra, hogy az előirányzott nyereség kiszámításához az ideiglenes szakaszban alkalmazott haszonkulcs 7,7 % volt. A panaszosok azzal érveltek, hogy 15 %-os előirányzott nyereség megfelelőbb lenne. Ezzel kapcsolatban azonban meg kell jegyezni, hogy nem szolgáltattak semmilyen ellenőrizhető bizonyítékot annak alátámasztására, hogy az előirányzott nyereség túl alacsony lett volna. Ezért a Bizottság az ideiglenes 7,7 %-os előirányzott nyereség megerősítését javasolja, amely a panaszos teljes alkohol-üzletágának az olcsó, dömpingelt behozatal beáramlása előtti utolsó nyereséges évében elért haszonkulcsán alapul.
(120)
Néhányan azt állították, hogy a 7,7 %-os kulcs túl magas, tehát nem reális. A kár megszüntetéséhez szükséges szint meghatározásához egy alacsonyabb, 3-5 % közötti haszonkulcs alkalmazását javasolták. Ezt az állítást azonban semmiféle olyan bizonyítékkal nem támasztották alá, amely azt igazolta volna, hogy a javasolt nyereséget el lehetne érni, ha az uniós piacon nem lenne jelen a dömpingelt behozatal, így a javaslatot elutasították.
(121)
Egyes felek azt állították, hogy a Bizottság tévesen az áron aluli értékesítés alapján határozta meg a kár megszüntetéséhez szükséges szintet, holott az ár-alákínálási különbséget kellett volna alkalmaznia. A Bizottság ebben az esetben úgy ítélte meg, hogy az ár-alákínálási különbség a kár megszüntetéséhez szükséges szint meghatározásához nem lenne megfelelő alap, mivel az nem tükrözné azt az árszintet, amelyet az uniós piacon jelenlévő dömpingelt behozatal hiányában el lehetett volna érni. Ezért ezt a kérelmet elutasították.
(122)
A fentiek alapján az ideiglenes rendelet (127) preambulumbekezdésében foglalt vámfizetés előtti, uniós határparitáson számított CIF-ár százalékában kifejezett ideiglenes kárkülönbözet megerősíthető.
2. Végleges intézkedések
2.1. A végleges intézkedések formája
(123)
A (79)-(84) preambulumbekezdésben említettek szerint egyes felek többek között azt állították, hogy a jelenlegi intézkedéseket fel kellene függeszteni, mivel az érintett termék árának az uniós piacon való emelkedésével kapcsolatos, vizsgálati időszak utáni események nyilvánvalóak, kétségbevonhatatlanok és tartósak voltak. Azzal is érveltek, hogy a végleges intézkedéseket nem értékvám, hanem minimális importár formájában kell bevezetni.
(124)
A Bizottság azonban úgy véli, hogy ebben a konkrét esetben a körülmények nem indokolják a minimális importár bevezetését. Az intézkedés e formáját könnyen ki lehet játszani az érintett termék jellege, és a szóban forgó exportőrök összetett vállalatszerkezete miatt.
(125)
Azonban igaz, hogy az érintett termék piacán bizonyos mértékű árérzékenység tapasztalható, és ezért indokolt lenne a végleges intézkedések uniós felhasználóira gyakorolt hatásának minimalizálása arra az esetre, ha jelentősen megnő az érintett termék ára. Ezért a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a végleges intézkedéseket értékvám helyett egyedi vám formájában kell meghatározni.
(126)
Az ilyen formájú intézkedések várhatóan bizonyos mértékben korlátozzák majd a felhasználókra gyakorolt túlzott negatív hatást, ha az árak jelentősen és hirtelen növekednek. Másrészt, ha az árak csökkennének, az egyedi vámok biztosítanák az uniós gyártók megfelelő védelmét. Az egyedi vámok az együttműködő vállalatok vizsgálati időszakban történő, uniós exportjainak CIF-értékein alapulnak, a havi átváltási árfolyamok használatával EUR-ra átváltva, a dömping- és kárkülönbözet szintje közül az alacsonyabbal megszorozva, az alacsonyabb vám szabályával összhangban.
(127)
Ezzel kapcsolatban két exportáló gyártó azt állította, hogy a havi átlagos átváltási árfolyamok helyett az éves átlagos átváltási árfolyamokat kellene használni. Azonban meg kell jegyezni, hogy a szokásos gyakorlattal összhangban a dömpingellenes vizsgálatokban a valutaátváltásokat mindig a havi átváltási árfolyamok használatával végzik. Ez vonatkozott a szóban forgó vizsgálatra is. Ezért az állítást elutasították.
(128)
A panaszos azt állította, hogy az egyedi vámok megállapításánál a zsíralkoholok és keverékeik jelenlegi árait kellett volna alkalmazni, nem pedig a vizsgálati időszak CIF-értékeit. Megjegyzendő, hogy az egyedi vámokat a vizsgálati időszakra kiszámított dömping és kár alapján állapítják meg. Nem merült fel megalapozott érv amellett, hogy az egyedi vámok kiszámítása ebben az esetben a vizsgálati időszak utáni időszakra alapuljon. Ez az állítás ezért elutasíttatott.
2.2. A végleges intézkedések bevezetése
(129)
Az ideiglenes intézkedések közzétételét követően jelentkezett egy potenciális exportáló gyártó és azt állította, hogy a maradványvámot nem az Indonézia vonatkozásában megállapított legmagasabb dömpingkülönbözet, hanem a kivetett legmagasabb vám szintjén kellene meghatározni. A kisebb vámtétel szabályát alkalmazva azonban a maradványvámot a maradvány dömpingkülönbözet vagy a maradvány kárkülönbözet szintjén kell megállapítani. Ezért az állítást elutasították.
(130)
A fentiek alapján és az alaprendelet 9. cikkének (4) bekezdésével összhangban az érintett termékek behozatalára - a kisebb vámtétel szabályával összhangban - a dömping és a kárkülönbözet szintje közül az alacsonyabbat figyelembe véve végleges dömpingellenes intézkedéseket kell elrendelni.
(131)
Az alapvető tényekről és szempontokról, amelyek a végleges dömpingellenes vámok elrendelésére irányuló javaslathoz vezettek, minden felet tájékoztattak. Egyúttal olyan határidőt biztosítottak a felek számára, amelyen belül a végleges tájékoztatást követően ismertethették álláspontjukat. A felek észrevételeit megfelelően mérlegelték és indokolt esetben a megállapításokat ezeknek megfelelően módosították.
(132)
A javasolt végleges dömpingellenes vámok a következők:
Ország
Vállalat
Dömpingellenes vám végleges mértéke (EUR/tonna, nettó)
India
VVF Limited
46,98
Minden más vállalat
86,99
Indonézia
P.T. Musim Mas
45,63
Minden más vállalat
80,34
Malajzia
KL-Kepong Oleomas Sdn.Bhd.
35,19
Emery Oleochemicals (M) Sdn. Bhd.
61,01
Fatty Chemical Malaysia Sdn. Bhd
51,07
Minden más vállalat
61,01
(133)
Az ebben a rendeletben meghatározott és az egyes vállalatokra vonatkozó dömpingellenes vámtételek kizárólag az e vállalatok, így a konkrétan említett jogalanyok által gyártott érintett termékek behozatalára alkalmazandók. Semmilyen más, az e rendeletben név és cím feltüntetésével meg nem nevezett vállalat - köztük a konkrétan említett vállalatokhoz kapcsolódó szervezetek - által gyártott behozott termék nem részesülhet e vámtételek előnyeiből; azokra a „minden más vállalatra” alkalmazandó vámot kell kivetni.
(134)
A vállalatspecifikus dömpingellenes vámtételek alkalmazására irányuló kérelmeket (például a jogalany nevében bekövetkezett változást követően, illetve új gyártási vagy értékesítési egységek létrehozását követően) a Bizottsághoz kell benyújtani (10), és mellékelni kell hozzá minden vonatkozó információt, különös tekintettel a vállalatnak a gyártáshoz, a belföldi értékesítéshez és az exportértékesítésekhez kapcsolódó olyan tevékenységeiben bekövetkezett változásokra, amelyek például névváltozással vagy a gyártási és értékesítési egységekben bekövetkezett változással függenek össze. Adott esetben a rendeletet ennek megfelelően módosítják az egyedi dömpingellenes vámtételekben részesülő vállalatok listájának aktualizálásával.
3. Kötelezettségvállalások
(135)
Egy indiai és egy malajziai exportáló gyártó, a kapcsolatban álló importőrrel együtt, az alaprendelet 8. cikke (1) bekezdésével összhangban árra vonatkozó kötelezettségvállalást ajánlott. Mindkét kötelezettségvállalási ajánlat számos (a kémiai specifikáció alapján meghatározott) termékcsoportot tartalmazott, minden csoportra más minimális importár vonatkozott, a malajziai exportőr esetében a csoportok ára közötti különbségek elérték a 25 %-ot, az indiai exportőr esetében pedig a 100 %-ot. Ezen kívül, az árak az egyes csoportokon belül 20 %-os szórást mutattak, így jelentős a keresztkompenzáció kockázata. Az is megállapítást nyert, hogy az indiai exportőr ajánlata nem nyújtott megoldást az érintett termék áringadozására. További keresztkompenzációs kockázatokra derült fény a malajziai exportőrrel és a kapcsolatban álló uniós importőrével kapcsolatban, aki nem csak a malajziai exportőrtől szerezte be az érintett terméket, hanem más gyártóktól is. Végül, a vámhatóságnak nehéz lenne megállapítania a termék kémiai specifikációját egyéni elemzés nélkül, így az ellenőrzés rendkívül nehéz, sőt megvalósíthatatlan. Ezért a kötelezettségvállalási ajánlatokat elutasították. Az intézkedések formájának megváltoztatására irányuló javaslatot követően az egyik exportáló gyártó módosított kötelezettségvállalási ajánlatán: az összes termékcsoportra egy átlagos minimális importárat javasolt, és azt állította, hogy a kereszkompenzáció kockázata így már nem áll fönn. A másik exportáló gyártó egyszerűen fenntartotta ajánlatát. Mindazonáltal a terméktípusok száma és a köztük lévő árkülönbségek miatt az intézkedések eredményességét a minimális importár teljes egészében veszélybe sodorhatná. Ezen túlmenően, mint feljebb már fel lett vázolva, a vállalatok és ajánlataik szerkezete továbbra is akadályozza a kötelezettségvállalás elfogadását. Az egyik exportőr által javasolt beszámolási és árrendszer nem orvosolja ezeket az aggályokat, ráadásul rendkívül nehézkessé - akár elvégezhetetlenné is - tenné a figyelemmel kísérést. Következésképpen a kötelezettségvállalási ajánlásokat nem lehetett elfogadni.
4. Az ideiglenes vámok végleges beszedése
(136)
Tekintettel a megállapított dömpingkülönbözetek nagyságára, és az uniós gazdasági ágazatnak okozott kár mértékének fényében, szükségesnek tekinthető, hogy az ideiglenes rendelettel kivetett ideiglenes dömpingellenes vámok formájában biztosított összegeket az e rendelettel kivetett végleges vámok összegének mértékéig véglegesen beszedjék. Mivel a végleges vámok alacsonyabbak, mint az ideiglenes vámok, az ideiglenesen biztosított összegeknek a végleges dömpingellenes vámokon felüli részét elengedik,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
1. cikk
(1) A következő termékek behozatalára végleges dömpingellenes vámot kell kivetni: a C8, C10, C12, C14, C16 vagy C18 hosszúságú szénhidrogénláncokat tartalmazó telített zsíralkoholok (az elágazó láncú izomereket kivéve), beleértve a telített egységes zsíralkoholokat (a továbbiakban: egységes frakciók), valamint a döntő részben C6-C8, C6-C10, C8-C10, C10-C12 hosszúságú szénhidrogénláncokat tartalmazó keverékeket (általános megnevezésük: C8-C10 keverék), a döntő részben C12-C14, C12-C16, C12-C18, C14-C16 hosszúságú szénhidrogénláncokat tartalmazó keverékeket (általános megnevezésük: C12-C14 keverék), valamint a döntő részben C16-C18 hosszúságú szénhidrogénláncokat tartalmazó keverékeket, amelyek jelenleg az ex 2905 16 85, a 2905 17 00, az ex 2905 19 00 és az ex 3823 70 00 KN-kód (2905168510, 2905190060, 3823700011 és 3823700091 TARIC-kód) alá tartoznak.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott és az alább felsorolt vállalatok által gyártott termékek dömpingellenes vámtételei a következők:
Ország
Vállalat
Dömpingellenes vám végleges mértéke (EUR/tonna, nettó)
TARIC kiegészítő kód
India
VVF Ltd, Taloja, Maharashtra
46,98
B110
Minden más vállalat
86,99
B999
Indonézia
P.T. Musim Mas, Tanjung Mulia, Medan, Sumatera Utara
45,63
B112
Minden más vállalat
80,34
B999
Malajzia
KL-Kepong Oleomas Sdn Bhd, Pelabuhan Klang, Selangor Darul Ehsan
35,19
B113
Emery Oleochemicals (M) Sdn. Bhd., Kuala Langat, Selangor
61,01
B114
Fatty Chemical Malaysia Sdn. Bhd. Prai, Penang
51,07
B117
Minden más vállalat
61,01
B999
(3) Azokban az esetekben, amikor az áruk szabad forgalomba bocsátásuk előtt megsérülnek, és így a vámérték megállapításához a ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő árat a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló 2913/92/EGK tanácsi rendelet végrehajtására vonatkozó rendelkezések megállapításáról szóló, 1993. július 2-i 2454/93/EGK bizottsági rendelet (11) 145. cikke szerint kiigazítják, a dömpingellenes vámnak a fent meghatározott mennyiségek alapján kiszámított összegét a ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő ár kiigazításához használt százalékkal csökkentik.
(4) Eltérő rendelkezés hiányában a vámtételekre vonatkozó hatályos rendelkezéseket kell alkalmazni.
2. cikk
A 446/2011/EU rendelet alapján ideiglenes dömpingellenes vámtételek formájában biztosított összegeket véglegesen be kell szedni. A biztosított összegeknek a végleges dömpingellenes vámtételen felüli részét el kell engedni.
3. cikk
Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való közzététele utáni napon lép hatályba.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Brüsszelben, 2011. november 8-án.