KOMMISSIONENS AFGØRELSE
af 26. januar 2011
om Tysklands statsstøtte C 7/10 (ex CP 250/09 og NN 5/10) Fremskrivning af skattemæssige underskud (»Sanierungsklausel«)
(meddelt under nummer K(2011) 275)
(Kun den tyske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2011/527/EU)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Union og traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), særlig artikel 108, stk. 2, første afsnit (1),
under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),
efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler (2), og
ud fra følgende betragtninger:
1. SAGSFORLØB
(1)
Ved breve af 5. august 2009 og 30. september 2009 anmodede Kommissionen Tyskland om oplysninger om § 8c i Körperschaftsteuergesetz (lov om selskabsskat, i det følgende »KStG«). De tyske myndigheder besvarede anmodningerne ved brev af 20. august 2009 og 5. november 2009. Ved beslutning af 24. februar 2010 indledte Kommissionen den formelle undersøgelsesprocedure efter artikel 108, stk. 2, i TEUF vedrørende støtten.
(2)
Kommissionens beslutning om at indlede proceduren blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (3). Samtidig blev de interesserede parter opfordret til at fremsende bemærkninger.
(3)
De tyske myndigheder fremsendte derpå deres brev af 9. april 2010.
(4)
Henholdsvis den 9. april og 3. juni 2010 fandt der to møder sted i Bruxelles med repræsentanter for Tyskland. Tyskland fremsendte yderligere oplysninger den 2. juli 2010. Kommissionen har ikke modtaget bemærkninger fra interesserede parter.
2. BESKRIVELSE AF FORANSTALTNINGEN
2.1. Baggrund
(5)
Virksomhedsbeskatningen i Tyskland foregår i det væsentlige på grundlag af Einkommensteuergesetz (lov om indkomstskat, i det følgende »EStG«) og KStG. I henhold til EStG's § 10d, stk. 2, kan underskud, der er opstået i et skatteår, fremføres, idet underskud på op til et samlet beløb af 1 mio. EUR pr. år kan modregnes i senere års skattepligtige indkomst efter princippet om skatteevne. Denne mulighed for at fremføre underskud har i henhold til KStG's § 8, stk. 1, også virksomheder, der er underlagt selskabsbeskatning.
(6)
Muligheden for at fremføre underskud afstedkom handel med virksomheder, der allerede for længst havde indstillet enhver aktivitet, men som stadig havde fremførte underskud (såkaldte underskudsselskaber (Mantelgesellschaften)).
(7)
For at modvirke en sådan handel med underskudsselskaber begrænsede den tyske lovgiver i 1997 muligheden for at fremføre underskud ved at indføre den såkaldte Mantelkaufregelung (ordning vedrørende handel med underskudsselskaber) i KStG's § 8, stk. 4. Denne ordning begrænsede muligheden for underskudsfremførsel til virksomheder, som var juridisk og økonomisk identiske med den underskudsgivende virksomhed. Den indeholder ganske vist ingen definition af begrebet »økonomisk identisk«, men et negativt og to positive eksempler.
a)
Der foreligger ikke økonomisk identitet, når mere end halvdelen af kapitalandelene i et kapitalselskab overdrages, og kapitalselskabet viderefører eller genoptager aktiviteterne med overvejende nye aktiver.
b)
Der foreligger derimod økonomisk identitet, når tilførslen af nye aktiver alene har til formål at sanere de aktiviteter, der har forårsaget den tilbageværende underskudsfremførsel, og selskabet i de følgende fem år viderefører aktiviteterne i et i økonomisk henseende sammenligneligt omfang.
c)
Der foreligger også økonomisk identitet, når erhververen i stedet for at tilføre nye aktiver dækker underskud hos den underskudsgivende virksomhed.
(8)
De to sidste eksempler blev samlet benævnt »saneringsklausul« (Sanierungsklausel).
(9)
KStG's § 8, stk. 4, blev med virkning fra 1. januar 2008 ophævet ved virksomhedsskattereformloven 2008 (Unternehmensteuerreformgesetz 2008).
(10)
Ved virksomhedsskattereformloven 2008 indførtes også KStG's nye § 8c, stk. 1, der i forhold til KStG's tidligere § 8, stk. 4, i langt højere grad begrænser muligheden for at fremføre overskud i tilfælde af en erhvervelse af kapitalandele. Den nye bestemmelse foreskriver følgende:
a)
Uudnyttede underskud kan ikke længere fradrages, hvis mere end 50 % af den tegnede kapital, af medlemsrettighederne, af andelsrettighederne eller af stemmerettighederne i et selskab overdrages til en erhverver.
b)
Hvis mere end 25 %, men højst 50 %, af den tegnede kapital, af medlemsrettighederne, af andelsrettighederne eller af stemmerettighederne i et selskab overdrages inden for fem år, går uudnyttede underskud tabt i forhold til den procentvise overdragelse af kapitalandele.
(11)
Den nye ordning indeholdt i begyndelsen ingen undtagelse for virksomheder, hvor der samtidig fandt en sanering eller væsentlig ændring af ejerforholdene sted.
(12)
I henhold til de lovbemærkninger, som den tyske Forbundsdag vedtog sammen med virksomhedsskattereformloven 2008, blev KStG's § 8, stk. 4, erstattet af en ny ordning, KStG's § 8c, stk. 1, for at forenkle ordningen (det fremgår af lovbemærkningerne, at den praktiske anvendelse af KStG's § 8, stk. 4, havde givet anledning til talrige vanskelige juridiske spørgsmål) og mere målrettet at forhindre misbrug (4). Lovgiveren var bevidst om, at denne ændring betød, at det ikke længere ville være muligt at fremføre underskud i forbindelse med saneringer af kriseramte virksomheder, der var forbundet med en erhvervelse af kapitalandele. Dette blev imidlertid anset for acceptabelt, da skattemyndighederne i sådanne situationer også uden en udtrykkelig lovbestemmelse kunne eftergive skattekrav ud fra en rimelighedsbetragtning (5).
2.2. Foranstaltningen
(13)
I juni 2009 blev der ved en ændring af KStG's § 8c indført en bestemmelse som KStG's § 8c, stk. 1a, hvorefter der fortsat er mulighed for at fremføre underskud, hvis en kriseramt virksomhed erhverves med henblik på sanering. Denne ændring var en del af Bürgerentlastungsgesetz Krankenversicherung (6). Den nye bestemmelse betegnes ligeledes som saneringsklausul eller (for at adskille den fra den tidligere ordning i KStG's § 8, stk. 4) ny saneringsklausul. Dermed indføres en undtagelse til den begrænsning af underskudsfremførsel, der blev indført ved KStG's § 8c, stk. 1, fra den 1. januar 2008.
(14)
I henhold til KStG's § 8c, stk. 1a, må et selskab også i tilfælde af en erhvervelse af kapitalandele, der er omfattet af KStG's § 8c, stk. 1, fremføre underskud, når følgende betingelser er opfyldt:
a)
Kapitalandelene erhverves med henblik på en sanering af selskabet (7).
b)
Virksomheden er på erhvervelsestidspunktet insolvent eller forgældet eller i risiko for at blive insolvent eller forgældet (8).
c)
De væsentlige virksomhedsstrukturer opretholdes, hvilket forudsætter,
-
at selskabet følger en indgået bedriftsaftale (Betriebsvereinbarung) om opretholdelse af arbejdspladser eller
-
at 80 % af arbejdspladserne (på grundlag af den årlige gennemsnitlige lønsum) opretholdes i de første fem år efter erhvervelsen af kapitalandelene, eller
-
at der inden for tolv måneder tilføres væsentlige aktiver eller eftergives gæld, som stadig har værdi; der foreligger en væsentlig aktivtilførsel, når de nye aktiver svarer til mindst 25 % af aktiverne i det foregående regnskabsår; ydelser fra kapitalselskabet inden for tre år efter tilførslen af nye aktiver mindsker værdien af de tilførte aktiver.
d)
Virksomheden skifter ikke branche inden for fem år efter erhvervelsen af kapitalandele.
e)
Virksomheden havde på tidspunktet for erhvervelsen af kapitalandele ikke indstillet aktiviteterne.
(15)
KStG's § 8c, stk. 1a, trådte i kraft den 10. juli 2009 og gælder med tilbagevirkende kraft fra 1. januar 2008.
(16)
KStG's § 8c, stk. 1a, var oprindeligt kun indført for et begrænset tidsrum indtil den 31. december 2009. Den 22. december 2009 vedtog den tyske Forbundsdag imidlertid inden for rammerne af Wachstumsbeschleunigungsgesetz 2009 (9) en bestemmelse, hvorved den pågældende tidsbegrænsningsklausul blev ophævet i KStG.
(17)
I denne forbindelse bemærkes det, at de overskud, der kan fremføres, kun kan modregnes i overskud i den virksomhed, der skal saneres. Erhververen kan ikke modregne disse underskud i egne overskud.
(18)
Dette gælder endog, når erhververen konsoliderer sin skattegæld på koncernniveau, da KStG's § 15, første punktum, nr. 1, forbyder underskudsfremførsel, når et selskab indgår i sambeskatning (Organschaft) (10).
(19)
I henhold til den tyske selskabsskattelovgivning går sådanne underskud imidlertid ikke tabt; de »indefryses« blot i det kontrollerede selskab (Organgesellschaft) og kan først udnyttes, når virksomheden ikke længere er konsolideret. Der er ikke fastsat nogen frist for underskudsfremførsel for disse »indefrosne« overskud.
(20)
Erhververen begunstiges indirekte af KStG's § 8c, stk. 1a, da den sanerede virksomheds skattebyrde nedsættes, når saneringen er gennemført. Desuden kan erhververen naturligvis indskyde sine aktiviteter helt eller delvist i den erhvervede virksomhed og på denne måde udnytte de fremførte underskud.
2.3. Sammenligning mellem KStG's § 8c, stk. 1a, og KStG's § 8, stk. 4
(21)
Den nye ordning i KStG's § 8c, stk. 1a, adskiller sig fra den tidligere ordning, den ophævede § 8, stk. 4, i KStG, i en vigtig og for den statsstøtteretlige vurdering afgørende henseende.
(22)
I henhold til KStG's § 8c, stk. 1, kan en virksomhed ikke foretage underskudsfremførsel, hvis mere end halvdelen af kapitalandelene overdrages, medmindre saneringsklausulen finder anvendelse. Det er således hovedreglen, at fremførslen af underskud går tabt i forbindelse med en væsentlig ændring af ejerforholdene. Den eksisterende saneringsklausul er derfor en undtagelse fra hovedreglen.
(23)
I henhold til KStG's tidligere § 8, stk. 4, var det hovedreglen, at det fortsat var muligt at fremføre underskud i forbindelse med en væsentlig ændring af ejerforholdene, såfremt der forelå økonomisk identitet med virksomheden. Denne undtagelse havde til formål at forhindre misbrug (f.eks. i form af handel med underskudsselskaber).
3. BESLUTNING OM AT INDLEDE PROCEDURE
(24)
Ved brev af 24. februar 2010 underrettede Kommissionen Tyskland om sin beslutning om at indlede proceduren efter artikel 108, stk. 2, i TEUF vedrørende støtten.
(25)
Kommissionen var af den opfattelse i beslutningen om at indlede proceduren, at KStG's § 8c, stk. 1a, sondrer mellem sunde underskudsgivende virksomheder og (muligvis) insolvente eller forgældede virksomheder, for så vidt som kun sidstnævnte er omfattet heraf. KStG's § 8c, stk. 1a, syntes derfor at udgøre en undtagelse fra referencesystemet, hvorefter begge grupper af virksomheder ikke kan omfattes af en underskudsfremførsel. Da betingelserne i artikel 107, stk. 1, i TEUF tilsyneladende var opfyldt, var det Kommissionens foreløbige opfattelse, at foranstaltningen er selektiv og indebærer statsstøtte. Endelig anførte Kommissionen, at den betvivlede, at foranstaltningen var forenelig med artikel 107, stk. 3, litra b), i TEUF, som fortolket i de midlertidige rammebestemmelser (11) og med artikel 107, stk. 3, litra c), i TEUF, som fortolket i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering (12) og retningslinjerne for regionalstøtte (13).
(26)
Kommissionens beslutning om at indlede proceduren blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (14). Kommissionen opfordrede Tyskland og alle interesserede parter til at fremsætte bemærkninger.
(27)
Efter indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure gav forbundsfinansministeriet myndighederne med ansvar for skatteopkrævningen besked om ikke længere at anvende KStG's § 8c, stk. 1a, indtil Kommissionen havde truffet endelig afgørelse i den foreliggende sag, og underrette de pågældende virksomheder om, at støtten skal tilbagebetales, såfremt Kommissionen vedtager en negativ afgørelse (15).
4. BEMÆRKNINGER FRA TYSKLAND
(28)
Tyskland er af den opfattelse, at KStG's § 8c, stk. 1a, af følgende tre grunde ikke udgør statsstøtte:
a)
Ordningen tager hensyn til princippet om den private kreditor (se afsnit 4.1).
b)
Den er ikke selektiv (se afsnit 4.2).
c)
Den er berettiget på grundlag af det tyske skattesystems karakter og opbygning (se afsnit 4.3).
(29)
Tyskland gør endvidere gældende, at den nye saneringsklausul i KStG's § 8c, stk. 1a, i det væsentlige svarer til den gamle saneringsklausul i KStG's § 8, stk. 4, som Kommissionen aldrig har udtrykt betænkeligheder ved (se afsnit 4.4), og at der findes lignende skatteordninger i andre medlemsstater (se afsnit 4.5).
4.1. Overholdelse af princippet om den private kreditor
(30)
Dette argument blev første gang fremført af Tyskland ved brev af 2. juli 2010. De tyske myndigheder anfører heri, at princippet om den private kreditor også kan anvendes inden for opkrævning af skattemæssige eller skattelignende fordringer (16). Den tyske stats forhold til sine skatteydere kan sammenlignes med et løbende kontraktforhold mellem en privat kreditor og en debitor, som eksempelvis beror på en leje- eller arbejdsaftale. Efter Tysklands opfattelse ville en privat kreditor i et løbende kontraktforhold eftergive en del af sine fremtidige fordringer, hvis dette gav mulighed for, at debitoren blev overtaget af en anden virksomhed, og at det løbende kontraktforhold dermed blev videreført.
4.2. Manglende selektivitet
(31)
Efter Tysklands opfattelse er KStG's § 8c, stk. 1a, en generel foranstaltning, da den kan anvendes af alle virksomheder uanset deres tilhørsforhold til en bestemt region, sektor eller virksomhedsstørrelse. Tyskland gør gældende, at enhver virksomhed uden egen indflydelse potentielt kan komme i finansielle vanskeligheder og omfattes af ordningen.
(32)
Tyskland anfører, at Kommissionen i sin meddelelse om virksomhedsbeskatning fra 1998 selv var af den opfattelse, at rent skattetekniske foranstaltninger som f.eks. regler for overførsel af tab ikke er selektive, »under forudsætning af, at foranstaltningerne anvendes på samme måde over for samtlige virksomheder og produktioner«, og at »[d]en omstændighed, at visse virksomheder eller visse sektorer drager større fordel end andre af sådanne skatteforanstaltninger, […] ikke nødvendigvis [betyder], at de falder ind under anvendelsesområdet for konkurrencereglerne vedrørende statsstøtte« (17).
(33)
Tyskland er af den opfattelse, at disse overvejelser er særlig vigtige for skattebegunstigelsen af forskning og udvikling, men også inden for miljøbeskyttelse, uddannelse eller beskæftigelse. Skatteordninger til fordel for virksomheder, der gør en særlig indsats på disse områder, er ifølge Tyskland ikke selektive, da de er tilgængelige for alle virksomheder, selv om virksomheder, der er aktive inden for visse områder, i realiteten drager større fordel heraf end andre. Efter Tysklands opfattelse bør dette også gælde for skatteordninger til fordel for kriseramte virksomheder, der erhverves med henblik på sanering.
(34)
Tyskland gør gældende, at Domstolen og Retten har accepteret, at en foranstaltning, der udelukkende begunstiger kriseramte virksomheder, principielt kan være en generel foranstaltning, der ikke er selektiv. Tyskland henviser i denne forbindelse først og fremmest til DMT-sagen, hvori Domstolen fastslog følgende med hensyn til en belgisk betalingsfacilitet til kriseramte virksomheder (18):
»Den franske regering har anført, at lettelser med betaling af socialsikringsbidrag ikke udgør statsstøtte, når de på samme vilkår gives til alle virksomheder, der er i likviditetsvanskeligheder. Dette synes at være tilfældet efter den ved belgisk lovgivning indførte ordning. Kommissionen har derimod gjort gældende, at ONSS ved ydelsen af betalingslettelser råder over et skøn.
Det fremgår af ordlyden af traktatens artikel 92, stk. 1, at generelle foranstaltninger, der ikke udelukkende begunstiger visse virksomheder eller visse produktioner, ikke henhører under denne bestemmelse. Når derimod det organ, som yder finansiel støtte, råder over et skøn, der tillader det at vælge de begunstigede og fastsætte betingelserne for interventionen, kan denne ikke antages at have en generel karakter (jf. på linje hermed dom af 26.9.1996, sag C-241/94, Frankrig mod Kommissionen, Sml. I, s. 4551, præmis 23 og 24).
Det tilkommer den nationale ret i hovedsagen at afgøre, om ONSS' kompetence til at yde betalingslettelser udøves i henhold til et skøn, og i benægtende fald, at afgøre, om de betalingslettelser, ONSS har ydet, har en generel karakter eller begunstiger visse virksomheder.«
(35)
Endvidere henviste Tyskland til HAMSA-sagen, hvori de spanske myndigheder havde anført, at en foranstaltning ikke er selektiv, fordi den finder anvendelse på alle kriseramte virksomheder. Retten fastslog følgende i den forbindelse (19):
»I nærværende sag må sagsøgerens og Kongeriget Spaniens anbringende om, at den spanske lov af 26. juli 1922 om betalingsstandsning indfører en generel procedure, som finder anvendelse på alle kriseramte virksomheder, forkastes. Selv om det er korrekt, at denne lov ikke har til hensigt at begunstige visse virksomheder eller visse sektorer på selektiv måde, skal det imidlertid fastslås, at den gældseftergivelse, som Kommissionen har anfægtet, ikke følger automatisk af loven, men er udtryk for de pågældende offentlige organers skøn. Det følger imidlertid af retspraksis, at når det organ, som yder finansiel støtte, råder over et skøn, der tillader det at vælge de begunstigede og fastsætte betingelserne for interventionen, kan denne ikke antages at have en generel karakter (Domstolens dom af 29.6.1999, sag C-256/97, DM Transport, Sml. I, s. 3913, præmis 27).«
(36)
Tyskland gør gældende, at KStG's § 8c, stk. 1a - i modsætning til de foranstaltninger, der var omhandlet i DMT-sagen og HAMSA-sagen - ikke giver de offentlige myndigheder noget skøn; foranstaltningens anvendelse følger automatisk af loven. Tyskland slutter derfor modsætningsvis, at KStG's § 8c, stk. 1a, ikke er selektiv.
(37)
Tyskland er endvidere af den opfattelse, at KStG's § 8c, stk. 1a, er en insolvensretlig bestemmelse. Virksomheders støtteberettigelse er baseret på begreberne insolvens, risiko for insolvens og forgældethed, der er defineret i InsO og udgør grundlaget for indgivelse af en insolvensbegæring.
(38)
Tyskland konkluderer med hensyn til selektiviteten, at det kan udledes af Kommissionen opfattelse, at enhver skattenedsættelse er statsstøtte, selv om den finder generel anvendelse, og at en sådan opfattelse er i strid med TEUF.
4.3. Berettigelse på grundlag af skattesystemets karakter og opbygning
(39)
Tyskland er af den opfattelse, at undtagelsen i KStG's § 8c, stk. 1a, er berettiget på grundlag af karakteren og opbygningen af det tyske system for beskatning af selskaber. Der er en objektiv forskel mellem kriseramte virksomheder, der skal saneres, og andre virksomheder, og denne objektive forskel berettiger en anden behandling af kriseramte virksomheder, der erhverves med henblik på sanering. Tyskland støtter denne argumentation på tre betragtninger.
(40)
For det første har kriseramte virksomheder i modsætning til finansielt sunde virksomheder, som kan vælge mellem finansiering via kapitalmarkedet og søgning efter en køber, kun mulighed for at søge efter en køber, da de hverken kan optage fremmedkapital på kapitalmarkedet eller opnå et banklån. Kriseramte virksomheder mister derfor systematisk muligheden for at fremføre underskud, mens sunde virksomheder altid kan vælge mellem at optage fremmedkapital og søge efter en køber.
(41)
For det andet gør Tyskland gældende, at formålet med KStG's § 8c, stk. 1 - dvs. at forhindre handel med underskudsselskaber - ikke kræver udelukkelse af muligheden for at fremføre underskud i tilfælde, hvor erhvervelsen sker med henblik på sanering og ikke er rent skattemæssigt motiveret. Uden begrænsningen af KStG's § 8c, stk. 1a, til erhvervelsen af kriseramte virksomheder med henblik på sanering, dvs. ved også at omfatte andre former for erhvervelse, vil formålet med bestemmelsen ikke kunne sikres.
(42)
For det tredje anfører Tyskland, at KStG's § 8c, stk. 1, har til formål at sikre, at købsprisen for kapitalandele i virksomheder kun beror på den økonomiske værdi af virksomheden, og at værdien af de akkumulerede underskud til skatteoptimeringen ikke indgår i købsprisen. I tilfælde af erhvervelse af en kriseramt virksomhed med henblik på sanering spiller den mulige værdi af de akkumulerede underskud derimod ingen særlig rolle. Til støtte for dette argument anfører Tyskland, at revisorer i forbindelse med koncernregnskabet ikke tillægger eventuelle fremførte underskud i et økonomisk nødlidende selskab nogen værdi.
(43)
På grund af kombinationen af disse omstændigheder er Tyskland af den opfattelse, at selv hvis KStG's § 8c, stk. 1a, umiddelbart var selektiv, er ordningen under alle omstændigheder berettiget på grundlag af det tyske selskabsskattesystems karakter og opbygning.
4.4. Forbindelse mellem ny og gammel saneringsklausul
(44)
Tyskland bemærker, at KStG's § 8c pr. 1. januar 2008 har erstattet en lignende ordning - KStG's § 8, stk. 4 - som samtidig blev ophævet. Begge ordninger har haft samme formål - dvs. at forhindre handel med underskudsselskaber.
(45)
Tyskland anfører, at Kommissionen aldrig har udtrykt betænkeligheder med hensyn til KStG's § 8, stk. 4, og at denne ordning derfor formentlig ikke har udgjort støtte.
(46)
Tyskland anser derfor Kommissionens holdning i denne henseende for inkonsekvent.
4.5. Lignende ordning i andre skattesystemer
(47)
Ifølge Tyskland findes der i mange andre medlemsstater lignende ordninger som KStG's § 8c, stk. 1a. Som eksempel herpå nævnes Belgien, Finland, Italien, Luxembourg, Nederlandene og Østrig. Trods de store ligheder mellem systemerne har Kommissionen med hensyn til disse medlemsstater ikke truffet nogen af de foranstaltninger, som den råder over på grundlag af dens kompetencer på statsstøtteområdet.
48)
Tyskland anfører vedrørende punkt (34) i beslutningen om at indlede proceduren, hvor der blev redegjort for Kommissionens foranstaltninger i forbindelse med det franske skattesystem, at det tyske system adskiller sig fra det franske system, der var begrænset til bestemte erhvervssektorer og indeholdt en fuldstændig fritagelse for selskabsskat.
5. VURDERING AF FORANSTALTNINGEN
(49)
I henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med det indre marked.
5.1. Statsmidler og tilregnelse til statsmidler
(50)
En foranstaltning skal være finansieret af statsmidler, og anvendelsen af statsmidler skal kunne tilregnes staten. Et tab af skatteprovenu svarer til et forbrug af statsmidler i form af skatteudgifter. Ved at forbundsregeringen tillader virksomheder at reducere deres selskabsskattebyrde gennem underskudsfremførslen, giver Tyskland afkald på indtægter, hvilket udgør statsstøtte. Tyskland har underrettet Kommissionen om, at gennemførelsen af foranstaltningen kunne medføre et årligt tab af skatteprovenu på 900 mio. EUR. Da foranstaltningen er forbundet med et tab at statsmidler, tildeles den ved hjælp af statsmidler. Støtten ydes på grundlag af en lov og kan derfor tilregnes staten.
5.2. Tilstedeværelse af en selektiv fordel
(51)
Foranstaltningen skal desuden give den begunstigede en selektiv fordel. Ifølge fast retspraksis omfatter støttebegrebet ikke blot positive ydelser, men ligeledes de indgreb, der under forskellige former letter de byrder, som normalt belaster en virksomheds budget (20).
(52)
I henhold til KStG's § 8c, stk. 1, medfører visse ændringer af en virksomheds ejerstruktur, at muligheden for at fremføre tidligere underskud til skattemæssige formål går helt eller delvis tabt.
(53)
KStG's § 8c, stk. 1a, fastsætter en undtagelse til denne regel i tilfælde af, at erhvervelsen af kapitalandele vedrører en kriseramte virksomhed og sker med henblik på sanering.
(54)
KStG's § 8c, stk. 1a, kan derfor give virksomheder, der opfylder disse betingelser, en selektiv fordel, da ordningen giver dem mulighed for ved beregningen af deres skattepligtige indkomst at modregne underskud fra tidligere år i fremtidige overskud.
(55)
Tyskland gør gældende, at KStG's § 8c, stk. 1a, ikke udgør en sådan selektiv fordel som anført i betragtning 28. Denne argumentation er baseret på følgende tre betragtninger:
a)
KStG's § 8c, stk. 1a, tager hensyn til princippet om den private kreditor (5.2.1).
b)
KStG's § 8c, stk. 1a, er ikke umiddelbart selektiv (5.2.2).
c)
KStG's § 8c, stk. 1a, er berettiget på grundlag af skattesystemets karakter eller opbygning (5.2.3).
(56)
Endvidere henviser Tyskland til ligheder mellem KStG's § 8c, stk. 1a, og den tidligere ordning, KStG's § 8, stk. 4, (se 5.2.4), samt til den omstændighed, at der findes lignende ordninger i andre medlemsstater (se 5.2.5).
5.2.1. Eventuel anvendelse af det markedsøkonomiske kreditorprincip
(57)
Tyskland gør gældende, at KStG's § 8c, stk. 1a, er forenelig med princippet om den private kreditor, da det kan sidestilles med adfærden hos en privat investor, der er i et løbende kontraktforhold med en debitor.
(58)
Efter Kommissionens opfattelse er dette standpunkt ikke holdbart af flere grunde. Ifølge Domstolens og Rettens retspraksis finder det markedsøkonomiske kreditorprincip kun anvendelse, hvis staten handler som erhvervsdrivende; dette princip finder ikke anvendelse, når staten udøver sine prærogativer som offentlig myndighed (21). I det foreliggende tilfælde udøver staten som offentlig myndighed sit skattemonopol.
(59)
Efter Kommissionens opfattelse ændrer den af Tyskland nævnte retspraksis ikke denne vurdering. KStG's § 8c, stk. 1a, vedrører således tilblivelsen af en skatteforpligtelse, mens de omstændigheder, der førte til dommene i sagen Spanien mod Kommissionen (22) og DMT-sagen (23), vedrørte situationer, hvor forvaltningen havde mulighed for at eftergive eksisterende skattegæld. Derfor finder det markedsøkonomiske kreditorprincip ikke anvendelse i den foreliggende sag.
(60)
Selv hvis princippet fandt anvendelse, hvilket Kommissionen bestrider, fastholder Kommissionen for det andet, at skattefordelen ydes automatisk, uden at det først undersøges, hvor stort det samlede underskud er (afgørende for den fremtidige maksimale skattenedsættelse), om den begunstigede vil være i stand til igen at blive rentabel, og om debitoren spiller en strategisk vigtig rolle. En privat kreditor i en markedsøkonomi ville i sine generelle betingelser ikke fastsætte en sådan automatisk eftergivelse af fremtidig gæld uden på forhånd at have dannet sig et billede af eftergivelsens omfang, debitors finansielle udsigter og strategiske betydning.
(61)
For det tredje konstaterer Kommissionen, at KStG's § 8c, stk. 1a, i modsætning til et langvarigt kontraktforhold ikke vedrører en eftergivelse af eksisterende gæld, men en nedsættelse af eventuel fremtidig gæld, som kunne opstå, efter at debitoren har gennemgået en finansiel sanering. Med andre ord er der på det tidspunkt, hvor staten tillader overskudsfremførsel, slet ingen udestående gæld.
(62)
For det fjerde bemærker Kommissionen, at debitorens aktiviteter i tilfælde af insolvens normalt overtages af en anden virksomhed, hos hvem staten derpå kan opkræve skatter på grundlag af skattemonopolet. Den debitor, der forlader markedet, vil derfor blive erstattet af en anden debitor. I modsætning til det markedsøkonomiske kreditorprincip spiller begrebet loyalitet over for en eksisterende kunde ingen rolle i forbindelse med statens beslutning.
(63)
Kommissionen konkluderer, at det markedsøkonomiske kreditorprincip ikke finder anvendelse i den foreliggende sag, da staten udøver sine prærogativer som offentlig myndighed og ikke handler som erhvervsdrivende. Selv hvis det markedsøkonomiske kreditorprincip kunne finde anvendelse i den foreliggende sag, har Kommissionen endvidere påvist, at en privat kreditor, der befinder sig i samme situation som staten, i forbindelse med et langvarigt kontraktforhold ikke havde truffet en foranstaltning, der kan sammenlignes med KStG's § 8c, stk. 1a.
5.2.2. Selektivitet - umiddelbart
(64)
Ifølge EU-Domstolens retspraksis vedrørende selektiviteten af en skatteforanstaltning skal det undersøges i henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF, om en statslig foranstaltning som led i en bestemt retlig ordning kan begunstige »visse virksomheder eller visse produktioner« i forhold til andre virksomheder, der under hensyntagen til det formål, der forfølges med den pågældende foranstaltning, befinder sig i en tilsvarende faktisk og retlig situation (24).
(65)
Kommissionen skal derfor ved den statsstøtteretlige vurdering af den selektive karakter af en skatteordning først fastslå, hvordan det pågældende skatteområde generelt eller »normalt« er reguleret i henhold til det gældende skattesystem (i det følgende »referencesystem«). Dernæst skal det undersøges og fastslås, om foranstaltningen udgør en undtagelse fra referencesystemet, for så vidt som den differentierer mellem erhvervsdrivende, der under hensyntagen til det formål, der forfølges med den pågældende medlemsstats skattesystem, befinder sig i en tilsvarende faktisk og retlig situation.
5.2.2.1. Referencesystem
(66)
Efter Kommissionens opfattelse er referencesystemet det tyske selskabsskattesystem i den nuværende udgave, navnlig bestemmelserne i KStG's § 8c, stk. 1, om underskudsfremførsel i forbindelse med selskaber, hvor der sker erhvervelse af kapitalandele. Som beskrevet i betragtning 10 kan i henhold til denne ordning uudnyttede underskud ikke længere fradrages, hvis mere end 50 % af andelsrettighederne i et selskab overdrages til en erhverver; de går forholdsmæssigt tabt, hvis mere end 25 %, men højst 50 %, af andelsrettighederne overdrages inden for fem år. På grundlag heraf konkluderer Kommissionen, at fortabelse af underskud er hovedreglen, dvs. referencesystemet, i tilfælde af en ændring af ejerforholdene.
(67)
Kommissionen bemærker, at den allerede i en tidligere sag har lagt KStG's § 8c, stk. 1, til grund som referencesystem (25). Dengang fandt Kommissionen, at en undtagelse fra KStG's § 8c, stk. 1, hvorefter det var tilladt for virksomheder, der var overtaget af venturekapitalselskaber, at fremføre underskud trods ændringen af ejerforholdene, var uforenelig med det indre marked. Begrundelsen for afgørelsen gælder også for den foreliggende sag.
5.2.2.2. Sondring mellem virksomheder, der under hensyntagen til formålet med skattesystemet befinder sig i en tilsvarende faktisk og retlig situation
(68)
Til forskel fra referencescenariet gør KStG's § 8c, stk. 1a, det muligt for virksomheder, der på tidspunktet for erhvervelsen af kapitalandele med henblik på omstrukturering er eller er i risiko for at blive insolvente eller forgældede, at fremføre deres overskud, når visse betingelser er opfyldt (se betragtning 14).
(69)
Tyskland gør gældende, at KStG's § 8c, stk. 1a, har til formål at fjerne skattemæssige hindringer for omstruktureringen af kriseramte virksomheder. Derfor er det under hensyntagen til formålet med skattesystemet kun kriseramte virksomheder, der befinder sig i en tilsvarende faktisk og retlig situation. I betragtning af, at KStG's § 8c, stk. 1a, finder anvendelse på alle kriseramte virksomheder, er KStG's § 8c, stk. 1a, ikke selektiv.
(70)
Dommene i DMT-sagen (26) og HAMSA-sagen (27) underbygger efter Tysklands opfattelse dette standpunkt. I de pågældende sager var Domstolen og Retten nået til den konklusion, at foranstaltningerne var selektive, da der var tale om skøn fra myndighedernes side. Modsætningsvis kan det udledes af disse domme, at en foranstaltning, der finder anvendelse på alle kriseramte virksomheder og ikke giver myndighederne noget skøn, ikke er selektiv.
(71)
Kommissionen bemærker indledningsvis, at formålet med skattesystemet skal fastsættes i relation til referencesystemet og ikke undtagelsesbestemmelsen (28). Det er formålet med selskabsskattesystemet at generere indtægter til budgettet. Der rejser sig det spørgsmål, om der er taget hensyn til dette formål, hvis virksomheder i for høj grad kan reducere deres beskatningsgrundlag ved at udnytte underskudsfremførsler fra underskudsselskaber. KStG's § 8c, stk. 1, har til formål at forhindre, at virksomheder, der skifter ejer, fremfører underskud. Dette fremgår klart af bemærkningerne til den lov, hvorved KStG's § 8c, stk. 1, blev indført og KStG's § 8, stk. 4, ophævet (29). Alle virksomheder, der skifter ejer, befinder sig derfor under hensyntagen til formålet med skattesystemet i en tilsvarende faktisk og retlig situation.
(72)
Kommissionen bemærker, at kun kriseramte virksomheder kan omfattes af undtagelsen i KStG's § 8c, stk. 1a. Virksomheder, der på erhvervelsestidspunktet ikke er eller ikke er i risiko for at blive insolvente eller forgældede, kan også have tab, men må ikke foretage underskudsfremførsel.
(73)
Kommissionen konkluderer derfor, at KStG's § 8c, stk. 1a, sondrer mellem underskudsgivende, men i øvrigt sunde virksomheder og virksomheder, der er insolvente eller forgældede, eller i risiko for at blive det, idet sidstnævnte begunstiges. KStG's § 8c, stk. 1a, sondrer derfor mellem virksomheder, der under hensyntagen til formålet med skattesystemet befinder sig i en tilsvarende faktisk og retlig situation.
(74)
For det andet bemærker Kommissionen, at det i modsætning til Tysklands standpunkt aldrig er fremgået af Domstolens og Rettens retspraksis, at en foranstaltning, der finder anvendelse på alle kriseramte virksomheder og ikke giver myndighederne noget skøn, pr. definition ikke er selektiv.
(75)
Med hensyn til DMT-sagen bemærker Kommissionen, at Domstolen med hensyn til den franske regerings bemærkninger, der svarer til Tysklands standpunkt, når til den konklusion i præmis 28, at det selv i tilfælde, hvor de nationale myndigheder ikke rådede over noget skøn, alligevel tilkom den nationale ret at undersøge, om den pågældende nationale foranstaltning havde generel eller selektiv karakter. Domstolen anerkendte således implicit, at en national foranstaltning, som alle kriseramte virksomheder kan omfattes af, og som ikke indrømmer myndighederne noget skøn, alligevel kan være selektiv.
(76)
Med hensyn til HAMSA-sagen bemærker Kommissionen, at Rettens obiter dictum i præmis 157 vedrører den generelle spanske insolvenslovgivning. HAMSA-sagen vedrører imidlertid ikke en insolvensretlig foranstaltning, men en gældseftergivelse fra de spanske myndigheders side på frivilligt grundlag, som myndighederne ikke var forpligtet til i henhold til loven, og hvis omfang lå langt over private investorers gældseftergivelse. Derfor er dette tilfælde ikke relevant for vurderingen af den foreliggende foranstaltning.
(77)
Generaladvokat Fennelly har bekræftet i sit forslag til afgørelse i Ecotrade-sagen, at bestemmelser, der finder anvendelse på alle kriseramte virksomheder, kan være selektive og udgøre statsstøtte (30).
(78)
Kommissionens vurdering af den foreliggende foranstaltning er derfor - i modsætning til Tysklands standpunkt - i overensstemmelse med Domstolens og Rettens retspraksis.
(79)
Kommissionen er derfor af den opfattelse, at KStG's § 8c, stk. 1a, umiddelbart er selektiv.
5.2.3. Berettigelse på grundlag af karakteren eller opbygningen af det skattesystem, som foranstaltningen indgår i
(80)
Ifølge Domstolens retspraksis opfylder en foranstaltning, som ganske vist udgør en fordel for modtageren, men som berettiges af karakteren eller opbygningen af det system, som den er et led i, ikke denne betingelse om selektivitet (31).
(81)
Hvis Kommissionen således, som i den foreliggende sag, når til den konklusion, at foranstaltningen umiddelbart synes selektiv, skal den undersøge, om karakteren eller opbygningen af det skattesystem, som foranstaltningen indgår i, berettiger en sådan differentiering.
(82)
Kommissionen bemærker, at den pågældende medlemsstat ifølge Domstolens faste retspraksis skal godtgøre en sådan berettigelse (32).
(83)
Ifølge Domstolen skal der i den forbindelse sondres mellem de formål, som er tildelt ved et særligt skattesystem og ligger uden for det almindelige skattesystem, og de mekanismer, som er uadskilleligt forbundet med selve skattesystemet, og som er nødvendige for at gennemføre sådanne formål. Alene sidstnævnte mekanismer kan komme i betragtning som begrundelse under henvisning til karakteren eller opbygningen af det skattesystem, som foranstaltningen indgår i.
(84)
Kommissionen er af den opfattelse, at det i den foreliggende sag er nødvendigt at sondre mellem formålet med KStG's § 8c, stk. 1, og formålet med KStG's § 8c, stk. 1a.
(85)
Ifølge Tyskland har KStG's § 8c, stk. 1, til formål at forhindre misbrug af den mulighed for at fremføre underskud, der er fastsat i det tyske skattesystem, ved handel med underskudsselskaber.
(86)
Kommissionen tager i denne henseende til efterretning, at KStG's § 8c, stk. 1, har et langt større anvendelsesområde end den tidligere ordning (KStG's § 8, stk. 4). Mens en underskudsoverførsel kun var udelukket i henhold til KStG's § 8, stk. 4, hvis to betingelser var opfyldt samtidig (et andet selskabs erhvervelse af kapitalandele og ændring af aktiviteter), indgår den anden betingelse ikke i den nye saneringsklausul. Et andet selskabs erhvervelse er derfor tilstrækkelig til, at muligheden for at fremføre underskud går tabt. Lovgiveren var bevidst om denne ændring i anvendelsesområde, da lovændringen udtrykkeligt havde til formål at finansiere nedsættelsen af selskabsskattesatsen fra 25 % til 15 % (33).
(87)
KStG's § 8c, stk. 1a, har derimod ikke til formål at forhindre misbrug. Dette fremgår af den tyske Forbundsdags lovbemærkninger til den nye saneringsklausul. Det hedder heri, at KStG's § 8c, stk. 1a, blev indført for at overvinde problemerne som følge af den finansielle og økonomiske krise (34). Under krisen blev begrænsningerne for overskudsfremførslen anset for at skabe særlige hindringer for omstruktureringen af virksomheder.
(88)
Kommissionen bemærker, at Tyskland i sine bemærkninger til beslutningen om at indlede proceduren selv udtrykkeligt præciserede, at KStG's § 8c, stk. 1a, ikke var en foranstaltning, der skulle forhindre misbrug af skattesystemet, men at saneringsklausulen var indført for at støtte nødlidende virksomheder under den finansielle og økonomiske krise.
(89)
Kommissionen konkluderer, at det formål, der forfølges med denne specifikke skatteforanstaltning, ligger uden for skattesystemet. Ifølge Domstolens relevante retspraksis kan et sådant ekstrinsisk mål ikke anføres som begrundelse for foranstaltningen som følge af skattesystemets karakter eller opbygning (35). Dette kan kun undersøges ved vurderingen af, om foranstaltningen er forenelig med det indre marked.
(90)
De tre argumenter, som Tyskland har fremført, ændrer intet ved denne vurdering.
(91)
Med hensyn til Tysklands argument om, at en kriseramt virksomhed kun kan få adgang til finansiering via en investor, hvorimod en sund virksomhed, der midlertidigt har underskud, kan vælge, om den tilvejebringer finansiering på kapitalmarkedet eller lader sig overtage af en investor og efterfølgende får ny kapital, er Kommissionen af den opfattelse, at det i betragtning af formålet med skattelovgivningen er uvæsentligt, hvordan en virksomhed finansierer sine aktiviteter. Et selskabsskattesystem beror på beskatning af overskud og angivelse af underskud. Som det kunne konstateres under den finansielle og økonomiske krise havde også finansielt sunde virksomheder underskud midlertidigt. Disse finansielt sunde virksomheder kan imidlertid i henhold til saneringsklausulen ikke omfattes af en underskudsfremførsel og er derfor i tilfælde af en ændring af ejerforholdene og en efterfølgende tilvejebringelse af ny kapital dårligt stillet i forhold til kriseramte underskudsgivende virksomheder. Endvidere konstaterer Kommissionen, at det under den finansielle og økonomiske krise også var vanskeligt for sunde virksomheder, der midlertidigt havde underskud, at få adgang til kapitalmarkederne. Derfor er allerede de faktiske antagelser, der lå til grund for det første argument, ikke holdbare. Kommissionen afviser derfor Tysklands første argument.
(92)
Hvad angår Tysklands andet argument om, at undtagelsen i KStG's § 8c, stk. 1a, fra det generelle forbud mod underskudfremførsel i tilfælde af en ændring af ejerforholdene i KStG's § 8c, stk. 1, er berettiget som følge af formålet med KStG's § 8c, stk. 1, da der ikke er nogen risiko for misbrug i forbindelse med omstruktureringen af en kriseramt virksomhed, konstaterer Kommissionen, at dette argument ikke begrunder, at KStG's § 8c, stk. 1a, begrænses til kriseramte virksomheder. Kommissionen understreger, at der heller ikke er nogen risiko for misbrug i forbindelse med erhvervelsen af en finansielt sund virksomhed. Der er kun risiko for misbrug i forbindelse med underskudsselskaber. Formålet med KStG's § 8c, stk. 1, går videre end til at forhindre misbrug. Den har også til formål at forhøje det tyske selskabsskattegrundlag og kompensere for nedsættelsen af selskabsskattesatsen fra 25 % til 15 %. Dette forklarer, hvorfor KStG's § 8c, stk. 1, også omfatter en række erhvervelser, hvor der ikke er nogen risiko for misbrug. Kommissionen afviser derfor Tysklands argument om, at den undtagelse, der er indført ved KStG's § 8c, stk. 1a, svarer til formålet med KStG's § 8c, stk. 1.
(93)
Vedrørende Tysklands tredje argument om, at revisorer i forbindelse med det konsoliderede koncernregnskab normalt ikke tillægger et finansielt kriseramt selskabs underskud værdi ved beregningen af eventuelle latente skatter, og muligheden for at fremføre underskud derfor ikke indvirker på købsprisen for det nødlidende selskab, bemærker Kommissionen først og fremmest, at dette er baseret på regnskabsmæssige kriterier og derfor uden betydning for skattemæssige overvejelser. Desuden konstaterer Kommissionen, at dette argument er i strid med Tysklands konstatering af, at den manglende mulighed for at fremføre underskud er en hindring for omstrukturering. Dette er kun tilfældet, hvis erhververen tillægger muligheden for at fremføre underskud en vis pengeværdi. Kommissionen afviser derfor også Tysklands tredje argument.
(94)
Endvidere påstår Tyskland, at andre medlemsstater også giver mulighed for skattelettelse i forbindelse med saneringer, og henviser i denne forbindelse eksempelvis til den franske ordning for overtagelse af kriseramte virksomheder. Kommissionen kan ikke tilslutte sig Tysklands argument i denne henseende, som er baseret på en sammenligning. For det første kan medlemsstaterne som begrundelse for en foranstaltning kun anvende de i deres skattesystem iboende principper som referencesystem, på grundlag af hvilket det undersøges, om en virksomhed opnår en fordel som omhandlet i statsstøttereglerne. Den omstændighed, at der i andre medlemsstater muligvis findes sammenlignelige skatteforanstaltninger, er uden betydning, da sådanne foranstaltninger ligeledes kunne falde ind under traktatens bestemmelser. For det andet er foranstaltningerne i den franske ordning knyttet til andre betingelser end i forbindelse med KStG's § 8c, stk. 1a. Den franske ordning fastsætter en skattefritagelse for nyoprettede virksomheder, der overtager en kriseramt virksomhed. Kommissionen anså i 2004 denne ordning for at være uforenelig med det fælles marked (36), hvorefter Frankrig ændrede ordningen for at bringe den i overensstemmelse med statsstøttereglerne. Nogle af fordelene ved ordningen er nu minimale. De øvrige fordele er i overensstemmelse med statsstøttereglerne som regionalstøtte eller støtte til små og mellemstore virksomheder (i det følgende »SMV«) (37).
(95)
På baggrund af ovenstående konkluderer Kommissionen derfor, at den foreliggende foranstaltning ikke er direkte affødt af hovedlinjerne i skattesystemet og ikke er berettiget på grundlag af skattesystemets karakter og opbygning.
5.2.4. Forbindelsen mellem den gamle og den nye saneringsklausul
(96)
Tyskland anfører, at KStG's § 8c, stk. 1a, i det væsentlige svarer til den gamle ordning i KStG's § 8, stk. 4, og at Kommissionen aldrig har anset KStG's §8, stk. 4, for at udgøre statsstøtte.
(97)
Kommissionen bemærker, at Tyskland aldrig har anmeldt KStG's § 8, stk. 4, hvorfor Kommissionen endnu ikke har taget stilling til, om KStG's § 8, stk. 4, indebærer statsstøtte.
(98)
Denne procedure vedrører kun KStG's § 8c, stk. 1a, da indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure kun omfatter denne bestemmelse. Tyskland kan som begrundelse for KStG's § 8c, stk. 1a, ikke basere sig på det argument, at Kommissionen aldrig har gjort formel indsigelse mod KStG's § 8, stk. 4, da Tyskland aldrig har anmeldt denne bestemmelse.
(99)
Kommissionen forbeholder sig ret til at undersøge KStG's § 8, stk. 4, på grundlag af statsstøttereglerne, såfremt det skulle vise sig, at denne bestemmelse har givet virksomheder en selektiv fordel.
5.2.5. Lignende skattesystemer i andre medlemsstater
(100)
Den omstændighed, at andre medlemsstater har lignende eller identiske skattesystemer, som ikke er anmeldt til Kommissionen, har ingen indflydelse på vurderingen af spørgsmålet, om en bestemt foranstaltning udgør statsstøtte.
(101)
Kommissionen vil undersøge oplysningerne fra Tyskland på grundlag af artikel 10 i procedureforordningen (38).
5.2.6. Konklusion vedrørende tilstedeværelsen af en selektiv fordel
(102)
Kommissionen konkluderer, at KStG's § 8c, stk. 1a, giver de virksomheder, der falder ind under dens anvendelsesområde, en selektiv fordel.
5.3. Virkninger for den interne samhandel
(103)
Foranstaltningen skal kunne påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne og fordreje eller true med at fordreje konkurrencevilkårene. KStG's § 8c, stk. 1a, er ikke sektorspecifik, dvs. alle erhvervssektorer kan omfattes af ordningen. Næsten alle brancher i tysk erhvervsliv er repræsenteret på markeder, hvor der er konkurrence og finder samhandel sted mellem medlemsstaterne. Derfor kunne foranstaltningen påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne og fordreje eller true med at fordreje konkurrencevilkårene.
(104)
Kommissionen konstaterer, at der ifølge oplysningerne fra Tyskland kan indledes en konkursbehandling i henhold til den tyske Insolvenzordnung for alle virksomheder, der kan omfattes af foranstaltningen (se betragtning 14 og fodnote 7). Alle dem, der potentielt begunstiges ved foranstaltningen, er derfor kriseramte virksomheder som omhandlet i punkt 10, litra c), i Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder (i det følgende »rammebestemmelserne for redning og omstrukturering«). Ingen af de begunstigede kan derfor modtage de minimis-støtte i henhold til Kommissionens forordning (EF) nr. 1998/2006 af 15. december 2006 om anvendelse af traktatens artikel 87 og 88 på de minimis-støtte (39), da kriseramte virksomheder i henhold til denne forordnings artikel 1, litra h), er undtaget fra anvendelsesområdet.
5.4. Konklusion
(105)
Da alle betingelser i henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF er opfyldt, er Kommissionen af den opfattelse, at bestemmelserne i selskabsskatteloven om skattemæssig underskudsfremførsel - saneringsklausulen - udgør statsstøtte som omhandlet i artikel 107 i TEUF.
6. VURDERING AF FORANSTALTNINGENS FORENELIGHED MED DET INDRE MARKED
(106)
Kommissionen kan erklære støtte forenelig med det indre marked på grundlag af artikel 107, stk. 3, i TEUF. Ifølge Domstolens faste praksis skal medlemsstaten godtgøre, at en foranstaltning er forenelig med det indre marked (40). Kommissionen konstaterer i denne forbindelse, at Tyskland trods den udtrykkelige opfordring hertil i Kommissionens beslutning om at indlede proceduren ikke har fremsendt oplysninger i denne henseende. Allerede af denne grund kan Kommissionen ikke erklære den foreliggende støtteforanstaltning forenelig med det indre marked.
(107)
Kommissionen har alligevel undersøgt, om foranstaltningen kan erklæres forenelig med det indre marked. Kommissionen har et vidt skøn i forbindelse med statsstøttesager, der falder ind under artikel 107, stk. 3, i TEUF (41). Ved udøvelsen af dette skøn har den offentliggjort rammebestemmelser og meddelelser, som fastlægger de kriterier, hvorefter visse former for støtte kan erklæres forenelige med det indre marked på grundlag af artikel 107, stk. 3, i TEUF. Ifølge fast retspraksis er Kommissionen bundet af de rammebestemmelser og meddelelser, der er offentliggjort i forbindelse med statsstøttekontrollen, såfremt disse ikke afviger fra bestemmelserne i TEUF og er anerkendt af medlemsstaterne (42).
(108)
Det skal derfor først undersøges, om den anmeldte støtte er omfattet af anvendelsesområdet for en eller flere rammebestemmelser eller meddelelser og kan erklæres forenelig med det indre marked, da de deri fastlagte forenelighedskriterier er opfyldt.
6.1. Eventuel forenelighed med de midlertidige rammebestemmelser (43)
(109)
Da KStG's § 8c, stk. 1a, blev indført for at overvinde problemerne som følge af den finansielle og økonomiske krise, undersøgte Kommissionen, om ordningen kan erklæres forenelig med det indre marked på grundlag af artikel 107, stk. 3, litra b), i TEUF, som fortolket i de midlertidige rammebestemmelser.
(110)
På grund af den nuværende finansielle og økonomiske krise og de makroøkonomiske virkninger heraf i medlemsstaterne er Kommissionen af den opfattelse, at visse former for statsstøtte er berettiget i et vist tidsrum til at overvinde krisen og kan erklæres forenelige med det indre marked i henhold til artikel 107, stk. 3, litra b), i TEUF. De midlertidige rammebestemmelser fastlægger de betingelser, hvorpå Kommissionen erklærer sådanne støtteordninger forenelige med det indre marked.
(111)
KStG's § 8c, stk. 1a, falder imidlertid ikke ind under nogen af de foranstaltninger, der er nævnt i de midlertidige rammebestemmelser, da ordningen vedrører skattefordele til kriseramte virksomheder. De midlertidige rammebestemmelser fastsætter imidlertid ingen statsstøtte i form af skattefordele.
(112)
Kommissionen er derfor af den opfattelse, at KStG's § 8c, stk. 1a, ikke opfylder de nødvendige betingelser for at kunne betragtes som forenelig med det indre marked i henhold til artikel 107, stk. 3, litra b), i TEUF, som fortolket i de midlertidige rammebestemmelser.
(113)
Kommissionen konstaterer imidlertid, at støtte til visse modtagere kan være forenelig som begrænset støtte, som er forenelig med det indre marked, i henhold til punkt 4.2 i de midlertidige rammebestemmelser, såfremt den opfylder alle betingelser i en tysk støtteordning, som Kommissionen har godkendt på dette retsgrundlag. For at kunne modtage denne form for støtte skal den begunstigede navnlig godtgøre, at denne pr. 1. juli 2008 ikke var en kriseramt virksomhed som omhandlet i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering (med hensyn til store virksomheder) eller som omhandlet i artikel 1, stk. 7, i Kommissionens forordning (EF) nr. 800/2008 af 6. august 2008 om visse former for støttes forenelighed med fællesmarkedet i henhold til traktatens artikel 87 og 88 (Generel gruppefritagelsesforordning) (44) (med hensyn til SMV), og at støttens bruttosubventionsækvivalent ikke overstiger 500 000 EUR. Endvidere skal de andre betingelser i punkt 4.2.2 i de midlertidige rammebestemmelser og afgørelsen om at godkende den tyske støtteordning være opfyldt.
6.2. Eventuel forenelighed på grundlag af rammebestemmelserne for redning og omstrukturering (45)
(114)
Da KStG's § 8c, stk. 1a, vedrører skattefordele for kriseramte virksomheder, vurderede Kommissionen også foreneligheden på grundlag af rammebestemmelserne for redning og omstrukturering. I henhold til disse rammebestemmelser er kun kriseramte virksomheder støtteberettigede. En insolvent eller forgældet virksomhed kan ganske vist betragtes som kriseramt virksomhed som omhandlet i disse rammebestemmelser, men virksomheder, der tilhører eller er i færd med at blive overtaget af en større koncern, kan normalt ikke modtage rednings- eller omstruktureringsstøtte (punkt 13 i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering). Blandt betingelserne for at anvende KStG's § 8c, stk. 1a, hører en erhvervelse af kapitalandele. Efter en sådan erhvervelse af kapitalandele er målvirksomheden muligvis del af en koncern. I dette tilfælde ville koncernen normalt skulle tage sig af den kriseramte virksomhed, som så ikke ville være støtteberettiget i henhold til rammebestemmelserne for redning og omstrukturering.
(115)
Desuden er endog i forbindelse med de begunstigede, der er berettiget til at modtage støtte i henhold til rammebestemmelserne for redning og omstrukturering, andre betingelser i disse rammebestemmelser ikke opfyldt.
(116)
I henhold til punkt 25, litra a), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering kan redningsstøtte kun ydes i form af lån eller lånegarantier. Den foreliggende skattefordel kan derfor ikke betragtes som redningsstøtte.
(117)
Med hensyn til omstruktureringsstøtte skal der i henhold til rammebestemmelserne for redning og omstrukturering fremlægges en bæredygtig omstruktureringsplan, der gør det muligt at genoprette virksomhedens rentabilitet. Støtten skal begrænses til det nødvendige minimum. I henhold til rammebestemmelserne for redning og omstrukturering skal modtageren yde et egetbidrag til omstruktureringsomkostningerne. Endvidere skal der i henhold til rammebestemmelserne for redning og omstrukturering træffes kompenserende modydelser for at forhindre urimelige konkurrencefordrejninger.
(118)
Alle disse betingelser opfyldes ikke af KStG's § 8c, stk. 1a. Det er ganske vist anført i lovbemærkningerne, at målvirksomheden skal fremlægge en saneringsplan med en positiv forretningsplan, men det fremgår ikke, at en sådan plan ville opfylde kravene i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering, og at støttebeløbet er begrænset til det nødvendige minimum. Støttebeløbet retter sig nemlig efter de underskud, som en virksomhed har haft tidligere. Desuden foreskriver KStG's § 8c, stk. 1a, hverken et egetbidrag eller kompenserende modydelser.
(119)
Endelig skal rednings- og omstruktureringsstøtte til store virksomheder anmeldes individuelt. Den kan ikke ydes på grundlag af en ordning. I KStG's § 8c, stk. 1a, sondres der imidlertid ikke mellem store virksomheder og SMV.
(120)
Endog med hensyn til SMV, hvor rednings- og omstruktureringsstøtte principielt kan ydes i form af en ordning, konstaterer Kommissionen, at de særlige krav, der er fastsat til en sådan ordning i punkt 82 i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering, ikke er opfyldt af de grunde, der er anført i denne afgørelses betragtning 117.
(121)
Kommissionen er derfor af den opfattelse, at KStG's § 8c, stk. 1a, ikke er forenelig med det indre marked som omstruktureringsstøtte.
6.3. Eventuel forenelighed på grundlag af retningslinjerne for regionalstøtte (46)
(122)
KStG's § 8c, stk. 1a, skal også undersøges på grundlag af retningslinjerne for regionalstøtte.
(123)
Potentielle modtagere af regionalstøtte skal i Tyskland være etableret i en region, der er berettiget til regionalstøtte. Ved anvendelsen af KStG's § 8c, stk. 1a, er dette ikke nødvendigvis tilfældet, da ordningen finder anvendelse på virksomheder i alle dele af Tyskland.
(124)
Endvidere er kriseramte virksomheder som omhandlet i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering ikke omfattet af anvendelsesområdet for retningslinjerne for regionalstøtte (se punkt 9 i retningslinjerne for regionalstøtte). Derfor kan støtte til virksomheder i støtteberettigede regioner heller ikke erklæres forenelig med det indre marked på grundlag af retningslinjerne for regionalstøtte.
(125)
Kommissionen er derfor af den opfattelse, at foranstaltningen ikke er forenelig med det indre marked som regionalstøtte.
6.4. Eventuel forenelighed på grundlag af retningslinjerne for miljøstøtte (47)
(126)
KStG's § 8c, stk. 1a, skal endvidere undersøges på grundlag af retningslinjerne for miljøstøtte.
(127)
Hovedformålet med retningslinjerne for miljøstøtte er at sikre, at statsstøtteforanstaltninger medfører et højere miljøbeskyttelsesniveau, end der ville være uden støtten, og at de positive følger af støtten overstiger de negative følger, hvad angår konkurrenceforvridning, under hensyntagen til forureneren betaler-princippet som fastsat i artikel 191 i TEUF.
(128)
Dette mål opfyldes ikke af KStG's § 8c, stk. 1a. I lovbemærkningerne er der ikke anført nogen af de mål, der er omhandlet i retningslinjerne for miljøstøtte.
(129)
Som anført i punkt 20 i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering kan en kriseramt virksomhed, da det er selve virksomhedens overlevelse, der er i fare, ikke betragtes som et velegnet instrument til at fremme andre politiske mål, før der er skabt sikkerhed for dens levedygtighed. Da alle potentielle begunstigede i forbindelse med KStG's § 8c, stk. 1a, er kriseramte virksomheder som omhandlet i punkt 10, litra c), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering, er Kommissionen af den opfattelse, at KStG's § 8c, stk. 1a, ikke er forenelig med det indre marked som miljøbeskyttelsesstøtte.
6.5. Eventuel forenelighed med det indre marked på grundlag af artikel 107, stk. 3, i TEUF
(130)
Kommissionen konstaterer, at den anmeldte foranstaltning er omfattet af anvendelsesområdet for både de midlertidige rammebestemmelser og rammebestemmelserne for redning og omstrukturering. Ved udøvelsen af sit skøn i henhold til artikel 107, stk. 3, litra b) og c), i TEUF er den derfor bundet af disse to tekster af de grunde, der er anført i betragtning 109 ff.
(131)
Hvis der fremføres tvingende argumenter herfor, kan Kommissionen imidlertid igen udøve sit skøn på den betingelse, at den handler inden for de rammer, der er fastsat i TEUF og de grundlæggende retsprincipper - navnlig ligebehandlingsprincippet, som fortolket i Domstolens retspraksis (48). I denne forbindelse kan Kommissionen ifølge Domstolens retspraksis erklære statsstøtte forenelig med det indre marked, når statsstøtten tager sigte på at afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i en medlemsstats økonomi (artikel 107, stk. 3, litra b), i TEUF) eller forfølger et mål af fælles interesse (artikel 107, stk. 3, litra c), i TEUF) (49), er nødvendig for at nå dette mål (50) og ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse.
(132)
I den foreliggende sag har Tyskland ikke fremført argumenter for, at støtten er forenelig med det indre marked direkte på grundlag af artikel 107, stk. 3, litra b) eller c), i TEUF.
(133)
Kommissionen konstaterer at på grundlag af foranstaltningens udformning, afhænger støttens størrelse af de underskud, som den begunstigede har haft tidligere. Der er derfor ingen forbindelse mellem det støttebeløb, som en virksomhed modtager, og det mål, der forfølges med støtteordningen, dvs. fjernelse af hindringer for sanering og støtte til kriseramte virksomheder under den finansielle og økonomiske krise. Kommissionen konkluderer derfor, at støtteordningen ikke er begrænset til det, der er nødvendigt for at nå målet. Den fordrejer således konkurrencevilkårene på det indre marked i et omfang, der strider mod den fælles interesse.
(134)
Kommissionen konkluderer derfor, at foranstaltningen ikke kan erklæres forenelig med det indre marked direkte på grundlag af artikel 107, stk. 3, litra b) eller c, i TEUF.
7. TILBAGEBETALING
(135)
Da støtteordningen ikke blev anmeldt, udgør den ulovlig støtte.
(136)
På grundlag af Kommissionens faste beslutningspraksis skal enhver støtte, der er ydet ulovligt, og som ikke er forenelig med det indre marked i henhold til artikel 107, i TEUF, kræves tilbagebetalt fra modtagerne. Denne beslutningspraksis blev bekræftet ved artikel 14 i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (51), som fastsætter følgende: »I negative beslutninger om ulovlig støtte bestemmer Kommissionen, at den pågældende medlemsstat skal træffe alle nødvendige foranstaltninger til at kræve støtten tilbagebetalt fra støttemodtageren.«
(137)
Da den omhandlede foranstaltning udgør ulovlig støtte, der uforenelig med det indre marked, skal støtten kræves tilbagebetalt med henblik på at genskabe den situation, der herskede på markedet, før den blev ydet. Tilbagebetaling skal derfor ske fra det tidspunkt, hvor fordelen blev givet til modtageren, dvs. fra det tidspunkt, hvor støtten blev stillet til rådighed for modtageren, og der påløber renter indtil den faktiske tilbagebetaling af støtten.
(138)
Kommissionen er af den opfattelse, at den årlige forfaldsdato for selskabsskat er relevant for fastsættelsen af det tidspunkt, hvor støtten blev stillet til rådighed for modtagerne.
(139)
Tyskland skal træffe alle nødvendige foranstaltninger til at kræve støtten tilbagebetalt fra modtagerne. For at fastslå antallet af tilfælde, hvor der skal ske tilbagebetaling, skal Tyskland udarbejde en liste over de virksomheder, der har været omfattet af den omhandlede foranstaltning siden den 1. januar 2008. I denne forbindelse konstaterer Kommissionen, at Tyskland ikke har anvendt foranstaltningen efter den 30. april 2010. Forbundsfinansministeriet gav myndighederne med ansvar for skatteopkrævningen besked om ikke længere at anvende saneringsklausulen, indtil Kommissionen har truffet endelig afgørelse i den foreliggende sag (52).
(140)
Den statsstøtte, der skal tilbagebetales, beregnes på grundlag af selvangivelserne fra de pågældende virksomheder, dvs. de begunstigede i forbindelse med KStG's § 8c, stk. 1a. Støttebeløbet beregnes som forskellen mellem det skattebeløb, der skulle betales uden anvendelse af KStG's § 8c, stk. 1a, og det skattebeløb, der faktisk blev betalt efter anvendelse af KStG's §8c, stk. 1a.
(141)
Dette gælder uanset muligheden for, at støtten kan erklæres forenelig med det indre marked på grundlag af artikel 107, stk. 3, litra b), i TEUF, som fortolket i de midlertidige rammebestemmelser, og en af Kommissionen godkendt tysk støtteordning, hvis den samlede tildelte støtte ikke overstiger en bruttosubventionsækvivalent på 500 000 EUR, og hvis alle andre betingelser i punkt 4.2.2 i de midlertidige rammebestemmelser og i den kommissionsafgørelse, hvorved en tysk støtteordning godkendes på dette grundlag, er opfyldt, navnlig betingelsen om, at virksomheden ikke var kriseramt pr. 1. juli 2008. Overstiger den samlede støtte 500 000 EUR, skal det beløb, der overstiger dette beløb, tilbagebetales.
(142)
Kommissionen gør Tyskland opmærksom på, at støtten ikke kan erklæres forenelig med det indre marked i henhold til »de minimis«-reglerne (53), en ordning, der er omfattet af den generelle gruppefritagelsesforordning (54), eller en støtteordning på grundlag af retningslinjerne for regionalstøtte eller rammebestemmelserne for statsstøtte til forskning og udvikling og innovation (55), da alle disse retsakter udelukker, at der ydes statsstøtte til kriseramte virksomheder (56). I forbindelse med alle andre godkendte støtteordninger skal Tyskland undersøge, om afgørelsen om godkendelse af støtteordningen undtager kriseramte virksomheder fra det godkendte anvendelsesområde. I modsat fald kan støtten i givet fald erklæres forenelig med det indre marked i henhold til disse ordninger, såfremt Tyskland godtgør, at alle betingelser i de pågældende ordninger var opfyldt på det tidspunkt, hvor støtten blev ydet.
8. KONKLUSIONER
(143)
På baggrund af ovenstående konkluderer Kommissionen, at KStG's § 8c, stk. 1a, (saneringsklausul) udgør statsstøtte som omhandlet i artikel 107, stk. 1, i TEUF og blev gennemført ulovligt i strid med artikel 108, stk. 3, i TEUF. Ordningen er ikke forenelig med det indre marked.
(144)
Kommissionen er af den opfattelse, at Tyskland skal træffe alle nødvendige foranstaltninger til at kræve støtten tilbagebetalt fra de begunstigede i forbindelse med saneringsklausulen -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Den statslige støtteordning på grundlag af § 8c, stk. 1a, i Körperschaftsteuergesetz (lov om selskabsskat), som Tyskland har gennemført ulovligt i strid med artikel 108, stk. 3, i TEUF, er uforenelig med det indre marked.
Artikel 2
Individuel støtte, der tildeles i henhold til den i artikel 1 omhandlede ordning, er forenelig med det indre marked på grundlag af artikel 107, stk. 3, litra b), i TEUF, som fortolket i de midlertidige rammebestemmelser, såfremt støttebeløbet ikke overstiger 500 000 EUR, modtageren ikke var en kriseramt virksomhed pr. 1. juli 2008, og alle andre betingelser i punkt 4.2.2 i de midlertidige rammebestemmelser og i afgørelsen om godkendelse af den tyske støtteordning er opfyldt.
Artikel 3
Individuel støtte, der tildeles i henhold til den i artikel 1 omhandlede ordning, og som på tildelingstidspunktet opfylder betingelserne i en støtteordning, som blev godkendt af Kommissionen på et andet retsgrundlag end den generelle gruppefritagelsesforordning, retningslinjerne for regionalstøtte eller rammebestemmelserne for statsstøtte til forskning og udvikling og innovation og ikke udelukker kriseramte virksomheder som potentielle støttemodtagere, er forenelig med det indre marked, så længe den ikke overstiger den maksimale støtteintentitet, der gælder for den pågældende støttetype.
Artikel 4
1. Tyskland ophæver den i artikel 1 omhandlede støtteordning.
2. Tyskland tilbagesøger fra støttemodtagerne den uforenelige støtte, der er tildelt i henhold til den i artikel 1 omhandlede støtteordning.
3. De beløb, der skal tilbagesøges, pålægges renter regnet fra det tidspunkt, hvor støtten blev stillet til støttemodtagernes rådighed, og indtil tilbagebetaling er sket.
4. Beløbet beregnes med renters rente i overensstemmelse med kapitel V i Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004 (57).
5. Tyskland indstiller med virkning fra denne afgørelses offentliggørelse enhver resterende udbetaling i forbindelse med den i artikel 1 omhandlede støtteordning.
Artikel 5
1. Tilbagesøgningen af støtte, der er tildelt i henhold til den i artikel 1 omhandlede støtteordning, iværksættes omgående og effektivt.
2. Tyskland sikrer, at denne afgørelse efterkommes senest fire måneder efter meddelelsestidspunktet.
Artikel 6
1. Senest to måneder efter meddelelsen af denne afgørelse sender Tyskland følgende oplysninger til Kommissionen:
a)
en liste over de virksomheder, der har modtaget støtte i henhold til den i artikel 1 omhandlede ordning, samt oplysning om, hvor stort et beløb hver af disse i alt har modtaget i henhold til ordningen
b)
oplysning om, hvor stort et beløb (hovedstol og renter), der skal tilbagesøges hos de enkelte støttemodtagere
c)
en detaljeret beskrivelse af, hvilke foranstaltninger der er truffet eller vil blive truffet for at efterkomme denne afgørelse
d)
dokumentation for, at støttemodtagerne har fået påbud om at tilbagebetale støtten.
2. Tyskland underretter Kommissionen om udviklingen i de foranstaltninger, der træffes for at efterkomme denne afgørelse, indtil den støtte, der er tildelt i henhold til den i artikel 1 omhandlede støtteordning, er fuldt tilbagebetalt. På Kommissionens anmodning fremsender Tyskland omgående oplysninger om de foranstaltninger, der er truffet eller vil blive truffet for at efterkomme denne afgørelse. Desuden fremsender Tyskland udførlige oplysninger om de støttebeløb og renter, støttemodtagerne allerede har tilbagebetalt.
Artikel 7
Denne afgørelse er rettet til Forbundsrepublikken Tyskland.
Udfærdiget i Bruxelles, den 26. januar 2011.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2011. január 26.)
a Németország által nyújtott C 7/10 (korábbi CP 250/09 és NN 5/10) sz. Állami Támogatásról kstg (szanálási rendelkezés)
(az értesítés a C(2011) 275. számú dokumentummal történt)
(Csak a német nyelvű szöveg hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2011/527/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unióról szóló szerződésre és az Európai Unió működéséről szóló szerződésre (EUMSZ) és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére (1),
tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra és különösen annak 62. cikke (1) bekezdésének a) pontjára,
miután az említett rendelkezéseknek megfelelően felkérte az érdekelt feleket észrevételeik megtételére (2),
mivel:
1. ELJÁRÁS
(1)
2009. augusztus 5-én és 2009. szeptember 30-án kelt levelében a Bizottság információkat kért Németországtól a társasági adóról szóló törvény (a továbbiakban: KStG) 8c. §-ára vonatkozóan. A német hatóságok a megkeresésre 2009. augusztus 20-án és 2009. november 5-én válaszoltak. A támogatás kapcsán a Bizottság 2010. február 24-én hozott határozatával megindította az EUMSZ 108. cikkének (2) bekezdése szerinti hivatalos vizsgálati eljárást.
(2)
Az eljárás megindítására vonatkozó bizottsági határozatot közzétették az Európai Unió Hivatalos Lapjában (3). Ezzel egyidejűleg az érdekelt feleket felszólították észrevételeik megtételére.
(3)
Ennek a német hatóságok 2010. április 9-én kelt levelükkel tettek eleget.
(4)
2010. április 9-én és június 3-án Brüsszelben két találkozóra került sor Németország képviselőivel. 2010. július 2-án Németország további információkat szolgáltatott. Az érdekelt felektől a Bizottság észrevételeket nem kapott.
2. AZ INTÉZKEDÉS LEÍRÁSA
2.1. Háttér
(5)
A vállalkozások adóztatása Németországban lényegében a személyi jövedelemadóról szóló törvény (a továbbiakban: EStG) és a KStG alapján történik. Az EStG 10d. §-ának (2) bekezdése szerint az adóévben felmerült veszteségek továbbvihetőek, azaz az elkövetkező években az adóköteles jövedelem az adózási teherviselési képesség elvének megfelelően évente 1 millió eurót meg nem haladó összegben a veszteségekkel csökkenthető. A veszteségek adózási szempontú továbbvitele a KStG 8. §-ának (1) bekezdése alapján a társasági adófizetési kötelezettség hatálya alá tartozó vállalkozások számára is lehetséges.
(6)
A veszteségek továbbvitelének lehetősége olyan vállalkozások megvásárlását eredményezte, amelyek már régóta nem folytattak semmilyen tevékenységet, azonban a veszteségeket még mindig továbbvihették (úgynevezett üres cégek vagy empty-shell companies).
(7)
Az ilyen jellegű felvásárlások megakadályozása érdekében a német törvényalkotó 1997-ben szűkítette a veszteségek adózási szempontú továbbvitelének lehetőségét azáltal, hogy a KStG 8. §-ának (4) bekezdésében életbe léptette az úgynevezett „ürescég-felvásárlási szabályt”. Ez a szabály a veszteségek továbbvitelének lehetőségét azokra a vállalkozásokra korlátozta, amelyek jogilag és gazdaságilag azonosak voltak azzal a vállalkozással, amelynél a veszteség felmerült. Bár a szabály nem tartalmazza a „gazdasági azonosság” fogalmának definícióját, azonban megemlít egy negatív és két pozitív példát.
a)
Gazdasági azonosság nem áll fenn akkor, ha egy tőketársaságban való részesedések több mint felét átruházzák, és a tőketársaság a tevékenységét túlnyomó részben új vállalati vagyonnal folytatja, illetve kezdi meg újra.
b)
Ezzel szemben gazdasági azonosságról beszélünk akkor, ha az új vállalati vagyon egyedül a fennmaradó veszteséglevonást előidéző tevékenység szanálására szolgál, és a társaság a tevékenységet az elkövetkező öt évben a korábbi gazdasági viszonyokkal összehasonlítható mértékben folytatja.
c)
Gazdasági azonosság akkor is fennáll, ha az új jogosult új vállalati vagyon hozzáadása helyett kiegyenlíti azokat a veszteségeket, amelyek a veszteséget jegyző vállalkozásnál merültek fel.
(8)
A két utóbbi példát nevezik általában „szanálási rendelkezésnek”.
(9)
A KStG 8. §-ának (4) bekezdését a vállalkozások adóztatásának 2008. évi reformja keretében 2008. január 1-jével hatályon kívül helyezték.
(10)
A vállalkozások adóztatásának 2008. évi reformja során vezették be a KStG 8c. §-a (1) bekezdését, amely a KStG 8. §-ának korábbi (4) bekezdéséhez képest a veszteségek továbbvitelének lehetőségét részesedésszerzés esetén erősebben korlátozza. Az új rendelkezés alapján:
a)
A fel nem használt veszteségek egyáltalán nem vonhatóak le akkor, ha egy társaság jegyzett tőkéjének, a benne lévő tagsági jogoknak, részesedési jogoknak vagy szavazati jogoknak több mint 50 %-át egy új jogosultra ruházzák át.
b)
Ha egy társaság jegyzett tőkéjének, a benne lévő tagsági jogoknak, részesedési jogoknak vagy szavazati jogoknak több mint 25 %-át, de maximum 50 %-át öt éven belül átruházzák, a fel nem használt veszteségek a százalékban meghatározott részesedésváltozásnak megfelelő mértékben részarányosan csökkennek.
(11)
Az új szabályozás kezdetben nem tett kivételt azokkal a vállalkozásokkal, amelyeknél egyidejűleg került sor szanálásra és jelentős részvényesi változásra.
(12)
A német Bundestag által a vállalkozások adóztatásának 2008. évi reformjával együtt elfogadott törvényi indokolás alapján a KStG 8. §-ának (4) bekezdését felváltotta a KStG 8c. § (1) bekezdése, amelynek célja a szabályozás egyszerűsítése (a törvényi indokolásból az derül ki, hogy a KStG 8. § (4) bekezdésének gyakorlati alkalmazása számos bonyolult jogkérdést vetett fel) és a visszaélésekkel szembeni célzott eljárás volt (4). A jogalkotó tudatában volt annak, hogy a módosítás eredményeként az olyan nehéz helyzetben lévő vállalkozások esetében, amelyeknél a szanálás részesedésszerzéssel kapcsolódik össze, a veszteségek adózási szempontú továbbvitele a továbbiakban nem lesz lehetséges. Ezt azonban elfogadhatónak tekintették, mivel ilyen helyzetekben az adóhatóság kifejezett törvényi rendelkezés nélkül, méltányossági okokból is lemondhatott az adókövetelésekről (5).
2.2. Az intézkedés
(13)
2009 júniusában a KStG 8c. §-ának módosítása révén bevezetésre került a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése, amely alapján továbbra is lehetséges a veszteségek továbbvitele, ha a nehéz helyzetben lévő vállalkozás felvásárlására szanálási célból kerül sor. Ez a módosítás az állampolgárokat mentesítő egészségbiztosítási törvény (Bürgerentlastungsgesetz Krankenversicherung) részét alkotta (6). Az új rendelkezés elnevezése szintén szanálási rendelkezés, illetve a KStG 8. §-ának (4) bekezdése által tartalmazott előző szabálytól való megkülönböztetés érdekében új szanálási rendelkezés. E szabály kivételt tesz a veszteségek továbbvitelének azon korlátozása alól, amelyet 2008. január 1-jei hatállyal a KStG 8c. §-ának (1) bekezdésével vezettek be.
(14)
A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése alapján az alábbi feltételek teljesülése esetén jogosult egy társaság a veszteségek továbbvitelére akkor is, ha a KStG 8c. §-ának (1) bekezdése alá tartozó részesedésszerzésre kerül sor:
a)
A részesedésszerzés a társaság szanálásának céljából megy végbe (7).
b)
A vállalkozás a szerzés időpontjában fizetésképtelen vagy eladósodott, illetve fizetésképtelenség vagy eladósodás fenyegeti (8).
c)
A lényeges működési struktúrákat megőrzik, ami feltételezi, hogy
-
a társaság egy, a munkahelyekre is vonatkozó szabályozást tartalmazó működtetési megállapodás alapján működik, vagy
-
a munkahelyek 80 %-át (a bérköltségek éves átlagához mérten) a részesedésszerzést követő első öt évben megtartják, vagy
-
tizenkét hónapon belül jelentős mértékű vállalati vagyonkiegészítésre vagy továbbra is értékkel bíró kötelezettségek elengedésére kerül sor; jelentős mértékű vállalati vagyonkiegészítésről van szó akkor, ha az új vállalati vagyon megfelel a megelőző gazdasági év eszközállománya legalább 25 %-ának; a tőketársaság által az új vállalati vagyon hozzáadását követő három éven belül elért eredmény csökkenti a hozzáadott vállalati vagyon értékét.
d)
A részesedésszerzést követő öt éven belül nem kerül sor ágazatváltásra.
e)
A részesedésszerzés időpontjában a vállalkozás működött.
(15)
A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése 2009. július 10-én lépett hatályba, és visszamenőleges hatállyal 2008. január 1-jétől alkalmazandó.
(16)
A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdését eredetileg meghatározott időre, 2009. december 31-ig terjedő hatállyal vezették be. 2009. december 22-én azonban a növekedés gyorsításáról szóló 2009-es törvény (Wachstumsbeschleunigungsgesetz) (9) keretében a német Bundestag olyan rendelkezést fogadott el, amely törölte a KStG-ből a szóban forgó, hatályvesztésre vonatkozó rendelkezést.
(17)
Ezzel összefüggésben utalás történt arra, hogy az adózási szempontból továbbvihető veszteségek csak a szanálandó vállalkozás nyereségével számolhatóak el. A szerző fél nem számolhatja el ezeket a veszteségeket a saját nyereségével.
(18)
Ez akkor is érvényes, ha a szerző fél az adókötelezettségeit a konszern szintjén összevonja, mivel a KStG 15. § első pontjának első mondata megtiltja a veszteségek továbbvitelét, ha egy társaság egy vállalkozáscsoport (Organschaft) része (10).
(19)
A német társasági adójog szerint az ilyen veszteségek nem vesznek el, a leányvállalat szintjén csupán „befagyasztásra” kerülnek, és csak akkor használhatóak fel, amikor a vállalkozást már nem összevontan kezelik. Az ilyen „befagyasztott” veszteségek esetében a veszteségek továbbvitelére nincs megszabott határidő.
(20)
A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése révén a szerző fél közvetett módon kedvezményben részesül, mivel a szanált vállalkozás adóterhe a szanálás sikeres befejezése után csökken. Ezenkívül a szerző fél a tevékenységét természetesen részben vagy egészben a felvásárolt vállalkozásba is beviheti, és ily módon felhasználhatja az átvitt veszteséget.
2.3. A KStG 8c. §-a (1a) bekezdésének és 8. §-a (4) bekezdésének összehasonlítása
(21)
A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdésében foglalt új szabályozás egy jelentős és a támogatás értékelése szempontjából döntő aspektusban különbözik a korábbi szabályozástól, azaz a KStG hatályon kívül helyezett 8. §-a (4) bekezdésétől.
(22)
A KStG 8c. §-ának (1) bekezdése szerint egy vállalkozás nem viheti tovább a veszteségeit, ha a részesedések több mint felét átruházták, kivéve, ha a szanálási rendelkezés alkalmazandó. Így az általános szabály alapján jelentős részvényesi változás esetében a veszteségek nem vihetők tovább. A jelenlegi szanálási rendelkezés kivételt képez az általános szabály alól.
(23)
A KStG korábbi 8. §-ának (4) bekezdésében foglalt általános szabály kimondta, hogy jelentős részvényesi változás esetén továbbra is lehetőség van a veszteségek továbbvitelére, amennyiben a vállalkozás gazdasági azonossága megállapítható. Ez a kivétel az olyan visszaélések megakadályozására szolgált, amelyekre például üres cégek felvásárlása útján került sor.
3. AZ ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁRÓL SZÓLÓ HATÁROZAT
(24)
2010. február 24-én kelt levelében a Bizottság tájékoztatta Németországot arra vonatkozó határozatáról, hogy a támogatás miatt megindítja az EUMSZ 108. cikkének (2) bekezdése szerinti eljárást.
(25)
Az eljárás megindításáról szóló határozatában a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése különbséget tesz a veszteséget termelő egészséges vállalkozások és az (esetlegesen) fizetésképtelen vagy eladósodott vállalkozások között annyiban, hogy csak az utóbbiaknak kedvez. Ennélfogva a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése kivételnek tűnik azon referenciarendszer alól, amely szerint a vállalkozások egyik csoportja esetében sem jöhet szóba a veszteségek továbbvitele. Tekintettel arra, hogy az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerinti feltételek nyilvánvalóan megvalósultak, a Bizottság előzetes véleménye szerint jelen intézkedés szelektív, és állami támogatásnak minősül. Végül a Bizottság kifejtette, kétségei vannak afelől, hogy az intézkedés összeegyeztethető az EUMSZ-nek az Ideiglenes közösségi keretrendszerrel (11) összhangban értelmezett 107. cikke (3) bekezdésének b) pontjával, valamint az EUMSz-nek a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatással (12) és a regionális támogatásokról szóló iránymutatással (13) összhangban értelmezett 107. cikke (3) bekezdésének c) pontjával.
(26)
Az eljárás megindítására vonatkozó bizottsági határozatot közzétették az Európai Unió Hivatalos Lapjában (14). A Bizottság felszólította Németországot és valamennyi érdekelt felet észrevételeik benyújtására.
(27)
A hivatalos vizsgálati eljárás megindítását követően a szövetségi pénzügyminisztérium utasította az adóbehajtásért felelős hatóságokat, hogy a Bizottság végső döntéséig ne alkalmazzák a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdését, valamint hogy értesítsék az érintett vállalkozásokat arról, hogy a Bizottság negatív döntése esetén a támogatásokat vissza kell fizetniük (15).
4. NÉMETORSZÁG ÉSZREVÉTELEI
(28)
Németország úgy ítéli meg, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése az alábbi három okból nem minősül állami támogatásnak:
a)
A szabályozás figyelembe veszi a magánhitelezői elvet (v.ö. a 4.1. szakasszal).
b)
Nem szelektív jellegű (v.ö. a 4.2. szakasszal).
c)
A szabályozást a német adórendszer jellege és belső szerkezete indokolja (v.ö. a 4.3. szakasszal).
(29)
Németország ezenkívül kijelenti, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdésében foglalt szanálási rendelkezés lényegében megegyezik a KStG 8. §-ának (4) bekezdése által tartalmazott régi szanálási rendelkezéssel, amellyel kapcsolatban a Bizottságnak soha nem voltak fenntartásai (v.ö. a 4.4. szakasszal), továbbá több más tagállamban is létezik hasonló adószabály (v.ö. a 4.5. szakasszal).
4.1. A magánhitelezői elv betartása
(30)
Ezt az érvet Németország először 2010. július 2-án kelt levelében hozta fel. A német hatóságok erre vonatkozóan kifejtik, hogy a magánhitelezői elv az adókövetelések, illetve az ehhez hasonló követelések behajtása esetén is alkalmazható (16). A német állam és az adófizetők közötti kapcsolat ugyanis egy olyan kötelmi viszonyhoz hasonlítható, amely egy magánhitelező és egy adós között jön létre, és például egy bérleti vagy egy munkaszerződésen alapul. Németország véleménye szerint egy kötelmi viszony magánhitelezője lemondana jövőbeli követeléseinek egy részéről, ha ezáltal lehetőség nyílna arra, hogy az adóst egy másik vállalkozás felvásárolja, és a kötelmi viszony így továbbra is fennmarad.
4.2. A szelektivitás hiánya
(31)
Németország megítélése szerint a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése egy olyan általános intézkedés, amelyet minden vállalkozás igénybe vehet, függetlenül attól, hogy egy bizonyos régióhoz vagy termelési ághoz tartozik-e, illetve, hogy mekkora a mérete. Németország kijelenti, hogy potenciálisan és anélkül, hogy erre befolyása lenne, minden vállalkozás kerülhet nehéz pénzügyi helyzetbe, ezért a szabályozás alkalmazása szempontjából figyelembe kell venni.
(32)
Németország utal arra, hogy a Bizottság a vállalkozások adóztatásáról szóló 1998. évi közleményében maga is úgy ítélte meg, hogy az olyan teljesen technikai jellegű adóintézkedések, mint a veszteségek adózási szempontú továbbvitelére vonatkozó előírások nem minősülnek szelektívnek, „feltéve, hogy különbség nélkül mindegyik vállalkozásra és mindegyik áru termelésére alkalmazni kell azokat”, és „az, hogy néhány vállalkozás vagy ágazat több előnyhöz jut ezeken az adóintézkedéseken keresztül, mint mások, nem feltétlenül jelenti azt, hogy az állami támogatást szabályozó versenyszabályok vonatkoznak rájuk.” (17).
(33)
Németország úgy véli, hogy ezek a megfontolások különösen fontosak a kutatás és fejlesztés adózási szempontú támogatásában, továbbá a környezetvédelem, a képzés vagy a foglalkoztatás terén is. Szerinte nem tekinthetőek szelektívnek az olyan adószabályok, amelyek a fenti területeken jelentős erőfeszítéseket kifejtő vállalkozásoknak kedveznek, hiszen ezek a kedvezmények valamennyi vállalkozás számára nyitva állnak, akkor is, ha meghatározott területeken tevékenykedő vállalkozások de facto jobban profitálnának belőle, mint más vállalkozások. Ennek a meglátásnak az olyan adószabályok esetében is érvényesülnie kell, amelyek a szanálás céljából felvásárolt nehéz helyzetben lévő vállalkozásoknak kedveznek.
(34)
Németország szerint a Bíróság és a Törvényszék elfogadta, hogy egy olyan intézkedés, amely kizárólag a nehéz helyzetben lévő vállalkozásoknak kedvez, alapvetően általános intézkedésnek minősülhet, ami nem szelektív jellegű. Ebben az összefüggésben Németország először is a DMT-ügyet említi, amelyben a Bíróság az alábbiakat állapította meg egy olyan belga fizetési mechanizmussal kapcsolatban, amelyet a nehéz helyzetben lévő vállalkozások vehetnek igénybe (18):
„A francia kormány előadja, hogy a társadalombiztosítási járulékokhoz nyújtott fizetési könnyítések nem minősülnek állami támogatásnak, ha ugyanazon feltételek alapján minden olyan vállalkozás számára biztosítottak, amely pénzügyileg nehéz helyzetbe kerül. Vélhetően a belga jogi szabályozás kapcsán ez az eset áll fenn. Ezzel szemben a Bizottság szerint a fizetési könnyítések engedélyezése során az ONSS-t mérlegelési jog illeti meg.
Ahogyan a Szerződés 92. cikkének (1) bekezdéséből következik, nem tartoznak ez alá a rendelkezés alá az olyan általános jellegű intézkedések, amelyek nem csak meghatározott vállalkozásoknak vagy termelési ágaknak kedveznek. Nem tekinthető ezzel szemben általános jellegűnek az intézkedés akkor, ha a pénzügyi előnyöket biztosító intézkedés olyan mérlegeléstől függ, amely lehetővé teszi a kedvezményezettek vagy az intézkedés alkalmazási feltételeinek meghatározását (lásd értelemszerűen a C-241/94. sz. Franciaország kontra Bizottság ügyben 1996. szeptember 26-án hozott ítélet, EBHT 1996., I-4551. o., 23. és 24. pontját).
A nemzeti bíróság feladata az alapügyben annak megállapítása, hogy az ONSS számára megengedett-e a mérlegelés a fizetési könnyítések engedélyezése esetén, illetve ha ez az eset nem áll fenn, akkor az ONSS által nyújtott fizetési könnyítések általános jellegűek-e, vagy pedig meghatározott vállalkozásokat részesítenek előnyben.”
(35)
Németország ezenfelül felhívta a figyelmet a HAMSA-ügyre, amelyben a spanyol hatóságok úgy érveltek, hogy nem minősül szelektívnek az olyan intézkedés, amely valamennyi nehéz helyzetben lévő vállalkozásra vonatkozik. A Bíróság ennek kapcsán az alábbiak szerint nyilatkozott (19):
„Jelen ügyben a felperes és a Spanyol Királyság által hivatkozott érv szerint a fizetésképtelenségről szóló 1922. július 26-i spanyol törvény egy olyan általános jellegű eljárást hozott létre, amely valamennyi nehéz helyzetbe került vállalkozásra vonatkozik. Bár igaz az, hogy a törvényt nem szelektíven kell alkalmazni vállalkozások meghatározott csoportjai vagy meghatározott termelési ágazatok javára, azonban a Bizottság által kifogásolt adósság-elengedések nem automatikusan a törvény alkalmazásából következnek, hanem az illetékes közigazgatási szervek mérlegelési jogkörben hozott döntésétől függnek. Ha a pénzügyi előnyöket nyújtó hatóság olyan mérlegelési jogkörrel rendelkezik, amely lehetővé teszi számára a kedvezményezettek körének vagy az intézkedés alkalmazási feltételeinek meghatározását, az ítélkezési gyakorlat alapján az ilyen intézkedés nem tekinthető általános jellegűnek (lásd a Bíróságnak a C-256/97. sz. DM Transport ügyben 1999. június 29-én hozott ítéletét, EBHT 1999., I-3913. o., 27. pont).”
(36)
Németország állítása szerint a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése - a DMT és a HAMSA ügyekben vitatott intézkedésektől eltérően - nem irányoz elő mérlegelési jogot a közigazgatási hatóságok számára; az intézkedés alkalmazása automatikusan a törvényből következik. Ezért Németország azt az „a contrario” érvet hozza fel, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése nem tekinthető szelektívnek.
(37)
Ezenkívül Németország azon a véleményen van, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése a fizetésképtelenségre vonatkozó jogszabályok körébe tartozó norma. A vállalkozások jogosultsága olyan fogalmakon alapul, mint a fizetésképtelenség, a fizetésképtelenség veszélye és az eladósodás, amely fogalmakat az InsO definiálja, és amelyek csődeljárás megindítása iránti kérelem benyújtására szolgáltathatnak okot.
(38)
Németország a szelektivitást illetően azt a következtetést vonja le, miszerint a Bizottság véleményéből az következne, hogy minden adókedvezmény állami támogatásnak minősül, akkor is, ha általános jelleggel alkalmazandó, ez a megítélés pedig az EUMSZ-be ütközik.
4.3. Az adórendszer jellegén vagy belső szerkezetén alapuló indokolás
(39)
Németország megítélése szerint a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdésében megfogalmazott kivételt a német társasági adórendszer jellege és belső szerkezete indokolja. Objektív különbség tapasztalható a szanálásra szoruló, nehéz helyzetben lévő vállalkozások és a többi vállalkozás között, amely objektív különbség indokolttá teszi a szanálás céljából felvásárolt, nehéz helyzetben lévő vállalkozások eltérő módon történő kezelését. Németország ezen érvelését három szempontra alapozza.
(40)
Először is a pénzügyileg egészséges olyan vállalkozásoktól eltérően, amelyek választhatnak a tőkepiac által kínált finanszírozási lehetőségek és felvásárlók keresése között, a nehéz helyzetben lévő vállalkozások számára csak az a lehetőség áll nyitva, hogy felvásárlót találjanak, hiszen sem idegen tőkét nem tudnának felvenni a tőkepiacon, sem pedig bankkölcsönt nem kapnának. Következésképpen a nehéz helyzetben lévő vállalkozások a rendszerből adódóan nem élhetnének a veszteségek továbbvitelének lehetőségével, míg az egészséges vállalkozások mindig választhatnának aközött, hogy idegen tőkét szereznek, vagy pedig vásárlót keresnek.
(41)
Németország második érve szerint a KStG 8c. §-a (1) bekezdésének azon szándéka és célja, hogy megakadályozza az üres cégek felvásárlását, nem zárja ki a veszteségek továbbvitelének lehetőségét azokban az esetekben, amikor a felvásárlás szanálás céljából történik, és nem tisztán adózási szempontok indokolják. Ha a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése nem csak a nehéz helyzetben lévő vállalkozások szanálás céljából történő felvásárlására korlátozódna, azaz egyéb szerzési eseteket is a hatálya alá vonna, úgy a norma célja nem lenne megvalósítható.
(42)
Németország harmadik érve úgy szól, hogy a KStG 8c. §-ának (1) bekezdése biztosítja azt, hogy a vállalkozásokban való részesedések vételára pusztán a vállalkozás gazdasági értékén alapul, és az adóoptimalizálás érdekében a felhalmozódott veszteségek értéke a vételárat nem befolyásolja. Ezzel szemben a nehéz helyzetben lévő, szanálás céljából felvásárolt vállalkozások esetében a felhalmozódott veszteségek lehetséges értéke nem játszik különösebb szerepet. Ezen érv alátámasztása érdekében Németország utal arra, hogy a vállalkozáscsoport kereskedelmi jogi számvitele során a könyvvizsgálók nem tulajdonítanak értéket a gazdaságilag nehéz helyzetben lévő társaságok lehetségesen továbbvihető veszteségeinek.
(43)
Ezen együttes körülmények alapján Németország azon a véleményen van, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdését mindenképpen indokolttá teszi a német társasági adórendszer jellege és belső szerkezete, még akkor is, ha prima facie szelektívnek is tűnik.
4.4. Az új és a régi szanálási rendelkezés közötti kapcsolat
(44)
Németország megjegyzi, hogy a KStG 8c. §-a 2008. január 1-jei hatállyal egy hasonló szabályt - a KStG 8. §-ának (4) bekezdését - váltotta fel, amely szabály ezzel egyidejűleg hatályát vesztette. Mindkét szabály ugyanazt a célt, mégpedig az üres cégek felvásárlásának megakadályozását szolgálta.
(45)
Németország utal arra, hogy a Bizottság a KStG 8. §-ának (4) bekezdése kapcsán soha nem fejezte ki fenntartásait, ezért a jelenlegi szabályozás sem minősülhetne támogatásnak.
(46)
Ebből az okból kifolyólag Németország szerint a Bizottság vonatkozó álláspontja inkoherens.
4.5. Más adórendszerek hasonló szabályai
(47)
Németország szerint több más tagállamban is létezik a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdéséhez hasonló szabályozás. Példaként Ausztriát, Belgiumot, Finnországot, Hollandiát, Luxemburgot és Olaszországot említette. A rendszerek nagymértékű hasonlósága ellenére a Bizottság ezen tagállamokkal szemben nem alkalmazta azokat az intézkedéseket, amelyek az állami támogatások terén való hatásköre alapján a rendelkezésére állnak.
(48)
Az eljárás megindításáról szóló határozat 34. pontja kapcsán, amely a Bizottságnak a francia adórendszerrel kapcsolatos intézkedéseit mutatja be, Németország kifejti, hogy a német rendszer különbözik a francia rendszertől. A francia rendszer ugyanis meghatározott gazdasági ágakra korlátozódik, és a társasági adó alóli teljes mentességet irányozza elő.
5. AZ INTÉZKEDÉS ÉRTÉKELÉSE
(49)
Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése alapján a belső piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet.
5.1. Állami források és az állami forrásokhoz sorolás
(50)
Az intézkedést állami forrásból kell finanszírozni, továbbá az állami források felhasználásának az államhoz hozzárendelhetőnek kell lennie. Az adóbevételben mutatkozó veszteség egyenértékű az adójellegű költségvetési kiadás formájában jelentkező állami forrásfelhasználással. Azáltal, hogy a szövetségi kormány engedélyezi a vállalkozások számára társasági adókötelezettségeik veszteségátvitel útján történő csökkentését, Németország bevételtől esik el, ami így állami támogatásnak minősül. Németország arról tájékoztatta a Bizottságot, hogy az intézkedés évente 900 millió euro összegű adóbevétel-kiesést okozhat. Tekintettel arra, hogy az intézkedés állami forrásokban jelentkező veszteséggel jár együtt, az intézkedés állami forrásokból származónak minősül. A támogatást törvényi alapon biztosítják, ezért az államhoz rendelhető hozzá.
5.2. Szelektív előny fennállása
(51)
Ezenkívül az intézkedésnek szelektív előnyt kell teremtenie a kedvezményezett számára. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a támogatás fogalma nemcsak a pozitív juttatásokat foglalja magában, hanem azokat az intézkedéseket is, amelyek különböző formában enyhítik a vállalkozás költségvetésének általános terheit (20).
(52)
A KStG 8c. §-ának (1) bekezdése alapján valamely vállalkozás részvényesi szerkezetének változásai azt eredményezik, hogy a korábbi veszteségek adózási szempontú továbbvitelének lehetősége részben vagy egészben elveszik.
(53)
A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése kivételt határoz meg e szabály alól arra az esetre, ha a részesedésszerzés nehéz helyzetben lévő vállalkozást érint, és szanálási célból történik.
(54)
A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése ennélfogva szelektív előnyt hozhat létre az előbbi előfeltételeknek megfelelő vállalkozások számára, mivel lehetőséget biztosít arra, hogy adóköteles jövedelmük kiszámítása során a korábban felmerült veszteségeiket a jövőbeli nyereséggel szemben beszámítsák.
(55)
Németország kijelenti, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése, ahogyan azt a (28) preambulumbekezdés is bemutatja, nem valósít meg szelektív előnyt. Ezt az érvet az alábbi három szempont támasztja alá:
a)
a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése figyelembe veszi a magánhitelezői elvet (5.2.1.);
b)
a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése prima facie nem minősül szelektívnek (5.2.2.);
c)
a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdését az adórendszer jellege vagy belső szerkezete indokolttá teszi (5.2.3.).
(56)
Németország utal továbbá a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése és a korábbi szabályozás, a KStG 8. §-ának (4) bekezdése közötti hasonlóságra (lásd 5.2.4.), valamint arra a tényre, hogy más tagállamokban is létezik hasonló szabályozás (lásd 5.2.5.).
5.2.1. A piacgazdasági magánhitelező elvének lehetséges alkalmazása
(57)
Németország kijelenti, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése összeegyeztethető a magánhitelezői elvvel, mivel megfelel annak a piacgazdasági magánhitelezői viszonynak, amelyben az adós és a magánhitelező között kötelmi viszony áll fenn.
(58)
A Bizottság úgy véli, hogy ez az álláspont több okból sem tartható fenn. A Bíróság és a Törvényszék ítélkezési gyakorlata szerint a piacgazdasági magánhitelező elvét csak akkor lehet alkalmazni, amikor az állam piaci szereplőként jár el; ezen elv alkalmazása nem lehetséges akkor, amikor az állam a közhatalom gyakorlójaként él előjogaival (21). Jelen esetben az államot a közhatalom gyakorlójaként illeti meg az állami adómonopólium.
(59)
A Bizottság véleménye szerint a Németország által hivatkozott ítélkezési gyakorlat nem változtat az értékelésen. A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése esetében adókötelezettség keletkezéséről van szó, ezzel szemben azoknál a tényállásoknál, amelyek a Spanyolország kontra Bizottság (22) és a DMT (23) ügyekben hozott ítéleteket eredményezték, a közigazgatási hatóságoknak a létező adókötelezettségek elengedésére volt lehetőségük. Következésképpen jelen ügyben a piacgazdasági magánhitelező elve nem alkalmazható.
(60)
Másodszor, még ha az elv alkalmazható is lenne, - amit a Bizottság vitat - a Bizottság leszögezi, hogy az adóelőny biztosítására automatikusan kerül sor, anélkül, hogy előtte megvizsgálták volna, mekkora összeget tesznek ki összesen a veszteségek (ami a jövőbeli adókedvezmény legmagasabb összege szempontjából döntő), a kedvezményezett mennyire lesz abban a helyzetben, hogy újra nyereségesen gazdálkodjon, továbbá hogy az adós stratégiailag fontos szerepet játszik-e. Egy piacgazdasági magánhitelező általános körülmények között nem mondana le automatikusan a jövőben keletkező követelésekről, hacsak nem alkotott korábban képet azon követelések nagyságáról, amelyekről lemond, valamint az adós pénzügyi kilátásairól és stratégiai jelentőségéről.
(61)
A Bizottság harmadik érvként megállapítja, hogy egy hosszú távú szerződéses viszonytól eltérően a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése nem már létező kötelezettségekből származó követelések lemondására vonatkozik, hanem a jövőben esetleg keletkező olyan kötelezettségek csökkentését érinti, amelyek az adós szanálását követően merülhetnek fel. Más szavakkal ez azt jelenti, hogy abban az időpontban, amikor az állam engedélyezi a veszteségek továbbvitelét, még nincsenek le nem járt kötelezettségek.
(62)
A Bizottság negyedik érvként utal arra, hogy a csődeljárásban az adós ügyleteit általában egy másik vállalkozás veszi át, amelynél aztán az állam az adómonopólium alapján behajthatja az adót. A piacot elhagyó adós helyébe így egy másik adós lép. A piacgazdasági magánhitelező elvétől eltérően az állam döntése esetében nem játszik szerepet a meglévő ügyfelek hűségén alapuló megközelítés.
(63)
A Bizottság arra a következtetésre jut, hogy a piacgazdasági magánhitelező elve jelen esetben nem alkalmazható, mivel az állam a közhatalom gyakorlójaként él előjogaival, és nem gazdasági szereplőként jár el. Még ha a piacgazdasági magánhitelező elve a jelen esetben alkalmazható is lenne, a Bizottság kimutatta, hogy hosszú távú szerződéses viszony esetében egy olyan magánhitelező, aki az állammal azonos helyzetben van, nem tenne a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdésében meghatározott lépéseket.
5.2.2. Szelektivitás - prima facie
(64)
Az Európai Bíróság ítélkezési gyakorlata alapján valamely adóügyi intézkedés szelektivitásának megállapításához az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vizsgálni kell, hogy egy adott jogi szabályozás keretén belül a nemzeti intézkedés alkalmas-e arra, hogy „bizonyos vállalkozásokat vagy bizonyos termékek előállítását” előnyben részesítsen olyan vállalkozásokkal vagy termékekkel szemben, amelyek a szabályozás céljára tekintettel jogi és ténybeli szempontból azokkal összehasonlíthatóak (24).
(65)
Következésképpen a Bizottságnak azt kell először megállapítania valamely adószabály szelektív jellegének értékelése során, hogy a hatályos adórendszerben (a továbbiakban: referenciarendszer) az érintett adóterület szabályozása általában, azaz „normál esetben” hogyan valósul meg. Második lépésben annak vizsgálata és megállapítása szükséges, hogy az intézkedés kivételt jelent-e a referenciarendszer alól annyiban, hogy különbséget tesz azon gazdasági szereplők között, akik az adott tagállam adórendszerének céljára tekintettel ténybeli és jogi szempontból összehasonlítható helyzetben vannak.
5.2.2.1. Referenciarendszer
(66)
A Bizottság úgy ítéli meg, hogy a jelenlegi német társasági adórendszer tekinthető referenciarendszernek, azon belül is különösen a KStG 8c. §-a (1) bekezdésének azon előírásai, amelyek a részesedésszerzéssel érintett társaságoknál a veszteségek levonására vonatkoznak. A (10) preambulumbekezdésben kifejtettek szerint ezen szabály alapján a fel nem használt veszteségek nem vonhatóak le akkor, ha egy társaság részesedési jogainak több mint 50 %-át egy új jogosultra ruházzák át; illetve részarányosan vesznek el akkor, ha öt éven belül a részesedési jogok több mint 25 %-át, de maximum 50 %-át ruházzák át. Ebből a Bizottság arra következtet, hogy az minősül alapesetnek, ha a veszteségek elvesznek, azaz ez tekinthető referenciarendszernek részvényesi változás esetén.
(67)
A Bizottság rámutat arra, hogy egy korábbi esetben a KStG 8c. §-a (1) bekezdését már referenciarendszerként alapul vette (25). A Bizottság akkor a belső piaccal összeegyeztethetetlennek minősítette a KStG 8c. §-ának (1) bekezdésében meghatározott azon kivételt, miszerint a részvényesi változás ellenére a kockázatitőke-társaságok által felvásárolt vállalkozások számára a veszteségek továbbvitele megengedett volt. A határozat indokolása a szóban forgó ügyben is irányadó.
5.2.2.2. Az adórendszer céljára tekintettel összehasonlítható jogi és ténybeli helyzetben lévő vállalkozások közötti különbségtétel
(68)
A referencia forgatókönyvtől eltérően a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése alapján továbbvihetik a veszteségeiket azok a vállalkozások, amelyek a szerkezetátalakítási célból történő részesedésszerzés időpontjában fizetésképtelenek vagy eladósodtak, illetve fizetésképtelenség vagy eladósodás veszélye fenyegeti őket, feltéve, hogy meghatározott előfeltételeknek eleget tesznek (lásd a (14) preambulumbekezdést).
(69)
Németország érvényre juttatja, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése által a nehéz helyzetben lévő vállalkozások elől adójellegű szerkezetátalakítási akadály hárul el. Ezért az adórendszer célját tekintve csak a nehéz helyzetben lévő vállalkozások vannak összehasonlítható ténybeli és jogi helyzetben. Tekintettel arra, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése minden nehéz helyzetben lévő vállalkozásra alkalmazható, a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése nem szelektív jellegű.
(70)
A DMT (26) és a HAMSA (27) ügyekben hozott ítéletek Németország megítélése szerint alátámasztják ezt az álláspontot. Ezekben az esetekben ugyanis a Bíróság és a Törvényszék arra a következtetésre jutott, hogy az intézkedések azért minősülnek szelektívnek, mert a hatóságok mérlegelési jogkörben hozott határozatairól volt szó. Az ítéletekből a contrario érvként levezethető, hogy nem tekinthetőek szelektívnek azok az intézkedések, amelyek valamennyi nehéz helyzetben lévő vállalkozásra vonatkoznak, és a hatóságoknak nem biztosítanak mérlegelési jogkört.
(71)
A Bizottság mindenekelőtt arra mutat rá, hogy az adórendszer célját a referenciarendszer szintjén, nem pedig a kivételek szintjén kell meghatározni (28). A társasági adórendszer szándéka és célja az, hogy bevételt teremtsen a háztartások számára. Felmerül a kérdés, hogy megvalósul-e ez a cél, ha a vállalkozások adóalapjukat az üres cégekből származó veszteségek továbbvitelének felhasználása révén jelentősen csökkentik. A KStG 8c. § (1) bekezdésének célja, hogy megakadályozza azon vállalkozások esetében a veszteségek továbbvitelét, amelyeknél részvényesi változásra kerül sor. Ez tisztán következik ahhoz a törvényhez fűzött törvényi indokolásból, amely bevezette a KStG 8c. §-a (1) bekezdését, és hatályon kívül helyezte a KStG 8. §-ának (4) bekezdését (29). Következésképpen az adórendszer céljára tekintettel minden olyan vállalkozás, amelynél részvényesi változásra kerül sor, összehasonlítható ténybeli és jogi helyzetben van.
(72)
A Bizottság utal arra, hogy kizárólag a nehéz helyzetben lévő vállalkozásokat érinti a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdésén alapuló eltérő szabályozás. Azok a vállalkozások is termelnek valószínűleg veszteséget, amelyek a szerzés időpontjában nem fizetésképtelenek vagy nem adósodtak el, illetve nem fenyegeti őket a fizetésképtelenség vagy az eladósodás veszélye, veszteségeiket azonban nem vihetik tovább.
(73)
Ennélfogva a Bizottság azt a következtetést vonja le, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése különbséget tesz a veszteséget termelő, de egyébként egészséges vállalkozások és a fizetésképtelen vagy eladósodott, illetve a fizetésképtelenséggel vagy eladósodással fenyegetett vállalkozások között, amikor az utóbbiakat privilegizálja. Következésképpen a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése különbséget tesz azon vállalkozások között, amelyek az adórendszer céljára tekintettel összehasonlítható ténybeli és jogi helyzetben vannak.
(74)
A Bizottság második érvként kiemeli, hogy a német állásponttól eltérően a Bíróság és a Törvényszék ítélkezési gyakorlata soha nem képviselte azt a véleményt, miszerint egy intézkedés definíció alapján nem tekinthető szelektívnek, ha valamennyi nehéz helyzetben lévő vállalkozásra vonatkozik, és nem biztosít mérlegelési jogot a hatóságoknak.
(75)
A DMT-ügy kapcsán megjegyzendő, hogy a francia kormánynak Németország álláspontjával megegyező érvét illetően a Bíróság a 28. pontban arra a következtetésre jutott, hogy még ha a nemzeti hatóságok nem is rendelkeznek mérlegelési jogkörrel, akkor is a nemzeti bíróságok feladata annak vizsgálata, hogy az adott nemzeti intézkedésnek általános vagy szelektív jellege van-e. Így a Bíróság implicit módon elismeri, hogy egy olyan nemzeti intézkedés is lehet szelektív, amely valamennyi nehéz helyzetben lévő vállalkozás számára igénybe vehető, és nem biztosít mérlegelési jogot a hatóságok számára.
(76)
A HAMSA-ügyet illetően a Bizottság megjegyzi, hogy a 157. pontban a Bíróság obiter dictuma az általános spanyol csődjogra vonatkozik. A HAMSA-ügyben azonban nem csődjogi intézkedésről van szó, hanem arról, hogy a spanyol hatóságok önkéntes alapon, törvényi kötelezettség nélkül lemondtak egy olyan követelésről, amelynek mértéke messze meghaladta azon követelések mértékét, amelyektől a magánbefektetők eltekintettek volna. Ebből kifolyólag a szóban forgó intézkedés értékelése szempontjából ennek az ügynek nincs jelentősége.
(77)
Fennelly főtanácsnok az Ecotrade-ügyben benyújtott indítványában megerősítette, hogy azok a szabályok is szelektív jellegűek lehetnek, és állami támogatásnak minősülhetnek, amelyek minden nehéz helyzetben lévő vállalkozásra vonatkoznak (30).
(78)
Németország álláspontjától eltérően ezért a Bizottságnak a szóban forgó intézkedésről kialakított értékelése összhangban van a Bíróság és a Törvényszék ítélkezési gyakorlatával.
(79)
Emiatt a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése prima facie szelektív jellegűnek tekinthető.
5.2.3. Az intézkedést magában foglaló adórendszer jellegén, illetve belső szerkezetén alapuló indokolás
(80)
A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint nem valósul meg a szelektivitás előfeltétele egy olyan intézkedés esetében, amely ugyan a kedvezményezett számára előnyt jelent, azonban annak a rendszernek a jellege vagy belső szerkezete indokolja, amelynek az részét képezi (31).
(81)
Amikor tehát a Bizottság a szóban forgó ügyhöz hasonlóan arra a következtetésre jut, hogy az intézkedés prima facie szelektív jellegűnek tűnik, meg kell vizsgálnia, hogy indokolttá tesz-e egy ilyen különbségtételt annak az adórendszernek a jellege, illetve belső szerkezete, amelynek az intézkedés a részét képezi.
(82)
A Bizottság rögzíti, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az érintett tagállamnak kell bizonyítékot szolgáltatnia ezen indokolás alátámasztásához (32).
(83)
A Bíróság fejtegetése szerint különbséget kell tenni az e szabályozáson kívül eső, egy bizonyos adószabályozással követett célok és a magában az adórendszerben rejlő, e célok eléréséhez szükséges mechanizmusok között. Az intézkedést magában foglaló adórendszer természetére, ill. belső felépítésére való hivatkozás indoklásaként kizárólag ez utóbbi mechanizmusok vehetők figyelembe.
(84)
A Bizottság azon a véleményen van, hogy a szóban forgó ügyben különbséget kell tenni a KStG 8c. §-a (1) bekezdésének és a KStG 8c. §-a (1a) bekezdésének célja között.
(85)
Németország észrevételeinek megfelelően a KStG 8c. §-a (1) bekezdésének szándéka és célja az, hogy kizárja a veszteségeknek a német adórendszerben előírt átviteléhez kapcsolódó olyan visszaéléseket, amelyekre üres cégek felvásárlása útján kerül sor.
(86)
Ezzel kapcsolatban a Bizottság megállapítja, hogy a KStG 8c. §-a (1) bekezdésének sokkal szélesebb a hatálya, mint a korábbi szabályozásnak (KStG 8. § (4) bekezdés). Míg a KStG 8. §-ának (4) bekezdése alapján a veszteségek továbbvitelére csak akkor nem kerülhetett sor, ha két előfeltétel egyidejűleg valósult meg (egy másik társaság általi részesedésszerzés és új tevékenységi terület), addig a második előfeltételt az új szanálási rendelkezés nem tartalmazza. A veszteségek továbbvitele ugyanis már egy másik társaság szerzése esetében sem lehetséges. A törvényalkotó tisztában volt a hatálybeli módosítással, hiszen a törvényi módosítás kizárólag azt a célt szolgálta, hogy a társasági adókulcs 25 %-ról 15 %-ra való csökkentését finanszírozza (33).
(87)
A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése ezzel szemben nem a visszaélések megakadályozására szolgál. Ez a német Bundestag által elfogadott, az új szanálási rendelkezéshez fűzött törvényi indokolásból következik, amely szerint a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdését a pénzügyi és gazdasági válság által okozott problémák leküzdése céljából vezették be (34). A válság idején ugyanis a veszteségek továbbvitelére vonatkozó korlátozások a vállalkozások szerkezetátalakítása szempontjából akadályt jelentettek.
(88)
A Bizottság rögzíti, hogy az eljárás megindításáról szóló határozatban Németország is kifejezetten utalt az észrevételeiben arra, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése esetén nem egy olyan intézkedésről van szó, amely az adórendszerrel való visszaélések megakadályozására szolgál, hanem a szanálási rendelkezés bevezetésének oka az volt, hogy támogassák a pénzügyi és gazdasági válságban a nehéz helyzetben lévő vállalkozásokat.
(89)
A Bizottság úgy ítéli meg, hogy a szóban forgó adóintézkedés célja az adórendszeren kívül esik. A Bíróság vonatkozó ítélkezési gyakorlata szerint egy ilyen külső cél nem használható fel az intézkedésnek az adórendszer jellegén, illetve belső szerkezetén alapuló indokolása érdekében (35), hanem csak az intézkedésnek a belső piaccal való összeegyeztethetősége szempontjából vizsgálható.
(90)
A Németország által felhozott három érv nem változtat ezen az értékelésen.
(91)
Németország azon érvével kapcsolatban, miszerint egy nehéz helyzetben lévő vállalkozás csak befektető révén juthat pénzügyi forráshoz, míg egy átmenetileg veszteséget termelő egészséges vállalkozás választhat, hogy a tőkepiacról szerez pénzügyi forrást, vagy pedig egy befektető vásárolja fel, és azután szerez új tőkét magának, a Bizottság véleménye az, hogy az adójog céljára figyelemmel nincs jelentősége annak, hogy egy vállalkozás hogyan finanszírozza az üzleti tevékenységét. A társasági adórendszer a nyereségek megadóztatásán és a veszteségek bevallásán alapul. A pénzügyi és gazdasági válság idején pénzügyileg egészséges vállalkozások is termeltek átmenetileg veszteséget. A pénzügyileg egészséges vállalkozások azonban a szanálási rendelkezés szerint nem vihetik tovább a veszteségeiket, ezért a veszteséget termelő, nem egészséges vállalkozásokhoz képest hátrányos helyzetben vannak egy részvényesi változás, valamint az azt követő tőkeszerzés esetén. A továbbiakban a Bizottság leszögezi, hogy a pénzügyi és gazdasági válság idején az átmenetileg veszteséget termelő egészséges vállalkozások számára is nehéz volt a tőkepiacokhoz való hozzáférés. Ennélfogva már az első érv alapjául szolgáló objektív feltevések sem bizonyulnak helyesnek, így a Bizottság a Németország által felhozott első érvet elutasítja.
(92)
Németország második érve úgy szól, hogy a KStG 8c. §-ának (1) bekezdésében lefektetett részvényesi változás esetén a veszteségek továbbvitelét megakadályozó általános tilalom alóli azon kivétel, amelyet a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése határoz meg, a KStG 8c. §-a (1) bekezdésének célja (ratio legis) miatt indokolt, mivel a nehéz helyzetben lévő vállalkozások szerkezetátalakításának esetében nem áll fenn a visszaélések kockázata. Ezzel kapcsolatban a Bizottság megállapítja, hogy a KStG 8c. §-a (1a) bekezdésének a nehéz helyzetben lévő vállalkozásokra való korlátozása nem tekinthető indokoltnak. A Bizottság hangsúlyozza, hogy a pénzügyileg egészséges vállalkozások felvásárlása esetén sem kell visszaélésekkel számolni, ez a kockázat ugyanis csak üres cégekkel összefüggésben jelentkezne. A KStG 8c. §-a (1) bekezdésének célja (ratio legis) túlmutat a visszaélések megakadályozásán, mivel célja az is, hogy a német társasági adóalapot növelje, és kiegyenlítse a társasági adókulcsnak 25 %-ról 15 %-ra való csökkentését. Ez az oka annak, hogy a KStG 8c. §-ának (1) bekezdése miért foglal magába több olyan részesedésszerzési módot is, amelyek esetében nem merül fel a visszaélések kockázata. Következésképpen a Bizottság elutasítja Németországnak azt az érvét, miszerint a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdésével bevezetett kivétel eleget tesz a KStG 8c. §-a (1) bekezdésében megfogalmazott célnak (ratio legis).
(93)
Németország harmadik érvével kapcsolatban, miszerint a könyvvizsgálók az összevont konszernmérlegben az esetleges rejtett adók számítása során rendszerint nem tulajdonítanak jelentőséget valamely pénzügyileg nem egészséges társaság veszteségeinek, és miszerint ezáltal a veszteségek továbbvitelének lehetősége nem hat ki a veszteséges társaság vételárára, a Bizottság először is megjegyzi, hogy ez az érv számviteli kritériumon alapul, és ezért az adózás szempontjából nem bír jelentőséggel. Ezenkívül a Bizottság megállapítja, hogy ez az érv ellentmond Németország azon észrevételének, miszerint a szerkezetátalakítás szempontjából akadályozó tényező az, ha a veszteségek továbbvitele nem lehetséges. Ez csak akkor bizonyul ugyanis helyesnek, ha a szerző fél meghatározott pénzbeli értéket tulajdonít a veszteségtovábbvitel lehetőségének. Következésképpen a Bizottság elutasítja a Németország által felhozott harmadik érvet is.
(94)
Ezenkívül Németország kijelenti, hogy más tagállamok is előirányoznak szanálás esetén adómentesítést, és ebben az összefüggésben példaként a nehéz helyzetben lévő vállalkozások felvásárlására vonatkozó francia szabályozást hozza fel. A Bizottság nem ért egyet az összehasonlításon alapuló német érveléssel. A tagállamok ugyanis valamely intézkedés indokolása érdekében referenciarendszerként csak a saját adórendszerük elveire hivatkozhatnak, ez alapján kerül sor annak vizsgálatára, hogy a vállalkozások számára nyújtott előny támogatásnak tekinthető-e. Nincs jelentősége annak a ténynek, hogy esetleg más tagállamokban is léteznek hasonló adóintézkedések, mivel az ilyen intézkedések úgyszintén a Szerződés rendelkezéseinek hatálya alá eshetnek. Ezenkívül a francia szabályozás szerinti intézkedés más előfeltételekhez kötött, mint amik a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdésében szerepelnek. A francia szabályozás ugyanis a nehéz helyzetben lévő vállalkozásokat felvásárló újonnan alapított vállalkozások számára biztosít adómentességet. A Bizottság ezt a szabályozást 2004-ben a Közös Piaccal összeegyeztethetetlennek minősítette (36), aminek eredményeként Franciaország úgy módosította, hogy összhangban legyen a támogatásokra vonatkozó jogi előírásokkal. A szabályozásból eredő bizonyos előnyök most már jelentéktelennek tekinthetők, míg a többi előny regionális támogatásként, illetve a kis- és középvállalkozások (a továbbiakban: KKV-k) számára nyújtott támogatásként összeegyeztethető a támogatásokra vonatkozó előírásokkal (37).
(95)
A Bizottság a fenti észrevételekből arra a következtetésre jut, hogy a szóban forgó intézkedés nem következik közvetlenül az adórendszer vezérelveiből, valamint az adórendszer jellege és belső szerkezete alapján sem indokolt.
5.2.4. Az új és a régi szanálási rendelkezés közötti kapcsolat
(96)
Németország arra hivatkozik, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése lényegében megegyezik a KStG korábbi 8. §-a (4) bekezdésével, amelyet a Bizottság soha nem tekintett állami támogatásnak.
(97)
A Bizottság szerint Németország nem jelentette be a KStG 8. §-ának (4) bekezdését, ezért nem foglalt állást arról, hogy ebben az esetben állami támogatásról van-e szó.
(98)
Jelen eljárás csak a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdését érinti, mivel a hivatalos vizsgálati eljárást csak e rendelkezés kapcsán indították meg. Mivel Németország soha nem jelentette be a KStG 8. §-ának (4) bekezdését, ezért a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdésére vonatkozó indokolás során nem támaszkodhat arra az érvre, hogy a Bizottság formálisan soha nem kifogásolta a KStG 8. §-ának (4) bekezdését.
(99)
A Bizottság fenntartja magának a jogot, hogy az állami támogatásokra vonatkozó előírások alapján megvizsgálja a KStG 8. §-ának (4) bekezdését, amennyiben bebizonyosodna, hogy a rendelkezés a vállalkozások számára szelektív előnyt biztosított.
5.2.5. Más tagállamok hasonló adórendszerei
(100)
Az a tény, hogy más tagállamoknak hasonló vagy azonos adórendszerei vannak, amelyeket szintén nem jelentettek be a Bizottságnak, nem befolyásolja annak a kérdésnek a megítélését, hogy egy adott intézkedés állami támogatásnak tekinthető-e.
(101)
A Bizottság a Németország által továbbított információkat az eljárási rendelet 10. cikke alapján vizsgálja meg (38).
5.2.6. A szelektív előny fennállásával kapcsolatban levont következtetés
(102)
A Bizottság arra a következtetésre jut, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése a hatálya alá tartozó vállalkozások számára szelektív előnyt biztosít.
5.3. A belső piacra gyakorolt hatások
(103)
Az intézkedésnek alkalmasnak kell lennie arra, hogy a tagállamok közötti kereskedelmet akadályozza, a versenyt torzítsa vagy a verseny torzításával fenyegessen. A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése nem szektorspecifikus, azaz a szabályozás valamennyi gazdasági ágazat javára előnyt biztosíthat. Szinte minden német gazdasági ágazat jelen van olyan piacokon, amelyeken versenyhelyzet uralkodik, és amelyeken a tagállamok közötti kereskedelemre kerül sor. Ebből kifolyólag az intézkedés alkalmas lehet arra, hogy akadályozza a tagállamok közötti kereskedelmet, illetve torzítsa a versenyt, vagy pedig a torzítás veszélyét hozza létre.
(104)
A Bizottság rögzíti, hogy a Németország által továbbított információk szerint valamennyi, az intézkedés alkalmazása szempontjából szóba jöhető vállalkozás esetén megindítható a német csődrendeletben (Insolvenzordnung) meghatározott csődeljárás (lásd a (14) preambulumbekezdést és a 7. lábjegyzetet). Ezért az intézkedés potenciális kedvezményezettjei a nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatás (a továbbiakban: megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás) 10. pontjának c) pontja szerinti nehéz helyzetben lévő vállalkozások lehetnek. Következésképpen a Szerződés 87. és 88. cikkének a de minimis támogatásokra való alkalmazásáról (39) szóló 2006. december 15-i 1998/2006/EK bizottsági rendelet szerinti de minimis támogatások kedvezményezettjei nem vehetők figyelembe, mivel a rendelet 1. cikkének h) pontja alapján a nehéz helyzetben lévő vállalkozások nem tartoznak a rendelet hatálya alá.
5.4. Következtetés
(105)
Tekintettel arra, hogy az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdésének feltételei megvalósulnak, a Bizottság véleménye szerint a társasági adótörvénynek a veszteségek adózási szempontú továbbviteléről szóló rendelkezése (szanálási rendelkezés) az EUMSZ 107. cikke értelmében állami támogatásnak minősül.
6. AZ INTÉZKEDÉS BELSŐ PIACCAL VALÓ ÖSSZEEGYEZTETHETŐSÉGÉNEK VIZSGÁLATA
(106)
A Bizottság az EUMSZ 107. cikkének (3) bekezdése alapján egyes támogatásokat a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthet. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az érintett tagállam feladata annak bizonyítása, hogy valamely intézkedés a belső piaccal összeegyeztethető (40). A Bizottság ezzel kapcsolatban rögzíti, hogy az eljárás megindításáról szóló határozatban foglalt kifejezett felszólítás ellenére Németország nem szolgáltatott erre vonatkozó információkat, ezért a Bizottság már ezen az alapon a belső piaccal összeegyeztethetetlennek minősítheti a szóban forgó támogatási intézkedést.
(107)
A Bizottság ennek ellenére megvizsgálta, hogy az intézkedés összeegyeztethető lehet-e a belső piaccal. A Bizottságot széleskörű diszkrecionális jog illeti meg az EUMSZ 107. cikkének (3) bekezdése alá eső támogatásokkal kapcsolatban (41). A diszkrecionális jog gyakorlása során iránymutatásokat és közleményeket adott ki, amelyek tartalmazzák azokat a kritériumokat, amelyek fennállása esetén bizonyos támogatásfajták az EUMSZ 107. cikkének (3) bekezdése alapján a belső piaccal összeegyeztethetőnek minősíthetőek. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Bizottság annyiban van kötve az általa a támogatások ellenőrzése terén kiadott iránymutatásokhoz és közleményekhez, amennyiben azok nem ütköznek az EUMSZ szabályaiba, és a tagállamok elismerik őket (42).
(108)
Ezért elsőként azt kell megvizsgálni, hogy a bejelentett támogatás egy vagy több iránymutatás, illetve közlemény hatálya alá esik-e, és a belső piaccal összeegyeztethetőnek minősíthető-e azon az alapon, hogy az ezekben lefektetett összeegyeztethetőségi kritériumoknak eleget tesz.
6.1. Az Ideiglenes közösségi keretrendszerrel való esetleges összeegyeztethetőség (43)
(109)
Tekintettel arra, hogy a KStG 8c. §-a (1a) bekezdésének bevezetésére a pénzügyi és gazdasági válság következtében felmerült problémák leküzdése érdekében került sor, a Bizottság megvizsgálta, hogy az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének b) pontja alapján az Ideiglenes közösségi keretrendszerben meghatározottak szerint a szabályozás összeegyeztethetőnek minősíthető-e a belső piaccal.
(110)
A jelenlegi pénzügyi és gazdasági válság, valamint annak a tagállamok gazdaságának egészére gyakorolt hatásai miatt a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az állami támogatások meghatározott fajtái a válság leküzdése érdekében átmenetileg indokoltak, és ezeket az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének b) pontja alapján a belső piaccal összeegyeztethetőnek lehet nyilvánítani. Az Ideiglenes közösségi keretrendszer tartalmazza azokat a feltételeket, amelyek megvalósulása esetén a Bizottság a belső piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánít bizonyos támogatási programokat.
(111)
A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése azonban nem tartozik az Ideiglenes támogatási keretrendszerben megnevezett egyik intézkedés hatálya alá sem, hiszen a szabály nehéz helyzetben lévő vállalkozásoknak nyújtott adóelőnyöket érint. Az Ideiglenes támogatási keretrendszer viszont nem rendelkezik adóelőny formájában nyújtott állami támogatásokról.
(112)
A Bizottság ennek következtében azon a véleményen van, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése nem tesz eleget azoknak a kötelező feltételeknek, amelyek fennállása esetén az Ideiglenes közösségi keretrendszerben foglaltak szerint az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének b) pontja alapján a belső piaccal összeegyeztethetőnek minősülhetne.
(113)
A Bizottság megállapítja, hogy az Ideiglenes közösségi keretrendszer 4.2. pontja szerint meghatározott kedvezményezettek részére nyújtott támogatások a belső piaccal összeegyeztethető korlátozott támogatásként engedélyezhetőek, amennyiben eleget tesznek egy olyan német támogatási program valamennyi feltételének, amelyet a Bizottság a fenti jogalap alapján jóváhagyott. Annak érdekében, hogy ilyen támogatásról beszélhessünk, a kedvezményezettnek különösen azt kell bizonyítania, hogy 2008. július 1-jéig nagyvállalatok esetében a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás értelmében, illetve kkv-k esetében a Szerződés 87. és 88. cikke alkalmazásában a támogatások bizonyos fajtáinak a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánításáról szóló, 2008. augusztus 6-i 800/2008/EK bizottsági rendelet (általános csoportmentességi rendelet) (44) 1. cikkének (7) bekezdése értelmében nem minősült nehéz helyzetben lévő vállalkozásnak, és a bruttó támogatástartalom nem haladja meg az 500 000 eurót. Ezen túlmenően az Ideiglenes közösségi keretrendszer 4.2.2. pontjában, valamint a német támogatási programot engedélyező határozatban megfogalmazott további feltételeknek is meg kell felelni.
6.2. A megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás alapján fennálló esetleges összeegyeztethetőség (45)
(114)
Tekintettel arra, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése nehéz helyzetben lévő vállalkozásoknak nyújtott adóelőnyökre vonatkozik, a Bizottság az összeegyeztethetőség vizsgálatához a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatást is segítségül hívta. Az iránymutatás szerint csak a nehéz helyzetben lévő vállalkozások támogathatóak. Egy fizetésképtelen, illetve eladósodott vállalkozás minősülhet ugyan az iránymutatás értelmében nehéz helyzetben lévő vállalkozásnak, azonban egy nagyobb vállalatcsoporthoz tartozó, vagy általa átvett vállalat rendszerint nem jogosult megmentési célú vagy szerkezetátalakítási támogatásra (a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás 13. pontja). A KStG 8c. §-a (1a) bekezdésének alkalmazhatóságához feltételt jelent a részesedésszerzés. A részesedésszerzést követően a célvállalat valószínűleg egy csoporthoz fog tartozni, ilyen esetben pedig általában a csoportnak kellene gondoskodnia a nehéz helyzetben lévő vállalkozásról, amely így a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás szerint nem minősülne támogathatónak.
(115)
Ezen túlmenően a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás alapján támogatásban részesíthető kedvezményezettekkel kapcsolatos egyéb, az iránymutatásban meghatározott feltételek sem teljesülnek.
(116)
A megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás 25. pontjának a) pontja alapján a megmentési célú támogatás csak kölcsön vagy hitelgarancia formájában nyújtható, ezért a szóban forgó adóelőny nem tekinthető megmentési célú támogatásnak.
(117)
A megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás alapján a szerkezetátalakítási támogatások esetében egy olyan megvalósítható szerkezetátalakítási tervet kell előterjeszteni, amely lehetővé teszi a vállalkozás életképességének helyreállítását. A támogatást a minimális szükségletre kell korlátozni, valamint a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás alapján a kedvezményezettnek saját magának is hozzá kell járulnia a szerkezetátalakítás költségeihez. Ezen túlmenően a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás alapján kompenzációs intézkedéseket kell hozni annak érdekében, hogy elkerülhető legyen a verseny jelentős torzulása.
(118)
A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése nem tesz eleget ezeknek a feltételeknek. A törvényi indokolás ugyan említést tesz arról, hogy a célvállalkozásnak egy pozitív üzleti előrejelzést tartalmazó szanálási tervet kell benyújtania, azonban nem állapítható meg az, hogy a terv eleget tesz a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatásban előírt követelményeknek, és hogy a támogatás nagysága a minimális szükségletre korlátozódik. A támogatás nagysága ugyanis a vállalkozás korábbiakban termelt veszteségeihez igazodik. Ezenkívül a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése nem irányoz elő sem saját hozzájárulást, sem pedig kompenzációs intézkedéseket.
(119)
Végül a nagyvállalatoknak nyújtott megmentési és szerkezetátalakítási támogatásokat egyenként kell bejelenteni, és ezeket nem lehet egy program alapján biztosítani. A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése azonban nem tesz különbséget a nagyvállalatok és a kkv-k között.
(120)
A kkv-k tekintetében, amelyek esetében az alapvető megmentési és szerkezetátalakítási támogatások programok formájában is biztosíthatóak, a Bizottság megállapítja, hogy a jelen határozat 117. pontjában megfogalmazott okokból a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás 82. pontjában felsorolt, az ilyen szabályozáshoz előírt különleges követelmények nem valósulnak meg.
(121)
Emiatt a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése nem tekinthető a belső piaccal összeegyeztethető szerkezetátalakítási támogatásnak.
6.3. A regionális támogatásokról szóló iránymutatás alapján fennálló esetleges összeegyeztethetőség (46)
(122)
A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdését a regionális támogatásokról szóló iránymutatás alapján is meg kell vizsgálni.
(123)
A regionális támogatások potenciális kedvezményezettjeinek székhelye Németország egy olyan térségében kell hogy legyen, amely a regionális támogatások szempontjából szóba jöhet. A KStG 8c. §-a (1a) bekezdésének alkalmazásakor ez nem kötelező feltétel, mivel a rendelkezés hatálya Németország bármely részén lévő vállalkozásra kiterjed.
(124)
A megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás értelmében nehéz helyzetben lévő vállalkozásnak minősülő vállalkozások nem tartoznak a regionális támogatásokról szóló iránymutatás hatálya alá (lásd a regionális támogatásokról szóló iránymutatás 9. pontját). Következésképpen a regionális támogatásokról szóló iránymutatás alapján a támogatott térségben lévő vállalkozásoknak nyújtott támogatások sem tekinthetőek a belső piaccal összeegyeztethetőnek.
(125)
Emiatt a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az intézkedés regionális támogatásként nem minősül a belső piaccal összeegyeztethetőnek.
6.4. A környezetvédelem támogatásáról szóló közösségi iránymutatás alapján fennálló esetleges összeegyeztethetőség (47)
(126)
A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdését a környezetvédelem támogatásáról szóló iránymutatás alapján is meg kell vizsgálni.
(127)
A környezetvédelem támogatásáról szóló iránymutatás szerint az elsődleges cél annak biztosítása, hogy az állami támogatási intézkedések magasabb környezetvédelmi szintet eredményezzenek, mint amely támogatás nélkül megvalósulna, valamint annak biztosítása, hogy a verseny torzulása szempontjából a támogatás pozitív hatásai túlsúlyban legyenek a negatív hatásokkal szemben, figyelembe véve az EUMSZ 191. cikkében megállapított „szennyező fizet” elvet.
(128)
A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése nem tesz eleget ennek a célkitűzésnek, a törvényi indokolás pedig szintén nem tartalmaz a környezetvédelem támogatásáról szóló iránymutatás szerinti célkitűzést.
(129)
A megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás 20. pontjában kifejtettek alapján egy nehéz helyzetben lévő vállalkozás, mivel a puszta léte van veszélyben, nem tekinthető egyéb közérdekű célkitűzések elősegítésére alkalmas eszköznek addig, ameddig életképessége nem biztosított. Tekintettel arra, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése szerinti potenciális kedvezményezettek esetében a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás 10. pontja c) pontjában meghatározott nehéz helyzetben lévő vállalkozásokról van szó, a Bizottság véleménye szerint a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése környezetvédelmi támogatásként nem tekinthető a belső piaccal összeegyeztethetőnek.
6.5. Az EUMSZ 107. cikkének (3) bekezdése alapján fennálló esetleges összeegyeztethetőség a belső piaccal
(130)
A Bizottság megállapítja, hogy a bejelentett intézkedés mind az Ideiglenes közösségi keretrendszer, mind pedig a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás hatálya alá esik. Ennek megfelelően az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének b) és c) pontján alapuló diszkrecionális jogkör gyakorlása során a Bizottságot a (109) preambulumbekezdésben és az azt követő pontokban meghatározott okokból ez a két szöveg köti.
(131)
Ha a Bizottságnál nyomós okokra hivatkoznak, diszkrecionális jogkörét újból csak azzal a feltétellel gyakorolhatja, hogy az EUMSZ és az általános jogelvek, így különösen a Bíróság ítélkezési gyakorlata által lefektetett egyenlő bánásmód elvének keretei között cselekszik (48). Ebben az összefüggésben a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint a Bizottság akkor nyilváníthat valamely állami támogatást a belső piaccal összeegyeztethetőnek, ha az állami támogatás célja egy tagállam gazdaságában bekövetkezett komoly zavar megszüntetése (EUMSZ 107. cikk (3) bekezdés b) pont), illetve valamilyen közös érdeket tart szem előtt (EUMSZ 107. cikk (3) bekezdés c) pont) (49), a támogatás ezen cél eléréséhez szükséges (50), továbbá nem befolyásolja hátrányosan a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes módon.
(132)
Jelen ügyben Németország nem hivatkozott olyan érvekre, amelyek alátámasztanák, hogy a támogatás közvetlenül az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének b) vagy c) pontjai alapján a belső piaccal összeegyeztethető.
(133)
A Bizottság leszögezi, hogy az intézkedést úgy dolgozták ki, hogy a támogatás mértéke a kedvezményezetteknél korábban felmerült veszteségektől függ. Következésképpen nem áll fenn kapcsolat a vállalkozásnak nyújtott támogatás összege és a támogatási program céljai - azaz a szanálási akadályok megszüntetése, valamint a pénzügyi és gazdasági válságban a nehéz helyzetben lévő vállalkozások támogatása - között. A Bizottság ezért arra a következtetésre jut, hogy a támogatási program nem korlátozódik a cél elérése érdekében a minimális szükségletre, és ezáltal a belső piacon a versenyt a közös érdekkel ellentétes mértékben torzítja.
(134)
Így a Bizottság következtetése szerint az intézkedés közvetlenül az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének b) vagy c) pontja alapján nem nyilvánítható a belső piaccal összeegyeztethetőnek.
7. VISSZATÉRÍTÉS
(135)
Tekintettel arra, hogy a támogatási programot nem jelentették be, a támogatás jogellenesnek minősül.
(136)
A Bizottság állandó határozathozatali gyakorlata szerint minden jogellenesen nyújtott és az EUMSZ 107. cikke alapján a belső piaccal összeegyeztethetetlen támogatást a kedvezményezettekkel vissza kell fizettetni. Ezt a határozathozatali gyakorlatot erősíti meg az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22-i 659/1999/EK tanácsi rendelet 14. cikke (51), miszerint: „Amennyiben a jogellenes támogatások esetén elutasító határozat születik, a Bizottság dönt arról, hogy az érintett tagállam hozza meg a szükséges intézkedéseket a támogatásnak a kedvezményezettől történő visszavételére.”
(137)
Tekintettel arra, hogy a szóban forgó intézkedés jogellenes és a belső piaccal összeegyeztethetetlen támogatásnak minősül, a támogatást vissza kell fizettetni annak érdekében, hogy a piacon a támogatás nyújtását megelőző állapot helyreálljon. A visszafizettetés ezért attól az időponttól teljesítendő, amikor a kedvezményezettnél az előny felmerült, vagyis amikor a támogatást a kedvezményezett rendelkezésére bocsátották. A támogatás tényleges visszafizetésének időpontjáig kamat fizetendő.
(138)
A Bizottság véleménye szerint a társasági adófizetési kötelezettség évenkénti esedékességének a dátuma releváns azon időpont megállapítása szempontjából, amikor a támogatást a kedvezményezettek rendelkezésére bocsátották.
(139)
Németországnak minden szükséges intézkedést meg kell hoznia a támogatásnak a kedvezményezettektől való visszatéríttetése érdekében. Ahhoz, hogy megállapítsák a visszatérítéssel érintett esetek számát, Németországnak egy listát kell összeállítania azon vállalkozásokról, amelyek 2008. január 1-jét követően a szóban forgó intézkedés révén kedvezményhez jutottak. Ezzel összefüggésben a Bizottság rögzíti, hogy 2010. április 30. óta Németország nem alkalmazza az intézkedést, a szövetségi pénzügyminisztérium ugyanis utasította az adóbehajtás terén illetékes hatóságokat arra, hogy a Bizottságnak az üggyel kapcsolatos végső határozatának meghozataláig mellőzzék az szanálási rendelkezés alkalmazását (52).
(140)
A visszafizetendő állami támogatást az érintett vállalkozások, azaz a KStG 8c. §-a (1a) bekezdésének kedvezményezettjei által benyújtott adóbevallások alapján kell kiszámítani. A támogatás összegét annak az adónak a különbözete adja meg, amit a KStG 8c. §-a (1a) bekezdésének alkalmazása nélkül kellene fizetni, és amit a KStG 8c. §-a (1a) bekezdésének alkalmazását követően ténylegesen befizettek.
(141)
Ez azon lehetőség sérelme nélkül érvényes, hogy a támogatás az Ideiglenes közösségi keretrendszerben meghatározottak szerint az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének b) pontja alapján, valamint a Bizottság által jóváhagyott valamely német támogatási program alapján a belső piaccal összeegyeztethetőnek minősíthető, ha az ily módon nyújtott támogatás összege nem haladja meg az 500 000 euro bruttó támogatási összeget, továbbá ha az Ideiglenes közösségi keretrendszer 4.2.2. pontjában, valamint a Bizottság által hozott, a német támogatási program engedélyezéséről szóló határozatban meghatározott összes feltétel teljesül, különösen az a feltétel, miszerint a vállalkozás 2008. július 1-jén nem volt nehéz helyzetben. Ha az összeg meghaladja az 500 000 eurót, a különbözetet kell visszafizetni.
(142)
A Bizottság felhívja Németország figyelmét arra, hogy a támogatás nem nyilvánítható a belső piaccal összeegyeztethetőnek a „De-minimis szabályok” (53) alapján, továbbá azért sem, mert nem minősül az általános csoportmentességi rendelet (54), a regionális támogatásokról szóló iránymutatás, illetve a kutatáshoz, fejlesztéshez és innovációhoz nyújtott állami támogatásokról szóló iránymutatás (55) alapján nyújtható támogatásnak, mivel valamennyi hivatkozott jogi szöveg kizárja a nehéz helyzetben lévő vállalkozások állami támogatását (56). Valamennyi egyéb támogatási program esetében Németországnak meg kell vizsgálnia azt, hogy a támogatási programot engedélyező határozat a nehéz helyzetben lévő vállalkozásokat kiveszi-e az engedélyezett hatály alól. Ellenkező esetben a program alapján nyújtott támogatás a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető lehet, ha Németország bizonyítja, hogy a támogatás nyújtásának időpontjában az érintett program valamennyi feltétele teljesült.
8. KÖVETKEZTETÉSEK
(143)
A fentiek alapján a Bizottság megállapítja, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése (szanálási rendelkezés) az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében állami támogatásnak minősül, amelyet az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdésének sérelmével jogellenesen hajtottak végre. A program nem egyeztethető össze a belső piaccal.
(144)
A Bizottság úgy ítéli meg, hogy Németországnak minden szükséges intézkedést meg kell hoznia a támogatásnak a szanálási rendelkezés kedvezményezettjeitől való visszakövetelése érdekében,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
A társasági adóról szóló törvény 8c. §-ának (1a) bekezdésén alapuló állami támogatási program, amelyet Németország az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdésének megsértésével jogellenesen biztosított, összeegyeztethetetlen a belső piaccal.
2. cikk
Az 1. cikkben említett program keretében nyújtott egyedi támogatások az Ideiglenes közösségi keretrendszerben meghatározottak szerint az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének b) pontja alapján összeegyeztethetők a belső piaccal, ha a támogatás összege nem haladja meg az 500 000 eurót, a vállalkozás 2008. július 1-jén nem minősült nehéz helyzetben lévő vállalkozásnak, továbbá ha az Ideiglenes közösségi keretrendszer 4.2.2. pontjában, valamint a Bizottság által hozott, a német támogatási program engedélyezéséről szóló határozatban meghatározott összes feltétel teljesül.
3. cikk
Az 1. cikkben említett program keretében nyújtott egyedi támogatások, amelyek biztosításuk időpontjában eleget tesznek valamely, a Bizottság által az általános csoportmentességi rendelettől, a regionális támogatásokról szóló iránymutatástól, illetve a kutatáshoz, fejlesztéshez és innovációhoz nyújtott állami támogatásokról szóló iránymutatástól eltérő jogalapon engedélyezett olyan támogatási program feltételeinek, amely a támogatások potenciális kedvezményezettjeinek köréből nem zárja ki a nehéz helyzetben lévő vállalkozásokat, az ilyen típusú támogatásokra érvényes maximális támogatási intenzitást meg nem haladó mértékben összeegyeztethetőek a belső piaccal.
4. cikk
(1) Németországnak meg kell szüntetnie az 1. cikkben említett támogatási programot.
(2) Németország visszaköveteli a kedvezményezettektől az 1. cikkben említett támogatási program keretében nyújtott összeegyeztethetetlen támogatásokat.
(3) A visszatérítendő összegek magukban foglalják a kamatokat is, amelyek attól az időponttól esedékesek, amikor a támogatást a kedvezményezettek rendelkezésére bocsátották, addig az időpontig, amíg ténylegesen visszafizetésre nem kerültek.
(4) A kamatokat a 794/2004/EK bizottsági rendelet (57) V. fejezete alapján kamatos kamattal kell kiszámítani.
(5) Németország a jelen határozat közlésétől kezdve az 1. cikkben említett támogatási program valamennyi függőben lévő kifizetését beszünteti.
5. cikk
(1) Az 1. cikkben említett program alapján nyújtott támogatásokat haladéktalanul és ténylegesen vissza kell téríttetni.
(2) Németország biztosítja, hogy jelen határozat végrehajtására a közlésétől számított négy hónapon belül sor kerül.
6. cikk
(1) E határozat közlésétől számított két hónapon belül Németország megküldi a Bizottságnak a következőket:
a)
azon kedvezményezettek jegyzéke, akik az 1. cikkben említett támogatási program alapján támogatást kaptak, valamint az általuk e program keretei között kapott támogatások teljes összege;
b)
az egyes kedvezményezettektől visszakövetelendő teljes összeg (főkövetelés és kamatok);
c)
az e határozatnak való megfelelés érdekében már meghozott, illetve tervezett intézkedések részletes ismertetése;
d)
azok a dokumentumok, amelyek bizonyítják, hogy a kedvezményezetteket felszólították a támogatás visszafizetésére.
(2) Németország folyamatosan tájékoztatja a Bizottságot a jelen határozat végrehajtása érdekében hozott intézkedésekről az 1. cikkben említett program keretében nyújtott támogatások teljes visszafizettetéséig. A Bizottság kérésére Németország haladéktalanul információkat szolgáltat a határozatban foglaltak teljesítése céljából már meghozott, illetve tervezett intézkedésekről. Németország továbbá részletes tájékoztatást nyújt a kedvezményezettek által már visszafizetett támogatási összegekről és kamatokról.
7. cikk
E határozat címzettje a Németországi Szövetségi Köztársaság.
Kelt Brüsszelben, 2011. január 26-án.