EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EU) Nr. 1173/2011
af 16. november 2011
om en effektiv håndhævelse af budgetovervågningen i euroområdet
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 136, sammenholdt med artikel 121, stk. 6,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,
under henvisning til udtalelse fra Den Europæiske Centralbank (1),
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (2),
efter den almindelige lovgivningsprocedure (3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
De medlemsstater, der har euroen som valuta, har en særlig interesse i og et ansvar for at føre økonomiske politikker, som bidrager til, at Den Økonomiske og Monetære Union fungerer korrekt, og at undgå politikker, som bringer dens funktion i fare.
(2)
Traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) tillader, at der vedtages specifikke foranstaltninger i euroområdet, som går ud over de bestemmelser, der gælder for alle medlemsstater, med henblik på at sikre, at Den Økonomiske og Monetære Union fungerer korrekt.
(3)
Erfaringerne og fejltagelserne fra de første ti år med Den Økonomiske og Monetære Union viser, at der er behov for at forbedre den økonomiske styring i Unionen, hvilket først og fremmest bør ske ved, at medlemsstaterne i højere grad gør de i fællesskab vedtagne regler og politikker til deres egne, og ved hjælp af nogle mere solide rammer på EU-plan for overvågningen af de nationale økonomiske politikker.
(4)
De forbedrede rammer for økonomisk styring bør bygge på flere indbyrdes forbundne og sammenhængende politikker for holdbar vækst og beskæftigelse, navnlig en EU-strategi for vækst og beskæftigelse med særligt fokus på udvikling og styrkelse af det indre marked, fremme af international handel og konkurrenceevne, et europæisk semester for en styrket samordning af de økonomiske og budgetmæssige politikker, et effektivt regelsæt til forebyggelse og korrektion af uforholdsmæssigt store offentlige underskud (stabilitets- og vækstpagten), et solidt regelsæt til forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer, minimumskrav til nationale budgetmæssige rammer og forstærket regulering af og tilsyn med de finansielle markeder, herunder makroprudentielt tilsyn ved Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risici.
(5)
Stabilitets- og vækstpagten og den samlede ramme for den økonomiske styring bør supplere og være forenelige med EU-strategien for vækst og beskæftigelse. De indbyrdes forbindelser mellem de forskellige elementer bør ikke resultere i undtagelser fra stabilitets- og vækstpagtens bestemmelser.
(6)
Opnåelse og bevarelse af et dynamisk indre marked bør betragtes som et led i Den Økonomiske og Monetære Unions korrekte og gnidningsløse funktion.
(7)
Kommissionen bør spille en mere fremtrædende rolle i den styrkede overvågningsprocedure for så vidt angår vurderinger, der er specifikke for hver enkelt medlemsstat, kontroller, missioner på stedet, henstillinger og varslinger. Ved afgørelser om sanktioner bør Rådets rolle begrænses, og ved afstemninger bør reglen om omvendt kvalificeret flertal finde anvendelse.
(8)
For at sikre en permanent dialog med medlemsstaterne med henblik på at nå målene med denne forordning, bør Kommissionen aflægge overvågningsbesøg.
(9)
Kommissionen bør regelmæssigt foretage en bred evaluering af det økonomiske styringssystem, især af effektiviteten og tilstrækkeligheden af dets sanktioner. Sådanne evalueringer bør om nødvendigt suppleres med relevante forslag.
(10)
Ved gennemførelsen af denne forordning bør Kommissionen tage hensyn til den aktuelle økonomiske situation i de berørte medlemsstater.
(11)
Styrkelsen af den økonomiske styring bør omfatte en tættere og mere rettidig inddragelse af Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter.
(12)
Der kan etableres en økonomisk dialog med Europa-Parlamentet, som vil gøre det muligt for Kommissionen at gøre sine analyser offentligt kendte og for Rådets formand, Kommissionen og, i givet fald, formanden for Det Europæiske Råd eller formanden for Eurogruppen at føre drøftelser. En sådan offentlig debat kunne gøre det muligt at drøfte følgevirkningerne af nationale afgørelser og at udøve indbyrdes pres (peer pressure) over for de relevante aktører i fuld offentlighed. Selv om det anerkendes, at Europa-Parlamentets modparter i denne dialog er de relevante EU-institutioner og deres repræsentanter, kan Europa-Parlamentets kompetente udvalg tilbyde en medlemsstat, der er genstand for en afgørelse truffet af Rådet i henhold til artikel 4, 5 og 6 i denne forordning, at deltage i en udveksling af synspunkter. Medlemsstaternes deltagelse i en sådan udveksling af synspunkter er frivillig.
(13)
Det er nødvendigt, at der indføres yderligere sanktioner for at gøre håndhævelsen af budgetovervågningen i euroområdet mere effektiv. Disse sanktioner bør styrke den finanspolitiske overvågnings troværdighed inden for Unionens rammer.
(14)
Reglerne i denne forordning bør sikre rimelige, rettidige, graduerede og effektive mekanismer for overholdelse af den forebyggende og den korrigerende del af stabilitets- og vækstpagten, navnlig Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (4) og Rådets forordning (EF) nr. 1467/97 af 7. juli 1997 om fremskyndelse og afklaring af gennemførelsen af proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud (5), idet overholdelsen af budgetdisciplinen undersøges på basis af kriterierne om offentligt underskud og offentlig gæld.
(15)
Sanktionerne i henhold til denne forordning, der er baseret på den forebyggende del af stabilitets- og vækstpagten, og som er rettet mod medlemsstater, der har euroen som valuta, bør virke som incitamenter til tilpasning til og fastholdelse af det mellemfristede budgetmål.
(16)
For at forhindre en forsætligt eller som følge af grov uagtsomhed misvisende fremstilling af data vedrørende offentligt underskud og offentlig gæld, som er særdeles vigtige input for koordineringen af den økonomiske politik i Unionen, bør de ansvarlige medlemsstater pålægges en bod.
(17)
For at supplere reglerne for beregning af boden for manipulation af statistikker samt reglerne for den procedure, Kommissionen skal følge ved undersøgelsen af sådanne handlinger, bør beføjelse til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår detaljerede kriterier for fastsættelsen af bodens størrelse og for de undersøgelser, der skal foretages af Kommissionen. Det er navnlig vigtigt, at Kommissionen gennemfører relevante høringer under sit forberedende arbejde, herunder på ekspertniveau. Kommissionen bør i forbindelse med forberedelsen og udarbejdelsen af delegerede retsakter sørge for samtidig, rettidig og hensigtsmæssig fremsendelse af relevante dokumenter til Europa-Parlamentet og Rådet.
(18)
For så vidt angår den forebyggende del af stabilitets- og vækstpagten bør tilpasning til og efterlevelse af det mellemfristede budgetmål sikres ved hjælp af en forpligtelse, der pålægges en medlemsstat, der har euroen som valuta, og som gør utilstrækkelige fremskridt med sin budgetmæssige konsolidering, til midlertidigt at deponere et rentebærende beløb. Det bør være tilfældet, når en medlemsstat, herunder en medlemsstat med et underskud, der ligger under referenceværdien på 3 % af bruttonationalproduktet (BNP), afviger væsentligt fra det mellemfristede budgetmål eller den nødvendige tilpasningssti i retning af dette mål og undlader at korrigere afvigelsen.
(19)
Den rentebærende deponering, der pålægges, bør frigives til den pågældende medlemsstat sammen med de påløbne renter, når Rådet har konstateret, at den situation, der gav anledning til forpligtelsen til at deponere beløbet, er bragt til ophør.
(20)
For så vidt angår den korrigerende del af stabilitets- og vækstpagten bør sanktionerne over for de medlemsstater, der har euroen som valuta, antage form af en forpligtelse til at deponere et ikke-rentebærende beløb i tilknytning til en rådsafgørelse, som fastslår, at der foreligger et uforholdsmæssigt stort underskud, i tilfælde hvor den pågældende medlemsstat allerede er blevet pålagt at deponere et rentebærende beløb i den forebyggende del af stabilitets- og vækstpagten, eller i særligt alvorlige tilfælde af manglende overholdelse af de budgetpolitiske forpligtelser i stabilitets- og vækstpagten, samt af en forpligtelse til at betale en bod, i tilfælde af manglende efterlevelse af en henstilling fra Rådet om at korrigere et uforholdsmæssigt stort offentligt underskud.
(21)
Med henblik på at undgå, at de i denne forordning fastlagte sanktioner i henhold til den forebyggende del af stabilitets- og vækstpagten anvendes med tilbagevirkende kraft, bør de kun anvendes i forbindelse med de relevante afgørelser, som Rådet vedtager i henhold til forordning (EF) nr. 1466/97 efter nærværende forordnings ikrafttræden. Med henblik på at undgå, at de i nærværende forordning fastlagte sanktioner i henhold til den korrigerende del af stabilitets- og vækstpagten anvendes med tilbagevirkende kraft, bør de kun anvendes i forbindelse med de relevante henstillinger og afgørelser om at korrigere et uforholdsmæssigt stort offentligt underskud, som Rådet vedtager efter nærværende forordnings ikrafttræden.
(22)
Størrelsen af den rentebærende deponering, den ikke-rentebærende deponering og den bod, der fastlægges i denne forordning, bør fastsættes således, at der sikres en retfærdig graduering af sanktioner i den forebyggende og den korrigerende del af stabilitets- og vækstpagten, og der tilvejebringes tilstrækkelige incitamenter til, at de medlemsstater, der har euroen som valuta, overholder Unionens finanspolitiske rammer. Boden i henhold til artikel 126, stk. 11, i TEUF, der er nærmere fastlagt i artikel 12 i forordning (EF) nr. 1467/97, består af en fast komponent svarende til 0,2 % af BNP og en variabel komponent. Der sikres således graduering og ligebehandling mellem medlemsstaterne, hvis den rentebærende deponering, den ikke-rentebærende deponering og den bod, der fastlægges i denne forordning, svarer til 0,2 % af BNP, som er størrelsen af den faste komponent i den boden i henhold til artikel 126, stk. 11, i TEUF.
(23)
Rådet bør have mulighed for at mindske eller ophæve de sanktioner, der er pålagt en medlemsstat, som har euroen som valuta, på grundlag af en henstilling fra Kommissionen, efter at den pågældende medlemsstat har fremsat en begrundet anmodning derom. I den korrigerende del af stabilitets- og vækstpagten bør Kommissionen også kunne henstille at mindske størrelsen af en sanktion eller ophæve den på grund af exceptionelle økonomiske omstændigheder.
(24)
Den ikke-rentebærende deponering bør frigives, når det uforholdsmæssigt store underskud er korrigeret, idet renterne på sådanne deponeringer og den bod, der er opkrævet, bør afsættes til stabilitetsmekanismer for at yde finansiel bistand, der er oprettet af de medlemsstater, der har euroen som valuta, for at sikre stabiliteten i hele euroområdet.
(25)
Beføjelsen til at vedtage individuelle afgørelser om anvendelse af de sanktioner, der er fastlagt i denne forordning, bør tillægges Rådet. Som led i den samordning af medlemsstaternes økonomiske politikker, der foretages i Rådet, jf. artikel 121, stk. 1, i TEUF, udgør disse individuelle afgørelser en integreret opfølgning af de foranstaltninger, Rådet vedtager i overensstemmelse med artikel 121 og 126 i TEUF og forordning (EF) nr. 1466/97 og (EF) nr. 1467/97.
(26)
Eftersom denne forordning indeholder generelle regler for en effektiv håndhævelse af forordning (EF) nr. 1466/97 og (EF) nr. 1467/97, bør den vedtages efter den almindelige lovgivningsprocedure, jf. artikel 121, stk. 6, i TEUF.
(27)
Målet for denne forordning, nemlig at skabe et system med sanktioner, der skal styrke håndhævelsen af den forebyggende og den korrigerende del af stabilitets- og vækstpagten i euroområdet, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne, og Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union (TEU). I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå dette mål -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
KAPITEL I
GENSTAND, ANVENDELSESOMRÅDE OG DEFINITIONER
Artikel 1
Genstand og anvendelsesområde
1. I denne forordning fastlægges et system med sanktioner, der skal styrke håndhævelsen af den forebyggende og den korrigerende del af stabilitets- og vækstpagten i euroområdet.
2. Denne forordning gælder for medlemsstater, der har euroen som valuta.
Artikel 2
Definitioner
I denne forordning forstås ved:
1) »forebyggende del af stabilitets- og vækstpagten«: det multilaterale overvågningssystem, der er fastlagt i forordning (EF) nr. 1466/97
2) »korrigerende del af stabilitets- og vækstpagten«: den procedure med henblik på at undgå medlemsstaternes uforholdsmæssigt store underskud, der er fastlagt i artikel 126 i TEUF og forordning (EF) nr. 1467/97
3) »exceptionelle økonomiske omstændigheder«: omstændigheder, hvor et offentligt underskud, der overskrider referenceværdien, anses for at være exceptionelt i henhold til artikel 126, stk. 2, litra a), andet led, i TEUF og som nærmere fastlagt i forordning (EF) nr. 1467/97.
KAPITEL II
ØKONOMISK DIALOG
Artikel 3
Økonomisk dialog
For at styrke dialogen mellem EU-institutionerne, især Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen, og for at sikre større gennemsigtighed og ansvarlighed kan Europa-Parlamentets kompetente udvalg indbyde Rådets formand, Kommissionen og i relevant omfang Det Europæiske Råds formand eller Eurogruppens formand til at give møde for udvalget for at drøfte afgørelser truffet i medfør af artikel 4, 5, og 6 i denne forordning.
Europa-Parlamentets kompetente udvalg kan tilbyde den medlemsstat, der er berørt af sådanne afgørelser, at deltage i en udveksling af synspunkter.
KAPITEL III
SANKTIONER I DEN FOREBYGGENDE DEL AF STABILITETS- OG VÆKSTPAGTEN
Artikel 4
Rentebærende deponeringer
1. Hvis Rådet vedtager en afgørelse, hvorved det fastslås, at en medlemsstat har undladt at træffe foranstaltninger til opfølgning af Rådets henstilling, jf. artikel 6, stk. 2, andet afsnit, i forordning (EF) nr. 1466/97, henstiller Kommissionen inden for en frist på 20 dage, efter at Rådet har vedtaget sin afgørelse, til Rådet, at det ved en yderligere afgørelse pålægger den pågældende medlemsstat hos Kommissionen at deponere et rentebærende beløb svarende til 0,2 % af medlemsstatens bruttonationalprodukt (BNP) i det foregående år.
2. Afgørelsen om deponering anses for at være vedtaget af Rådet, medmindre det med kvalificeret flertal beslutter at forkaste Kommissionens henstilling inden for en frist på ti dage, efter at Kommissionen har vedtaget den.
3. Rådet, der træffer afgørelse med kvalificeret flertal, kan ændre Kommissionens henstilling og vedtage den således ændrede tekst ved en rådsafgørelse.
4. Kommissionen kan, efter at den pågældende medlemsstat har fremsat en begrundet anmodning til Kommissionen inden for en frist på ti dage, efter at Rådet har vedtaget den i stk. 1 omhandlede afgørelse, hvorved det fastslås, at en medlemsstat har undladt at træffe foranstaltninger, henstille, at Rådet beslutter, at der skal ske deponering af et lavere rentebærende beløb eller slet ingen deponering.
5. Det rentebærende beløb skal forrentes til en sats, som afspejler Kommissionens kreditrisiko og den relevante investeringsperiode.
6. Hvis den situation, der har givet anledning til den henstilling fra Rådet, der er omhandlet i artikel 6, stk. 2, andet afsnit, i forordning (EF) nr. 1466/97, hvorved det fastslås at en medlemsstat har undladt at træffe foranstaltninger, ikke længere består, træffer Rådet på grundlag af en yderligere henstilling fra Kommissionen afgørelse om, at det deponerede beløb og de påløbne renter tilbagebetales til den pågældende medlemsstat. Rådet, der træffer afgørelse med kvalificeret flertal, kan ændre Kommissionens yderligere henstilling.
KAPITEL IV
SANKTIONER I DEN KORRIGERENDE DEL AF STABILITETS- OG VÆKSTPAGTEN
Artikel 5
Ikke-rentebærende deponering
1. Hvis Rådet i henhold til artikel 126, stk. 6, i TEUF fastslår, at der foreligger et uforholdsmæssigt stort underskud i en medlemsstat, der har deponeret et rentebærende beløb hos Kommissionen i overensstemmelse med denne forordnings artikel 4, stk. 1, eller hvor Kommissionen har konstateret særligt alvorlige overtrædelser af de budgetpolitiske forpligtelser i stabilitets- og vækstpagten, henstiller Kommissionen inden for en frist på 20 dage, efter at Rådet har vedtaget sin afgørelse, til Rådet, at det ved en yderligere afgørelse pålægger den pågældende medlemsstat hos Kommissionen at deponere et ikke-rentebærende beløb svarende til 0,2 % af medlemsstatens BNP i det foregående år.
2. Afgørelsen om deponering anses for at være vedtaget af Rådet, medmindre det med kvalificeret flertal beslutter at forkaste Kommissionens henstilling inden for en frist på ti dage, efter at Kommissionen har vedtaget den.
3. Rådet, der træffer afgørelse med kvalificeret flertal, kan ændre Kommissionens henstilling og vedtage den således ændrede tekst ved en rådsafgørelse.
4. Kommissionen kan, hvis der foreligger exceptionelle økonomiske omstændigheder, eller hvis den pågældende medlemsstat har fremsat en begrundet anmodning til Kommissionen inden for en frist på ti dage, efter at Rådet har vedtaget sin i stk. 1 omhandlede afgørelse i henhold til stk. 126, stk. 6, i TEUF, henstille, at Rådet beslutter, at der skal ske deponering af et lavere ikke-rentebærende beløb eller slet ingen deponering.
5. Deponeringen foretages hos Kommissionen. Har medlemsstaten deponeret et rentebærende beløb hos Kommissionen i henhold til artikel 4, konverteres det pågældende rentebærende beløb til et ikke-rentebærende beløb.
Overstiger størrelsen af et rentebærende beløb, der er deponeret i henhold til artikel 4, og af de renter, der er påløbet, størrelsen af det ikke-rentebærende beløb, der skal deponeres i henhold til nærværende artikels stk. 1, tilbagebetales differencen til medlemsstaten.
Overstiger størrelsen af det ikke-rentebærende beløb størrelsen af et rentebærende beløb, der er deponeret i henhold til artikel 4, og af de renter, der er påløbet, betaler medlemsstaten differencen, når den deponerer det ikke-rentebærende beløb.
Artikel 6
Bod
1. Hvis Rådet i henhold til artikel 126, stk. 8, i TEUF, træffer afgørelse om, at en medlemsstat ikke har truffet virkningsfulde foranstaltninger for at korrigere sit uforholdsmæssigt store underskud, henstiller Kommissionen, inden for en frist på 20 dage efter den nævnte afgørelse, til Rådet, at det ved en yderligere afgørelse pålægger en bod svarende til 0,2 % af medlemsstatens BNP i det foregående år.
2. Afgørelsen om pålæggelse af en bod anses for at være vedtaget af Rådet, medmindre det med kvalificeret flertal beslutter at forkaste Kommissionens henstilling inden for en frist på ti dage, efter at Kommissionen har vedtaget den.
3. Rådet, der træffer afgørelse med kvalificeret flertal, kan ændre Kommissionens henstilling og vedtage den således ændrede tekst ved en rådsafgørelse.
4. Kommissionen kan, hvis der foreligger exceptionelle økonomiske omstændigheder, eller hvis den pågældende medlemsstat har fremsat en begrundet anmodning til Kommissionen inden for en frist på ti dage, efter at Rådet har vedtaget sin i stk. 1 omhandlede afgørelse i henhold til stk. 126, stk. 8, i TEUF, henstille, at Rådet nedsætter bodens størrelse eller ophæver den.
5. Har medlemsstaten deponeret et ikke-rentebærende beløb hos Kommissionen i henhold til artikel 5, konverteres det ikke-rentebærende beløb til boden.
Overstiger størrelsen af et ikke-rentebærende beløb, der er deponeret i henhold til artikel 5, størrelsen af boden, tilbagebetales differencen til medlemsstaten.
Overstiger størrelsen af boden størrelsen af et ikke-rentebærende beløb, der er deponeret i henhold til artikel 5, betaler medlemsstaten differencen, når den betaler boden.
Artikel 7
Tilbagebetaling af ikke-rentebærende beløb
Hvis Rådet i henhold til artikel 126, stk. 12, i TEUF beslutter at ophæve nogle af eller alle sine afgørelser, tilbagebetales eventuelle ikke-rentebærende beløb deponeret hos Kommissionen til den pågældende medlemsstat.
KAPITEL V
SANKTIONER FOR MANIPULATION AF STATISTIKKER
Artikel 8
Sanktioner for manipulation af statistikker
1. Rådet kan efter henstilling fra Kommissionen vedtage at pålægge en medlemsstat en bod, hvis medlemsstaten forsætligt eller som følge af grov uagtsomhed giver en misvisende fremstilling af data vedrørende underskud og gæld, som er relevante for anvendelsen af artikel 121 eller 126 i TEUF, eller for anvendelsen af protokollen om proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud, der er knyttet som bilag til TEU og til TEUF.
2. Den i stk. 1 omhandlede bod skal være effektiv, have afskrækkende virkning og stå i et rimeligt forhold til den misvisende fremstillings art, alvor og varighed. Boden må ikke overstige et beløb svarende til 0,2 % af den pågældende medlemsstats BNP.
3. Kommissionen kan foretage alle fornødne undersøgelser med henblik på at fastslå, hvorvidt der foreligger misvisende fremstillinger som omhandlet i stk. 1. Den kan beslutte at iværksætte en undersøgelse, hvis den finder, at der foreligger alvorlige indikationer på, at der er tale om forhold, der kan udgøre en sådan misvisende fremstilling. Kommissionen undersøger de formodede misvisende fremstillinger under hensyntagen til eventuelle kommentarer forelagt af den berørte medlemsstat. Med henblik på udførelsen af sine opgaver kan Kommissionen anmode medlemsstaten om at forelægge oplysninger, og kan foretage inspektioner på stedet og konsultere regnskaberne for alle statslige instanser på centralt, delstatsligt, lokalt og socialsikkerhedsmæssigt niveau. Såfremt det ved inspektioner på stedet er et krav i lovgivningen i den berørte medlemsstat, at der skal indhentes en forudgående tilladelse fra en retlig myndighed, anmoder Kommissionen om de nødvendige tilladelser.
Efter at have afsluttet sin undersøgelse, og inden den forlægger Rådet noget forslag, giver Kommissionen den berørte medlemsstat mulighed for at blive hørt om de undersøgte forhold. Kommissionen baserer udelukkende sit forslag til Rådet på faktuelle forhold, som den berørte medlemsstat har haft lejlighed til at udtale sig om.
Kommissionen respekterer fuldt ud den berørte medlemsstats ret til forsvar i forbindelse med undersøgelserne.
4. Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 11 vedrørende
a)
detaljerede kriterier for fastsættelse af størrelsen af den i stk. 1 omhandlede bod
b)
detaljerede regler vedrørende procedurerne for de i stk. 3 omhandlede undersøgelser, hermed forbundne foranstaltninger og rapportering om undersøgelserne
c)
detaljerede procedureregler med henblik på at sikre retten til forsvar, aktindsigt, juridisk repræsentation, fortrolighed, og bestemmelser om fastsættelse af frister og opkrævning af boder, jf. stk. 1.
5. Den Europæiske Unions Domstol har fuld prøvelsesret med hensyn til klager over afgørelser, hvorved Rådet har pålagt en bod i henhold til stk. 1. Den kan annullere, nedsætte eller forhøje den pålagte bod.
KAPITEL VI
SANKTIONERNES ADMINISTRATIVE ART OG FORDELING AF RENTER OG BOD
Artikel 9
Sanktionernes administrative art
Sanktioner pålagt medlemsstaterne i medfør af artikel 4-8 er af administrativ art.
Artikel 10
Fordeling af renter og bod
De renter, som Kommissionen har tjent på de beløb, der er deponeret i henhold til artikel 5, og den bod, der er opkrævet i henhold til artikel 6 og 8, udgør andre indtægter, jf. artikel 311 i TEUF, og afsættes til den europæiske finansielle stabilitetsfacilitet. Når de medlemsstater, der har euroen som valuta, opretter en anden stabilitetsmekanisme med henblik på at yde finansiel bistand og sikre stabiliteten i hele euroområdet, afsættes renter og bod til nævnte mekanisme.
KAPITEL VII
ALMINDELIGE BESTEMMELSER
Artikel 11
Udøvelse af de delegerede beføjelser
1. Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter tillægges Kommissionen på de i denne artikel fastlagte betingelser.
2. Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter, jf. artikel 8, stk. 4, tillægges Kommissionen for en periode på tre år fra 13. december 2011. Kommissionen udarbejder en rapport vedrørende delegationen af beføjelser senest ni måneder inden udløbet af treårsperioden. Delegationen af beføjelser forlænges stiltiende for perioder af samme varighed, medmindre Europa-Parlamentet eller Rådet modsætter sig en sådan forlængelse senest tre måneder inden udløbet af hver periode.
3. Den i artikel 8, stk. 4, omhandlede delegation af beføjelser kan til enhver tid tilbagekaldes af Europa-Parlamentet eller Rådet. En afgørelse om tilbagekaldelse bringer delegationen af de beføjelser, der er angivet i den pågældende afgørelse, til ophør. Den får virkning dagen efter offentliggørelsen af afgørelsen i Den Europæiske Unions Tidende eller på et senere tidspunkt, der angives i afgørelsen. Den berører ikke gyldigheden af delegerede retsakter, der allerede er i kraft.
4. Så snart Kommissionen vedtager en delegeret retsakt, giver den samtidigt Europa-Parlamentet og Rådet meddelelse herom.
5. En delegeret retsakt vedtaget i henhold til artikel 8, stk. 4, træder kun i kraft, hvis hverken Europa-Parlamentet eller Rådet har gjort indsigelse inden for en frist på to måneder fra meddelelsen af den pågældende retsakt til Europa-Parlamentet og Rådet, eller hvis Europa-Parlamentet og Rådet inden udløbet af denne frist begge har informeret Kommissionen om, at de ikke agter at gøre indsigelse. Fristen forlænges med to måneder på Europa-Parlamentets eller Rådets initiativ.
Artikel 12
Afstemning i Rådet
1. Hvad angår de foranstaltninger, der er omhandlet i artikel 4, 5, 6 og 8, stemmer kun medlemmer af Rådet, som repræsenterer medlemsstater, der har euroen som valuta, og Rådet træffer afgørelse uden at tage hensyn til stemmen fra det medlem af Rådet, som repræsenterer den berørte medlemsstat.
2. Det i stk. 1 omhandlede kvalificerede flertal af Rådets medlemmer defineres i overensstemmelse med artikel 238, stk. 3, litra b), i TEUF.
Artikel 13
Evaluering
1. Kommissionen offentliggør senest den 14. december 2014. og derefter hvert femte år en rapport om anvendelsen af denne forordning.
I rapporten foretages der bl.a. en evaluering af:
a)
hvor effektiv denne forordning er, herunder af, hvorvidt den har gjort det muligt for Rådet og Kommissionen at gribe ind for at imødegå situationer, der risikerer at bringe Den Monetære Unions rette funktion i fare
b)
fremskridtene med at sikre øget samordning af de økonomiske politikker og en varig konvergens mellem medlemsstaternes økonomiske resultater i overensstemmelse med TEUF.
2. Hvis det er hensigtsmæssigt, ledsages rapporten af forslag om ændring af denne forordning.
3. Rapporten fremsendes til Europa-Parlamentet og til Rådet.
4. Kommissionen forelægger inden udgangen af 2011 Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om muligheden for at indføre euro-værdipapirer.
Artikel 14
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i medlemsstaterne i overensstemmelse med traktaterne.
Udfærdiget i Strasbourg, den 16. november 2011.
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS 1173/2011/EU RENDELETE
(2011. november 16.)
a költségvetési felügyelet euroövezetbeli eredményes érvényesítéséről
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 136. cikkére, 121. cikke (6) bekezdésével együtt,
tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
a jogalkotási aktus tervezetének a nemzeti parlamenteknek való továbbítását követően,
tekintettel az Európai Központi Bank véleményére (1),
tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére (2),
rendes jogalkotási eljárás keretében (3),
mivel:
(1)
Azoknak a tagállamoknak, amelyek pénzneme az euro, különös érdeke és felelőssége, hogy olyan gazdaságpolitikát folytassanak, amely elősegíti a gazdasági és monetáris unió megfelelő működését, és hogy elkerüljék a működését veszélyeztető politikákat.
(2)
A gazdasági és monetáris unió megfelelő működésének biztosítása céljából az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) lehetővé teszi az euroövezetre vonatkozóan olyan külön intézkedések elfogadását, amelyek túlmutatnak a minden tagállamra alkalmazandó rendelkezéseken.
(3)
A gazdasági és monetáris unió első évtizede során szerzett tapasztalatok és elkövetett hibák azt mutatják, hogy az Unióban olyan továbbfejlesztett gazdaságirányításra van szükség, amelynek a közösen megállapított szabályok és politikák iránti erőteljesebb nemzeti felelősségvállalásra, valamint a nemzeti gazdaságpolitikák szilárdabb uniós szintű felügyeleti keretére kell épülnie.
(4)
A továbbfejlesztett gazdaságirányítási keretnek számos, egymással összefüggő és összhangban lévő, a fenntartható növekedéssel és foglalkoztatással kapcsolatos politikára kell támaszkodnia - különösen a növekedésre és foglalkoztatásra irányuló rendezett uniós stratégiára -, különös figyelmet fordítva a belső piac fejlesztésére és erősítésére, a nemzetközi kereskedelem és a versenyképesség elősegítésére, a gazdasági és költségvetési politikákra vonatkozó megerősített együttműködés európai szemeszterére, a túlzott költségvetési hiány megelőzésére és kiigazítására szolgáló hatékony keretrendszerre (Stabilitási és Növekedési Paktum (SNP)), a makrogazdasági egyensúlyhiány megelőzésére és kiigazítására szolgáló szilárd keretrendszerre, a nemzeti költségvetési keretekre vonatkozó minimumkövetelményekre, valamint a megerősített pénzpiaci szabályozásra és felügyeletre, ideértve az Európai Rendszerkockázati Testület általi makroprudenciális felügyeletet is.
(5)
Az SNP-nek és a teljes gazdaságirányítási keretnek ki kell egészítenie a fenntartható növekedésre és foglalkoztatásra irányuló uniós stratégiát, és azzal összhangban kell állnia. A különböző ágak közötti összefonódások nem biztosíthatnak mentességet az SNP rendelkezései alól.
(6)
A dinamikus belső piac megteremtése és fenntartása a gazdasági és monetáris unió megfelelő és zavartalan működése egyik elemének tekintendő.
(7)
A Bizottságnak a megerősített felügyeleti eljárásban erőteljesebb szerepet kell játszania a tagállamokra lebontott értékelések, a nyomon követés, a helyszíni látogatások, az ajánlások és a figyelmeztetések tekintetében. Szankcióról szóló határozatok meghozatalakor a Tanács szerepét korlátozni kell, és fordított minősített többségi szavazást kell alkalmazni.
(8)
Az e rendelet céljainak elérése érdekében a tagállamokkal folytatandó állandó párbeszéd biztosításához a Bizottságnak felügyeleti látogatásokat kell tennie.
(9)
A Bizottságnak rendszeres időközönként átfogóan értékelnie kell a gazdaságirányítási rendszert és különösen a rendszerben alkalmazott szankciók hatékonyságát és megfelelőségét. Ezeket az értékeléseket szükség esetén megfelelő javaslatoknak kell kiegészíteniük.
(10)
E rendelet végrehajtásakor a Bizottságnak figyelembe kell vennie az érintett tagállamok mindenkori gazdasági helyzetét.
(11)
A gazdaságirányítás megerősítésének ki kell terjednie az Európai Parlament és a nemzeti parlamentek szorosabb és jobban időzített bevonására.
(12)
Gazdasági párbeszéd indulhat az Európai Parlamenttel, amely lehetővé teszi a Bizottság számára, hogy elemzéseit közzétegye, valamint a Tanács elnöke, a Bizottság és adott esetben az Európai Tanács elnöke vagy az eurocsoport elnöke számára, hogy a kérdést megvitassák. Az ilyen nyilvános vita lehetőséget biztosítana a nemzeti döntéshozatal átgyűrűző hatásainak megvitatására és arra, hogy az egymásra való nyilvános nyomásgyakorlás az érintettekre is hatással legyen. Annak elismerése mellett, hogy a párbeszéd keretében az Európai Parlamenttel tárgyaló felek az érintett uniós intézmények és képviselőik, az Európai Parlament illetékes bizottsága felkínálhatja az e rendelet 4., 5. és 6. cikke alapján hozott tanácsi határozatok által érintett tagállamoknak, hogy eszmecserén vegyenek részt. A tagállamok ilyen eszmecserén való részvétele önkéntes.
(13)
Az euroövezetben a költségvetési felügyelet eredményesebb érvényesítése érdekében további szankciókra van szükség. Ezeknek a szankcióknak fokozniuk kell az Unió költségvetési felügyeleti keretének hitelességét.
(14)
Az ebben a rendeletben meghatározott szabályoknak tisztességes, jól időzített, fokozatos és hatékony mechanizmust kell biztosítaniuk az SNP prevenciós és korrekciós ágának - különösen a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletnek (4), valamint a túlzott hiány esetén követendő eljárás végrehajtásának felgyorsításáról és pontosításáról szóló, 1997. július 7-i 1467/97/EK tanácsi rendeletnek (5) - a betartása érdekében, amely ágban a költségvetési fegyelem betartásának vizsgálata a költségvetési hiányra és az államadósságra vonatkozó kritériumok alapján történik.
(15)
Azokra a tagállamokra vonatkozóan, amelyek pénzneme az euro, az e rendeletben megállapított és az SNP prevenciós ágán alapuló szankcióknak ösztönözniük kell a középtávú költségvetési célkitűzéshez való alkalmazkodást és e célkitűzés fenntartását.
(16)
A költségvetési hiányra és az államadósságra vonatkozó, az uniós gazdaságpolitikai koordináció szempontjából alapvető adatok akár szándékos, akár súlyos gondatlanságból eredő valótlan bemutatásától való elrettentés érdekében pénzbírságot kell kivetni az ezért felelős tagállamokra.
(17)
A statisztikák manipulálása esetén kivetendő pénzbírság kiszámítására vonatkozó szabályok, valamint a Bizottság által ilyen esetek kivizsgálása során követendő eljárásra vonatkozó szabályok kiegészítése érdekében a Bizottságnak felhatalmazást kell kapnia arra, hogy az Európai Unió működéséről szóló szerződés 290. cikkének megfelelően jogi aktusokat fogadjon el a pénzbírság összegének megállapítására és a Bizottság általi vizsgálatok lefolytatására vonatkozó részletes kritériumokra vonatkozóan. Különösen fontos, hogy a Bizottság előkészítő munkája során megfelelő konzultációkat folytasson, többek között szakértői szinten is. A felhatalmazáson alapuló jogi aktus elkészítésekor és szövegezésekor a Bizottságnak gondoskodnia kell a vonatkozó dokumentumoknak az Európai Parlament és a Tanács részére történő egyidejű, időben történő és megfelelő továbbításáról.
(18)
Az SNP prevenciós ágában a középtávú költségvetési célkitűzés elérését és e célkitűzés betartását oly módon kell biztosítani, hogy azon tagállamok számára, amelyek pénzneme az euro, és amelyek nem értek el kellő eredményeket a költségvetési konszolidáció terén, kamatozó letét ideiglenes elhelyezésének kötelezettségét kell előírni. Ez arra az esetre is vonatkozik, ha egy tagállam - még ha a költségvetési hiánya nem is éri el a bruttó hazai termék (GDP) 3 %-ában meghatározott referenciaértéket - jelentős mértékben eltér a középtávú költségvetési célkitűzéstől vagy a célkitűzéshez vezető megfelelő korrekciós pályától, és nem igazítja ki ezt az eltérést.
(19)
A kiszabott kamatozó letétet a felhalmozott kamatokkal együtt visszafizetik az érintett tagállamnak, ha a Tanács meggyőződött arról, hogy a letét elhelyezésének kötelezettségét szükségessé tevő helyzet megszűnt.
(20)
Az azokra a tagállamokra vonatkozó, az SNP korrekciós ágához kapcsolódó szankcióknak, amelyek pénzneme az euro, a túlzott hiány fennállását megállapító tanácsi határozat alapján előírt, nem kamatozó letét elhelyezésére irányuló kötelezettség formáját kell ölteniük abban az esetben, ha az SNP prevenciós ágában az érintett tagállamot korábban már kamatozó letét elhelyezésére kötelezték, vagy abban az esetben, ha különösen súlyosan megsértették az SNP-ben a költségvetési politikára vonatkozóan megállapított jogi kötelezettségeket, vagy pénzbírság fizetésére irányuló kötelezettség formáját kell ölteniük abban az esetben, ha nem teljesítették a túlzott költségvetési hiány kiigazítására vonatkozó tanácsi ajánlást.
(21)
Az SNP prevenciós ága szerinti, e rendeletben előírt szankciók visszaható hatályú alkalmazásának elkerülése érdekében az említett szankciók minden esetben kizárólag a Tanács által az 1466/97/EK rendelet alapján e rendelet hatálybalépését követően elfogadott határozatok esetében alkalmazandók. Hasonlóképpen Az SNP korrekciós ága szerinti, e rendeletben előírt szankciók visszaható hatályú alkalmazásának elkerülése érdekében az említett szankciók minden esetben kizárólag a túlzott költségvetési hiány kiigazítására irányuló releváns ajánlások és határozatok esetében alkalmazandók, amelyeket a Tanács e rendelet hatálybalépését követően fogadott el.
(22)
Az e rendeletben meghatározott kamatozó letét, nem kamatozó letét és pénzbírság mértékét úgy kell megállapítani, hogy az biztosítsa a szankciók méltányos fokozatosságát az SNP prevenciós és korrekciós ágában, és hogy megfelelő ösztönzést jelentsen az Unió költségvetési keretének betartására azon tagállamok számára, amelyek pénzneme az euro. Az EUMSZ 126. cikkének (11) bekezdéséhez kapcsolódó, az 1467/97/EK rendelet 12. cikkében részletezett pénzbírságok egy a GDP 0,2 %-ával megegyező állandó elemből, valamint egy változó elemből állnak. Így a fokozatosság és a tagállamok egyenlő kezelése akkor biztosított, ha az ebben a rendeletben meghatározott kamatozó letét, nem kamatozó letét és pénzbírság a GDP 0,2 %-ával, a Szerződés 126. cikke (11) bekezdéséhez kapcsolódó pénzbírság állandó elemének nagyságával egyenlő.
(23)
A Tanács számára lehetőséget kell biztosítani arra, hogy a Bizottság ajánlása alapján, az érintett tagállam indokolással ellátott kérelmét követően csökkentse vagy törölje az azokra a tagállamokra kivetett szankciókat, amelyek pénzneme az euro. Az SNP korrekciós ágában a Bizottság számára lehetővé kell tenni, hogy kivételes gazdasági körülmények esetén is ajánlhassa a szankció mértékének csökkentését vagy a szankció törlését.
(24)
A nem kamatozó letétet a túlzott hiány kiigazítását követően fel kell szabadítani, míg a letétek kamatait és a beszedett pénzbírságokat a pénzügyi támogatás nyújtására szolgáló azon stabilitási mechanizmusokra kell fordítani, amelyeket azok a tagállamok, amelyek pénzneme az euro az egész euroövezet stabilitásának megőrzése céljából hoztak létre.
(25)
A Tanácsnak felhatalmazást kell kapnia az ebben a rendeletben meghatározott szankciók alkalmazására vonatkozó egyedi határozatok elfogadására. A tagállamok gazdaságpolitikáinak az EUMSZ 121. cikke (1) bekezdésében meghatározottak szerint a Tanácsban folytatott összehangolása részeként ezek az egyedi határozatok szervesen követik az EUMSZ 121. és 126. cikkének és az 1466/97/EK és az 1467/97/EK rendeletnek megfelelően a Tanács által elfogadott intézkedéseket.
(26)
Mivel ez a rendelet az 1466/97/EK és az 1467/97/EK rendelet hatékony végrehajtására vonatkozó általános szabályokat tartalmaz, az EUMSZ 121. cikkének (6) bekezdésében említett rendes jogalkotási eljárás keretében kell elfogadni.
(27)
Mivel e rendelet célját, nevezetesen az SNP prevenciós és korrekciós ágának az euroövezeten belüli eredményesebb végrehajtására szolgáló szankciós rendszer létrehozását a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, az Unió intézkedéseket hozhat az Európai Unióról szóló szerződés (EUSZ) 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvének megfelelően. Az említett cikkben foglalt arányosság elvének megfelelően ez a rendelet nem lépi túl az e cél eléréséhez szükséges mértéket,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
I. FEJEZET
TÁRGY, HATÁLY ÉS FOGALOMMEGHATÁROZÁSOK
1. cikk
Tárgy és hatály
(1) Ez a rendelet szankciórendszert határoz meg a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós és korrekciós ágának az euroövezetben történő eredményesebb érvényesítése érdekében.
(2) Ez a rendelet azon tagállamokra alkalmazandó, amelyek pénzneme az euro.
2. cikk
Fogalommeghatározások
E rendelet alkalmazásában a következő fogalommeghatározásokat kell alkalmazni:
1. „a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ága”: az 1466/97/EK rendelet által szabályozott többoldalú felügyeleti rendszer;
2. „a Stabilitási és Növekedési Paktum korrekciós ága”: az EUMSZ 126. cikke és az 1467/97/EK rendelet által szabályozott, a tagállamok túlzott hiányának elkerülését célzó eljárás;
3. „kivételes gazdasági körülmények”: olyan körülmények, amelyek között a referenciaértéket túllépő államháztartási hiány kivételesnek tekinthető az EUMSZ 126. cikke (2) bekezdése a) pontjának második francia bekezdése értelmében és az 1467/97/EK rendeletben meghatározottak alapján.
II. FEJEZET
GAZDASÁGI PÁRBESZÉD
3. cikk
Gazdasági párbeszéd
Az uniós intézmények, különösen az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság közötti párbeszéd fokozása, valamint a nagyobb fokú átláthatóság és elszámoltathatóság biztosítása érdekében az Európai Parlament illetékes bizottsága felkérheti a Tanács és a Bizottság elnökét, és adott esetben az eurocsoport elnökét, hogy az e rendelet 4., 5. és 6. cikke értelmében hozott határozatok megvitatása érdekében jelenjen meg a bizottság előtt.
Az Európai Parlament illetékes bizottsága felajánlhatja az e határozatok által érintett tagállamnak egy eszmecserén való részvétel lehetőségét.
III. FEJEZET
SZANKCIÓK A STABILITÁSI ÉS NÖVEKEDÉSI PAKTUM PREVENCIÓS ÁGÁBAN
4. cikk
Kamatozó letét
(1) Ha a Tanács határozatot fogad el, amelyben megállapítja, hogy valamely tagállam elmulasztotta az 1466/97/EK rendelet 6. cikke (2) bekezdésének második albekezdésében említett tanácsi ajánlásnak megfelelő intézkedés megtételét, a Bizottság a tanácsi határozat elfogadásától számított 20 napon belül ajánlja a Tanácsnak, hogy további határozatban írja elő az érintett tagállamnak az előző évi GDP-je 0,2 %-ának megfelelő kamatozó letét Bizottságnál való elhelyezését.
(2) Az elhelyezést elrendelő határozatot a Tanács által elfogadottnak kell tekinteni, kivéve, ha a Tanács az ajánlás Bizottság által történő elfogadásától számított tíz napon belül minősített többséggel annak elutasításáról határoz.
(3) A Tanács minősített többséggel módosíthatja a Bizottság ajánlását, és a módosított szöveget tanácsi határozatként fogadhatja el.
(4) A Bizottság az (1) bekezdésben említett, a tagállami mulasztást megállapító tanácsi határozat elfogadásától számított 10 napon belül az érintett tagállam által a Bizottságnak küldött, indokolással ellátott kérelem alapján ajánlhatja, hogy a Tanács a kamatozó letét összegét csökkentse vagy engedje el.
(5) A kamatozó letét kamatának tükröznie kell a Bizottság hitelkockázatát és a vonatkozó befektetési időtartamot.
(6) Ha a Tanácsnak az 1466/97/EK rendelet 6. cikke (2) bekezdésének második albekezdésében említett ajánlását szükségessé tevő helyzet már nem áll fenn, a Tanács a Bizottság további ajánlása alapján határoz arról, hogy a letétet a felhalmozott kamatokkal együtt visszafizetik az érintett tagállamnak. A Tanács minősített többséggel módosíthatja a Bizottság további ajánlását.
IV. FEJEZET
SZANKCIÓK A STABILITÁSI ÉS NÖVEKEDÉSI PAKTUM KORREKCIÓS ÁGÁBAN
5. cikk
Nem kamatozó letét
(1) Ha a Tanács - az EUMSZ 126. cikkének (6) bekezdése alapján eljárva - arról határoz, hogy valamely, az e rendelet 4. cikkének (1) bekezdésével összhangban a Bizottságnál elhelyezett kamatozó letéttel rendelkező tagállamban túlzott hiány áll fenn, vagy ha a Bizottság az SNP-ben a költségvetési politikára vonatkozóan megállapított kötelezettségek különösen súlyos megsértését állapította meg, a Bizottság a tanácsi határozat elfogadásától számított 20 napon belül ajánlja a Tanácsnak, hogy további határozatban írja elő az érintett tagállamnak az előző évi GDP-je 0,2 %-ának megfelelő nem kamatozó letét Bizottságnál való elhelyezését.
(2) Az elhelyezést elrendelő határozatot a Tanács által elfogadottnak kell tekinteni, kivéve, ha a Tanács az ajánlás Bizottság által történő elfogadásától számított 10 napon belül minősített többséggel annak elutasításáról határoz.
(3) A Tanács minősített többséggel módosíthatja a Bizottság ajánlását, és a módosított szöveget tanácsi határozatként fogadhatja el.
(4) A Bizottság kivételes gazdasági körülmények esetén, vagy az EUMSZ 126. cikkének (6) bekezdése szerinti, az (1) bekezdésben említett tanácsi határozat elfogadásától számított 10 napon belül az érintett tagállam által a Bizottságnak küldött, indokolással ellátott kérelem nyomán ajánlhatja, hogy a Tanács a kamatozó letét összegét csökkentse vagy engedje el.
(5) A letétet a Bizottságnál kell elhelyezni. Amennyiben a tagállam korábban a 4. cikkel összhangban kamatozó letétet helyezett el a Bizottságnál, a kamatozó letétet nem kamatozó letétté kell átalakítani.
Amennyiben a 4. cikkel összhangban elhelyezett kamatozó letét és felgyülemlett kamatainak összege meghaladja az e cikk (1) bekezdése alapján elhelyezendő nem kamatozó letét összegét, a különbözetet vissza kell fizetni a tagállam részére.
Amennyiben a nem kamatozó letét összege meghaladja a 4. cikkel összhangban elhelyezett kamatozó letét és felgyülemlett kamatainak összegét, a tagállam a nem kamatozó letét elhelyezésekor kiegyenlíti a fennmaradó különbözetet.
6. cikk
Pénzbírságok
(1) Ha a Tanács az EUMSZ 126. cikkének (8) bekezdése alapján úgy határoz, hogy valamely tagállam nem tett eredményes intézkedéseket a túlzott hiány kiigazítására, a Bizottság a határozat elfogadásától számított 20 napon belül ajánlja, hogy a Tanács további határozatban a tagállam előző évi GDP-je 0,2 %-ának megfelelő pénzbírság kiszabását rendelje el.
(2) A pénzbírság kiszabását elrendelő határozatot a Tanács által elfogadottnak kell tekinteni, kivéve, ha a Tanács az ajánlás Bizottság által történő elfogadástól számított 10 napon belül minősített többséggel annak elutasításáról határoz.
(3) A Tanács minősített többséggel módosíthatja a Bizottság ajánlását, és a módosított szöveget tanácsi határozatként fogadhatja el.
(4) A Bizottság kivételes gazdasági körülmények esetén, vagy az EUMSZ 126. cikkének (8) bekezdése szerinti, az (1) bekezdésben említett tanácsi határozat elfogadásától számított 10 napon belül az érintett tagállam által a Bizottságnak küldött, indokolással ellátott kérelem nyomán ajánlhatja, hogy a Tanács a pénzbírság összegét csökkentse, vagy engedje el.
(5) Amennyiben a tagállam korábban az 5. cikkel összhangban nem kamatozó letétet helyezett el a Bizottságnál, a nem kamatozó letétet pénzbírsággá kell átalakítani.
Amennyiben az 5. cikkel összhangban elhelyezett nem kamatozó letét összege meghaladja a pénzbírság összegét, a különbözetet vissza kell fizetni a tagállam részére.
Amennyiben a pénzbírság összege meghaladja az 5. cikkel összhangban elhelyezett nem kamatozó letét összegét, vagy nem kamatozó letét elhelyezésére nem került sor, a tagállam a pénzbírság kifizetésekor kiegyenlíti a fennmaradó különbözetet.
7. cikk
A nem kamatozó letét visszafizetése
Ha a Tanács az EUMSZ 126. cikke (12) bekezdésének alapján eljárva úgy határoz, hogy hatályon kívül helyezi határozatainak valamelyikét vagy mindegyikét, a Bizottságnál elhelyezett nem kamatozó letéteket vissza kell fizetni az érintett tagállamnak.
V. FEJEZET
A STATISZTIKÁK MANIPULÁLÁSÁNAK SZANKCIÓI
8. cikk
A statisztikák manipulálásának szankciói
(1) A Tanács a Bizottság ajánlása alapján eljárva határozhat úgy, hogy pénzbírságot szab ki arra a tagállamra, amely szándékosan vagy súlyos gondatlanságból a hiányra és az adósságra vonatkozó, az EUMSZ 121. és 126. cikke, vagy az EUSZ-hez és az EUMSZ-hez csatolt, a túlzott hiány esetén követendő eljárásról szóló jegyzőkönyv alkalmazása szempontjából lényeges adatokat valótlanul mutat be.
(2) Az (1) bekezdésben említett pénzbírságnak hatékonynak, visszatartó erejűnek és a valótlan bemutatás jellegével, súlyosságával, valamint időtartamával arányosnak kell lennie. A pénzbírság összege nem haladhatja meg az érintett tagállam GDP-jének 0,2 %-át.
(3) Az (1) bekezdésében említett valótlan bemutatás fennállásának megállapítása érdekében a Bizottság elvégezhet minden szükséges vizsgálatot. Vizsgálat indítása mellett dönthet, ha úgy találja, hogy lényeges jelek utalnak olyan tények létezésére, amelyek ilyen valótlan bemutatást valósítanak meg. A Bizottság a feltételezett valótlan bemutatásokat az érintett tagállam által tett megjegyzések figyelembevételével vizsgálja meg. Feladatainak elvégzése érdekében a Bizottság tájékoztatást kérhet az érintett tagállamtól, valamint helyszíni vizsgálatokat folytathat és betekintést kaphat a központi kormányzat, a tartományi kormányzat, a helyi önkormányzat és a társadalombiztosítás szintjén működő kormányzati szervek elszámolásaiba. Ha az érintett tagállam nemzeti joga előzetes bírósági engedélyt követel meg a helyszíni vizsgálatok elvégzéséhez, a Bizottság benyújtja a szükséges kérelmeket.
A vizsgálat befejezésekor és a javaslat Tanácsnak való benyújtása előtt a Bizottság lehetőséget biztosít az érintett tagállam számára, hogy meghallgassák a vizsgált ügyekkel kapcsolatban. A Bizottság a Tanács elé terjesztett javaslatát csak olyan tényekre alapozza, amelyekhez az érintett tagállamnak módja volt megjegyzéseket fűzni.
A vizsgálatok során a Bizottság teljes mértékben tiszteletben tartja az érintett tagállam védekezéshez való jogát.
(4) A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 11. cikkel összhangban felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el a következőkel kapcsolatban:
a)
az (1) bekezdésben említett pénzbírság összege megállapításának részletes kritériumai;
b)
a (3) bekezdésben említett vizsgálatokkal, a vizsgálatokkal együtt járó intézkedésekkel és jelentéstétellel kapcsolatos eljárás részletes szabályai;
c)
a védekezéshez való jog biztosítását, az iratokba történő betekintést, a jogi képviseletet, a titoktartást, a határidőket és az (1) bekezdésben említett pénzbírságok beszedését célzó eljárás részletes szabályai.
(5) Az Európai Unió Bíróságának korlátlan hatásköre van a Tanács az (1) bekezdéssel összhangban hozott, pénzbírságot kiszabó határozatainak felülvizsgálatára. A Bíróság a kiszabott pénzbírságot megsemmisítheti, csökkentheti vagy növelheti.
VI. FEJEZET
A SZANKCIÓK IGAZGATÁSI JELLEGE, VALAMINT A KAMATOK ÉS A PÉNZBÍRSÁGOK FELOSZTÁSA
9. cikk
A szankciók igazgatási jellege
A 4-8. cikk alapján kiszabott szankciók igazgatási jellegűek.
10. cikk
A kamatok és a pénzbírságok felosztása
Az 5. cikknek megfelelően elhelyezett letétek után a Bizottságnak járó kamatok és a 6. és 8. cikknek megfelelően beszedett pénzbírságok az EUMSZ 311. cikke szerinti egyéb bevételnek minősülnek, és azokat az európai pénzügyi stabilitási eszközre kell fordítani. Ha azok a tagállamok, amelyek pénzneme az euro az egész euroövezet stabilitásának megőrzése céljából pénzügyi segítség nyújtása érdekében újabb stabilitási mechanizmust hoznak létre, a pénzbírságokat és a kamatokat ez utóbbi mechanizmusra kell fordítani.
VII. FEJEZET
ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK
11. cikk
A felhatalmazás gyakorlása
(1) A Bizottság az e cikkben meghatározott feltételek mellett felhatalmazást kap felhatalmazáson alapuló jogi aktus elfogadására.
(2) A Bizottságnak a 8. cikk (4) bekezdésében említett, felhatalmazáson alapuló jogi aktus elfogadására vonatkozó felhatalmazása hároméves időtartamra szól, 2011. december 13-tól kezdődő hatállyal. A Bizottság legkésőbb kilenc hónappal a hároméves időtartam vége előtt jelentést készít a felhatalmazásról. Amennyiben az Európai Parlament vagy a Tanács nem ellenzi a meghosszabbítást legkésőbb három hónappal az egyes időtartamok vége előtt, akkor a felhatalmazás hallgatólagosan meghosszabbodik a korábbival megegyező időtartamra.
(3) Az Európai Parlament vagy a Tanács bármikor visszavonhatja a 8. cikk (4) bekezdésében említett felhatalmazást. A visszavonásról szóló határozat megszünteti az abban megjelölt felhatalmazást. A határozat az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon, vagy a benne megjelölt későbbi időpontban lép hatályba. A határozat nem érinti a már hatályban lévő felhatalmazáson alapuló jogi aktusok érvényességét.
(4) A Bizottság a felhatalmazáson alapuló jogi aktus elfogadását követően haladéktalanul és egyidejűleg értesíti az Európai Parlamentet és a Tanácsot e jogi aktus elfogadásáról.
(5) A 8. cikk (4) bekezdése értelmében elfogadott felhatalmazáson alapuló jogi aktus csak akkor lép hatályba, ha az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak a jogi aktusról való értesítését követő 2 hónapon belül sem az Európai Parlament, sem a Tanács nem emelt ellene kifogást, illetve ha az említett időtartam lejártát megelőzően mind az Európai Parlament, mind a Tanács arról tájékoztatta a Bizottságot, hogy nem fog kifogást emelni. Az Európai Parlament vagy a Tanács kezdeményezésére ez az időtartam 2 hónappal meghosszabbodik.
12. cikk
A Tanácson belüli szavazás
(1) A 4., 5., 6. és 8. cikkben említett intézkedések esetében a Tanács csak azon tagállamokat képviselő tagjai szavaznak, amelyek pénzneme az euro, és a Tanács az érintett tagállamot képviselő tanácsi tag szavazatának figyelembevétele nélkül jár el.
(2) A Tanács az első bekezdésben említett tagjainak minősített többségét az EUMSZ 238. cikke (3) bekezdése b) pontjának megfelelően kell meghatározni.
13. cikk
Felülvizsgálat
(1) A Bizottság 2014. december 14-ig, majd ezt követően ötévenként jelentést tesz közzé a rendelet végrehajtásáról.
A jelentés többek között a következőket értékeli:
a)
e rendelet hatékonysága, beleértve annak a lehetővé tételét a Tanács és a Bizottság számára, hogy eljárjanak a monetáris unió megfelelő működésének veszélyeztetésével fenyegető helyzetek kezelése érdekében;
b)
az EUMSZ-szel összhangban a tagállamok gazdaságpolitikáinak szorosabb összehangolása és gazdasági teljesítményük folyamatos közelítése terén tett előrelépések.
(2) Adott esetben a jelentést a rendelet módosítására irányuló javaslat kíséri.
(3) A jelentést továbbítani kell az Európai Parlamenthez és a Tanácshoz.
(4) A Bizottság 2011 vége előtt jelentést terjeszt az Európai Parlament és a Tanács elé az euroértékpapírok bevezetésének lehetőségéről.
14. cikk
Hatálybalépés
Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó a tagállamokban, a Szerződéseknek megfelelően.
Kelt Strasbourgban, 2011. november 16-án.