KOMMISSIONENS AFGØRELSE
af 14. december 2010
om statsstøtte C 39/96 (ex NN 127/92) iværksat af Frankrig til fordel for Coopérative d'exportation du livre français (CELF)
(meddelt under nummer K(2010) 8938)
(Kun den franske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2011/179/EU)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 108, stk. 2, første afsnit (1),
efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med nævnte artikel (2) og under hensyntagen til disse bemærkninger og
ud fra følgende betragtninger:
1. SAGSFORLØB
(1)
Ved dom afsagt den 15. april 2008 (3) annullerede Retten i Første Instans (i det følgende benævnt »Retten«) Kommissionens beslutning 2005/262/EF af 20. april 2004 om Frankrigs støtte til Coopérative d’exportation du livre français (CELF) (4) (5) (i det følgende benævnt »CELF«).
(2)
Efter at Retten har afsagt sin dom, skal Kommissionen vedtage en ny afgørelse.
(3)
Dommen følger efter et langt sagsforløb, hvis vigtigste etaper beskrives nedenfor.
A. Første fase
(4)
Ved brev af 20. marts 1992 henledte Société internationale de diffusion et d’édition (i det følgende benævnt »SIDE«) Kommissionens opmærksomhed på de franske myndigheders støtte til CELF med henblik på transport og markedsføring. Statsstøtten var ikke forudgående anmeldt til Kommissionen.
(5)
Ved brev af 2. april 1992 gjorde Kommissionen de franske myndigheder opmærksom på, at alle projekter, der har til formål at indføre eller ændre statsstøtte, skal anmeldes forudgående til Kommissionen, og bad de franske myndigheder informere Kommissionens tjenestegrene om arten af og formålet med de støtteforanstaltninger, SIDE havde påpeget.
(6)
I et brev dateret den 29. juni 1992 bekræftede de franske myndigheder over for Kommissionen, at man ydede tilskud til CELF. De præciserede, at foranstaltningerne havde til formål at udbrede kendskabet til fransk litteratur og sprog i ikke-fransktalende lande, og at CELF desuden havde fået overdraget forvaltningen af tre specifikke støtteordninger, der ligeledes havde til formål at give fjerntboende læsere adgang til franske bøger.
(7)
I et brev af 7. august 1992 bekræftede Kommissionen over for SIDE, at der findes støtteforanstaltninger for CELF, man præciserede støttens formål og meddelte, at de pågældende foranstaltninger ikke var anmeldt. Kommissionen præciserede imidlertid, at den anfægtede støtte tilsyneladende ikke ændrede samhandelsvilkårene mellem medlemsstaterne. På denne baggrund blev SIDE opfordret til at fremsætte sine bemærkninger.
(8)
Ved brev af 7. september 1992 meddelte SIDE Kommissionen, at man havde til hensigt at anfægte foranstaltningerne som værende udtryk for forskelsbehandling og de deraf følgende konsekvenser for samhandelen i Fællesskabet uden imidlertid at anfægte det franske kulturministeriums kulturelle målsætning, idet man ønskede at udbrede kendskabet til fransk sprog og kultur.
(9)
Ved beslutning af 18. maj 1993 (6) konkluderede Kommissionen, at på baggrund af den særlige konkurrencesituation på bogmarkedet og det kulturelle formål med den pågældende støtteordning havde den besluttet at anvende undtagelsen i traktatens tidligere artikel 92, stk. 3, litra c), derpå.
(10)
SIDE indbragte den 2. august 1993 et annullationssøgsmål mod denne beslutning. Ved dom af 18. september 1995 (7) gav Retten SIDE delvis medhold i søgsmålet og annullerede Kommissionens beslutning af 18. maj 1993, men udelukkende for så vidt angår visse støtteordninger til fordel for CELF for små ordrer.
(11)
Retten fastslog, at Kommissionen var i stand til at vedtage positiv beslutning over for følgende tre støtteordninger forvaltet af CELF på den franske stats regning:
a)
støtte til luftfragt eller luftpost
b)
»Page à Page«-programmet (8) (støtte til distribution af fransksprogede bøger i Central- og Østeuropa)
c)
»Programme Plus« (fransksprogede universitetsbøger til studerende i Afrika syd for Sahara).
(12)
Retten fandt, at Kommissionen havde fået tilstrækkelige oplysninger om disse tre ordninger til at kunne konstatere, at deres indvirkning på konkurrencevilkårene var ubetydelig. Retten anførte i øvrigt, at »For så vidt angår det kulturelle formål med den omtvistede støtte er det ubestridt af parterne, at den franske regerings formål er udbredelsen af det franske sprog og fransk litteratur«. Retten skønnede, at man måtte konkludere, at vurderingen af det kulturelle sigte med den anfægtede støtte ikke gav Kommissionen særlige problemer, og at man ikke behøvede andre oplysninger for at konstatere, at sigtet var af kulturel art.
(13)
Retten skønnede derimod, at Kommissionen for så vidt angår støtte udelukkende til CELF i forbindelse med små ordrer burde have foretaget en tilbundsgående undersøgelse af konkurrencesituationen inden for den pågældende sektor, før den udtalte sig om, hvorvidt foranstaltningerne var forenelige med det indre marked.
(14)
Retten konkluderede således (i præmis 76 i dommen), at Kommissionen burde have indledt proceduren i henhold til EF-traktatens artikel 93, stk. 2 (nu artikel 108, stk. 2, i EUF-traktaten), og at Kommissionens beslutning af 18. maj 1993 skulle annulleres i det omfang, den vedrørte det tilskud, der udelukkende blev ydet til CELF som kompensation for de øgede omkostninger ved at effektuere små ordrer på bøger på fransk afgivet af boghandlere i udlandet.
B. Anden fase
(15)
I overensstemmelse med Rettens dom af 18. september 1995 besluttede Kommissionen den 30. juli 1996 at indlede den formelle undersøgelsesprocedure. Interesserede parter blev opfordret til at indsende deres bemærkninger til Kommissionen, og disse blev navnlig fremsendt i løbet af december 1996 og januar 1997.
(16)
Ved afslutningen af undersøgelsesproceduren vedtog Kommissionen den 10. juni 1998 beslutning 1999/133/EF (9). Beslutningen bekræftede det kulturelle formål med støtten til de små ordrer, og det konkluderedes på grundlag af traktatens tidligere artikel 87, stk. 3, litra d), at støtten ikke ville kunne ændre samhandels- og konkurrencevilkårene i Unionen på en måde, der strider mod den fælles interesse på eksportmarkedet for fransksprogede bøger.
(17)
Ved dom af 28. februar 2002 (10) annullerede Retten artikel 1, sidste punktum, i Kommissionens beslutning. Retten fandt nemlig, at Kommissionen burde have foretaget de nødvendige undersøgelser for at finde frem til de relevante oplysninger med henblik på at skelne mellem eksportagentur og eksportmarkedet for franske bøger i almindelighed.
(18)
Retten konstaterede, at Kommissionen ved ikke at have udført denne undersøgelse foretog en åbenbart urigtig vurdering ved at anvende eksportmarkedet for fransksprogede bøger i almindelighed som reference, selv om det var fastslået, at den omtvistede støtte kun var rettet mod eksportagenturer.
(19)
I sin dom afsagt den 22. juni 2000 (11) afviste Domstolen imidlertid uden at tage stilling til sagens materielle indhold de franske myndigheders søgsmål over for Kommissionens beslutning af 10. juni 1998, og Domstolen bekræftede, at selv når en støtte kan anses for at være forenelig med fællesmarkedet, er dette uden betydning for anmeldelsespligten, og at pligten til at forhåndsanmelde støtte indebærer en forpligtelse til at udsætte iværksættelsen af støtten.
C. Tredje fase
(20)
Efter den delvise annullation af beslutningen af 10. juni 1998 bad Kommissionen i breve af 14. juni 2002 de franske myndigheder og SIDE om at kommentere begrundelserne for annullationen og navnlig aspekter vedrørende den pågældende kontrakt.
(21)
De franske myndigheder blev opfordret til navnlig at kommentere de særlige kendetegn ved CELF's tilbud i forhold til tilbud fra andre aktører på markedet, heriblandt SIDE. SIDE blev opfordret til navnlig at kommentere begrebet små ordrer og angive, hvilke særlige kendetegn der gjorde sig gældende for SIDE's tilbud i forhold til tilbuddet fra CELF og fra andre aktører på markedet.
(22)
SIDE sendte sit svar til Kommissionen i et brev dateret den 12. august 2002. De franske myndigheder sendte deres svar i et brev dateret den 17. september 2002.
(23)
Efter i et brev dateret den 19. september 2002 at have bedt SIDE angive, hvorvidt virksomhedens svar indeholdt fortrolige oplysninger, og efter at have fået dette afkræftet den 30. september 2002, fremsendte Kommissionen i et brev dateret den 17. oktober 2002 SIDE's svar og tilhørende bilag til de franske myndigheder og udbad sig deres kommentarer. Ved samme lejlighed stillede den en række nye supplerende spørgsmål.
(24)
Ved brev af 30. oktober 2002 stillede Kommissionen ligeledes SIDE en række supplerende spørgsmål, som virksomheden besvarede i breve af 31. oktober 2002 og 9. december 2002. SIDE meddelte i et brev dateret den 23. december 2002 Kommissionen efter dennes forespørgsel af 16. december 2002, at svarene ikke indeholdt fortrolige oplysninger, og at de kunne sendes til de franske myndigheder med henblik på kommentarer.
(25)
Da de franske myndigheder ikke havde svaret inden for de aftalte frister, var Kommissionen derfor nødt til at sende dem en påmindelse i et brev dateret den 27. november 2002. Ved brev af 19. december 2002 bad de franske myndigheder Kommissionen om en ny udsættelse af fristen.
(26)
Den 9. januar 2003 fremsendte Kommissionen SIDE's svar af 23. december 2002 til de franske myndigheder med henblik på kommentarer. Ved brev dateret den 17. januar 2003 indsendte de franske myndigheder svar på Kommissionens spørgsmål af 17. oktober 2002.
(27)
I et brev dateret den 4. februar 2003 udbad de franske myndigheder sig en ny forlængelse af fristerne over for Kommissionen, denne gang vedrørende anmodningen om bemærkninger til det andet svar fra SIDE af 23. december 2002. Kommissionen accepterede delvis de ønskede frister i et brev dateret den 11. februar 2003. Ved skrivelse af 11. marts 2003 fremsendte de franske myndigheder deres svar til Kommissionen.
(28)
SIDE havde endvidere efter eget ønske haft et møde med Kommissionens tjenestegrene, hvor virksomheden fremlagde sin opfattelse af sagen siden dens begyndelse. Dette møde fandt sted den 4. marts 2003.
(29)
Ved udgangen af denne procedure vedtog Kommissionen beslutning 2005/262/EF, hvori den vurderede, at den anfægtede støtte var forenelig med traktatens tidligere artikel 87, stk. 3, litra d), idet den fastslog, at støtte ikke ville kunne overkompensere de udgifter, der var forbundet med ekspeditionen af de små ordrer.
D. Fjerde fase
(30)
Retten annullerede ved dom af 15. april 2008 Kommissionens beslutning af 20. april 2004.
(31)
Retten fandt, at Kommissionen, for så vidt angår den del af støtten, der var udbetalt til CELF før den 1. november 1993, datoen for EU-traktatens ikrafttræden, havde begået en retlig fejl ved at anse den anfægtede støtte for at være forenelig med fællesmarkedet i medfør af den tidligere artikel 87, stk. 3, litra d), i stedet for at anvende de materielle regler, der var gældende forud for den 1. november 1993. Retten tog især i betragtning, at EU-traktaten ikke indeholdt overgangsbestemmelser for anvendelsen af den tidligere artikel 87, stk. 3, litra d), og at retssikkerhedsprincippet normalt er til hinder for, at en fællesskabsretsakts anvendelsesområde i tidsmæssig henseende tager udgangspunkt i et tidspunkt, der ligger forud for retsaktens offentliggørelse.
(32)
Retten fandt endvidere, at Kommissionen havde begået en åbenbar skønsfejl i vurderingen af den anfægtede støttes forenelighed ved at have overvurderet de faktiske omkostninger ved ekspeditionen af små ordrer, der er afholdt af CELF. I sin beslutning af 20. april 2004 tog Kommissionen således ikke de faktiske omkostninger i tilknytning til ekspedition af små ordrer i betragtning, men foretog et skøn over disse omkostninger på baggrund af de samlede omkostninger, som CELF havde afholdt (fordeling på ekspeditionen af små ordrer af en del af CELF's samlede omkostninger ved hjælp af en forskellig fordelingsnøgle for hver omkostningskategori). Multiplikatorfaktorer blev anvendt på visse omkostningskategorier under hensyntagen til de yderligere vanskeligheder, som ekspeditionen af små ordrer medførte i forhold til CELF's øvrige virksomhed. Retten skønnede imidlertid, at disse vanskeligheder kunne løses ved hjælp af den elektroniske transmission, som vedrørte to tredjedele af de små ordrer. Retten konkluderede således, at Kommissionen havde begået en skønsfejl ved at anvende multiplikationsfaktorer på visse omkostninger (og under alle omstændigheder på de ordrer, der vedrørte elektronisk transmission), og at i fravær af de nævnte multiplikatorfaktorer ville omkostningerne i tilknytning til ekspedition af de små ordrer have været mindre, ligesom driftsresultatet for de små ordrer ville have været positivt (600 000 FRF, svarende til 91 469 EUR). Efter Rettens synspunkt havde Kommissionen således ikke påvist fraværet af overkompensation.
E. Femte fase
(33)
Som følge af Rettens dom af 15. april 2008 forblev undersøgelsesproceduren indledt med Kommissionens beslutning af 30. juli 1996 således fortsat åben, og Kommissionen bør vedtage en ny beslutning.
(34)
Under hensyntagen til begrundelserne i Rettens dom af 15. april 2008 og i betragtning af det forhold, at beslutningen om at indlede proceduren blev vedtaget den 30. juli 1996, ønskede Kommissionen på ny at opfordre de franske myndigheder og interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger.
(35)
Kommissionen vedtog således den 8. april 2009 (12) en beslutning om at forlænge procedure (beslutning K(2009) 2481, i det følgende benævnt »beslutningen om forlængelse af proceduren«). Beslutningen om forlængelse, med en ny frist for fremsættelsen af bemærkninger, supplerede således beslutningen af 30. juli 1996 om indledning af proceduren. Det blev anført, at de to beslutninger bør ses som en uadskillelig helhed og indleder en og samme formelle undersøgelsesprocedure, og at hvis beskrivelsen af de faktiske eller retlige forhold eller Kommissionens foreløbige evaluering i beslutningen for forlængelse af proceduren fraveg fra beslutningen om procedurens indledning af 30. juli 1996, skulle der kun tages hensyn til beslutningen om forlængelse af proceduren.
(36)
Kommissionen opfordrede interesserede parter til at sende deres bemærkninger til den omhandlede foranstaltning.
(37)
Kommissionen modtog bemærkninger fra de franske myndigheder den 9. juni 2009 og bemærkninger fra SIDE den 23. juli 2009. Kommissionen videresendte SIDE's bemærkninger til de franske myndigheder den 24. august 2009 og gav dem mulighed for at kommentere disse. De franske myndigheders kommentarer modtog Kommissionen den 24. september 2009.
(38)
De franske myndigheder har imidlertid ikke tilvejebragt de nærmere angivne oplysninger, som Kommissionen anmodede om i sin beslutning om forlængelse af proceduren, og begrænsede sig til, for så vidt angår støttens proportionalitet, at fremsende de oplysninger, der allerede var tilvejebragt den 17. september 2002, den 17. januar 2003 og den 11. marts 2003, som Kommissionen ikke havde mulighed for at udnytte som sådan i henhold til Rettens afgørelse af 15. april 2008.
(39)
Kommissionen rykkede således i brev af 8. oktober 2009 de franske myndigheder om anmodningen om nærmere oplysninger om de nævnte punkter, idet Kommissionen anførte, at hvis den ikke modtog de anmodede oplysninger inden for en frist på ti arbejdsdage, ville Kommissionen være forpligtet til at træffe endelig afgørelse på grundlag af de til rådighed værende elementer i overensstemmelse med procedureforordningens artikel 13, stk. 1, efter at have fremsat et påbud om oplysninger i medfør af artikel 10, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (13).
(40)
De franske myndigheder oplyste i brev af 21. oktober 2009 Kommissionen om, at CELF var trådt i likvidation ved dom afsagt af handelsretten i Paris af 9. september 2009, og at CELF's aktiviteter således var ophørt. For så vidt angår de elementer, der var anmodet om i Kommissionens brev af 8. oktober 2009, anførte de franske myndigheder, at de ikke havde yderligere oplysninger, og henviste til deres bemærkninger af 9. juni 2009.
(41)
Ved en beslutning vedtaget den 20. november 2009 (beslutning K(2009) 9256, »påbuddet«) påbød Kommissionen de franske myndigheder at fremlægge de ønskede oplysninger, som på trods af flere rykkere endnu ikke var tilvejebragt.
(42)
I brev af 2. december 2009 anførte de franske myndigheder, at de ikke kunne bibringe Kommissionen yderligere oplysninger, og henviste til deres bemærkninger af 9. juni 2009.
(43)
Det skal bemærkes, at de franske myndigheder den 2. december 2009 ligeledes fremsendte et brev om den støtteordning, der betegnes »Programme de Livres Universitaires et Scientifiques«, det såkaldte »Programme Plus«. Den støtteordning er ikke omfattet af nærværende afgørelse.
(44)
Ved brev af 22. december 2009 anmodede Kommissionen de franske myndigheder om oplysninger vedrørende CELF's situation og den igangværende likvidationsprocedure. De franske myndigheder svarede den 27. januar 2010. Yderligere præciseringer blev fremsendt henholdsvis den 9. marts 2010 og den 26. november 2010.
F. Sagsforløb ved de nationale domstole og præjudicielle spørgsmål
(45)
Det skal bemærkes, at der kører sager for domstolene i Frankrig, og at de har ført til, at spørgsmål er indbragt for EU-Domstolen på grundlag af EUF-traktatens artikel 267 (tidligere EF-traktatens artikel 234). De vigtigste etaper i disse sagsforløb beskrives kort i det følgende.
(46)
SIDE har indbragt en sag for de franske domstole med henvisning til den direkte virkning af den tidligere artikel 88, stk. 3, i EF-traktaten. Ved dom af 5. oktober 2004 stadfæstede Cour administrative d’appel de Paris underinstansens dom af 26. april 2001, og pålagde den franske stat at tilbagesøge det beløb, der var blevet udbetalt til CELF.
(47)
Conseil d'Etat, hvortil sagen blev indbragt med henblik på kassation, stadfæstede i en afgørelse af 29. marts 2006 visse aspekter af den retsafgørelse, som Cour administrative d'appel havde truffet, navnlig det forhold, at den pågældende støtte ikke udgjorde ren kompensation af forpligtelser til offentlig tjeneste (14), at den ikke kunne betegnes som eksisterende støtte af den nationale domstol, og at CELF ikke kunne påberåbe sig en legitim forventning.
(48)
I sin afgørelse af 29. marts 2006 besluttede Conseil d'Etat imidlertid også at udsætte sin stillingtagen til søgsmålene, indtil EF-Domstolen havde udtalt sig om de præjudicielle spørgsmål, som Conseil d'Etat havde indbragt vedrørende den nationale domstols forpligtelser vedrørende ikke-anmeldt statsstøtte, som senere erklæres forenelig med fællesmarkedet i en beslutning vedtaget af Kommissionen.
(49)
I sin dom afsagt den 12. februar 2008 (15), kendte Domstolen for ret:
»… artikel 88, stk. 3, tredje punktum, EF skal fortolkes således, at en national domstol ikke har pligt til at anordne tilbagesøgning af en støtte, der er gennemført i strid med denne bestemmelse, når Kommissionen har vedtaget en endelig beslutning, der fastslår, at nævnte støtte er forenelig med fællesmarkedet i artikel 87 EF’s forstand. Den nationale domstol skal i henhold til fællesskabsretten pålægge støttemodtageren at betale renter for den periode, hvor der forelå ulovlighed. Inden for rammerne af national lovgivning kan den nationale domstol i givet fald anordne tilbagesøgning af ulovlig støtte, uden at dette har betydning for medlemsstatens ret til på et senere tidspunkt på ny at gennemføre støtten. Den kan endvidere foranlediges til at tage stilling til påstande om erstatning for tab lidt som følge af støtteforanstaltningens ulovlige karakter.
I en processuel situation som den, der foreligger i hovedsagen, omfatter forpligtelsen i artikel 88, stk. 3, sidste punktum, EF til at afhjælpe virkningerne af en ulovlig støtte også, medmindre der foreligger ekstraordinære omstændigheder - med henblik på beregningen af de beløb, som støttemodtageren skal betale - perioden, der er forløbet mellem en beslutning fra Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, der konstaterer, at den omhandlede støtte er forenelig med fællesmarkedet, og Fællesskabets retsinstansers annullation af nævnte beslutning.«
(50)
Under hensyntagen til Domstolens dom af 12. februar 2008 og under hensyntagen til ovennævnte franske dom af 15. april 2008 annullerede Conseil d'Etat i sin afgørelse af 19. december 2008 paragraf 2, 3 og 4 i ovennævnte dom af 5. oktober 2004 afsagt af Cour administrative d'appel de Paris og fastslog følgende.
(51)
Conseil d’État pålagde den franske kultur- og kommunikationsminister at anordne tilbagebetaling hos CELF af renter på den ulovlige støtte siden 1980 og indtil datoen for Conseil d'Etat's afgørelse, beregnet i overensstemmelse med Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004 (16). Ministeren blev ligeledes pålagt på et senere tidspunkt at tilbagesøge de påløbne renter mellem datoen for Conseil d'Etat's afgørelse og datoen, hvor det enten endeligt blev fastslået, at støtten er uforenelig med fællesmarkedet, eller at støtten på endelig vis blev tilbagebetalt.
(52)
Endvidere besluttede Conseil d'Etat at udsætte sin stillingtagen, indtil Domstolen havde udtalt sig om følgende præjudicielle spørgsmål:
»1.
Kan den nationale ret udsætte spørgsmålet om pligten til at tilbagebetale statsstøtte, indtil Kommissionen … har udtalt sig ved en endelig beslutning om støttens forenelighed med reglerne om fællesmarkedet, når Kommissionens første beslutning, som erklærede denne støtte forenelig, er blevet annulleret af Fællesskabets retsinstanser?
2.
Kan en sådan situation, når Kommissionen tre gange har erklæret støtten for forenelig med fællesmarkedet, inden disse beslutninger blev annulleret af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans, udgøre en ekstraordinær omstændighed, som kan føre den nationale ret til at begrænse pligten til at tilbagesøge støtten?«
(53)
Domstolen traf den 11. marts 2010 (17) afgørelse om de pågældende præjudicielle spørgsmål og kendte for ret:
»1.
En national ret, som på grundlag af artikel 88, stk. 3, EF skal tage stilling til en anmodning om tilbagesøgning af ulovlig statsstøtte, kan ikke udsætte sin afgørelse om denne anmodning, indtil Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har udtalt sig om støttens forenelighed med fællesmarkedet efter annullationen af en forudgående positiv beslutning.
2.
Kommissionens vedtagelse af tre på hinanden følgende beslutninger, som erklærer en støtte forenelig med fællesmarkedet, og som efterfølgende er blevet annulleret af Fællesskabets retsinstanser, kan ikke i sig selv udgøre en ekstraordinær omstændighed, som kan begrunde en begrænsning af støttemodtagerens forpligtelse til at tilbagebetale denne støtte, når den er gennemført under tilsidesættelse af artikel 88, stk. 3, EF.«
2. BESKRIVELSE AF STØTTEFORANSTALTNINGEN
(54)
De franske myndigheder har over for Kommissionen anført, at kulturministeriet i 1980 i overensstemmelse med den franske regerings overordnede retningslinjer vedrørende fremme af fransksprogede bøger og litteratur besluttede at tildele støtte til eksportagenturer, der ville ekspedere alle typer af ordrer uanset beløbsstørrelse og rentabilitet. Disse foranstaltninger blev gennemført for at afhjælpe situationen med manglende aktører på markedet og for at opretholde en aktivitet med små, urentable ordrer på markedet for eksportagenturer.
(55)
I henhold til de franske myndigheder har små boghandlere i områder, der i overvejende grad ikke er fransktalende, som er vanskeligt tilgængelige og/eller fjerntliggende, store forsyningsproblemer, idet deres bestillinger ikke kunne efterkommes gennem de traditionelle distributionskanaler, når antallet af bestilte værker var utilstrækkelig, eller når enhedsprisen på de bestilte bøger ikke var tilstrækkelig høj til at gøre ydelsen rentabel.
(56)
I henhold til de franske myndigheder havde den pågældende støtte således til formål at give eksportagenturer mulighed for at efterkomme alle ordrer fra boghandlere i udlandet, som er beliggende i hovedsageligt ikke-fransktalende områder, uanset beløbsstørrelse, rentabilitet og bestemmelsessted. Formålet var at sikre en optimal distribution af fransksprogede bøger inden for rammerne af den franske politik for støtte til kulturel mangfoldighed og derigennem at fremme udbredelsen af fransksproget litteratur i hele verden.
(57)
Den tilskudsordning, som de franske myndigheder valgte, med betegnelsen »Programme petites commandes«, bestod i et driftstilskud som godtgørelse for de ekstra omkostninger ved ekspedition af små ordrer, som af de franske myndigheder var defineret til 500 FRF, omkring 76 EUR, eller derunder.
(58)
I henhold til de franske myndigheder forpligtede den modtagende virksomhed sig til at give direktoratet for litteratur og læsning i kulturministeriet alle oplysninger om virksomhedens overordnede aktiviteter (samlet omsætning, finansielle regnskaber, budgetoverslag, kopier af beslutninger til bekræftelse af disse oplysninger, revisorerklæring og en sammenfattende lønoversigt) sammen med alle dokumenter vedrørende den støttede aktivitet, herunder navnlig kontoen for støttens anvendelse som bekræftelse på, at de ydelser, der havde givet anledning til tilskudsudbetaling det foregående år, var blevet udført.
(59)
I praksis har kun en enkelt virksomhed, CELF, modtaget støtte under »Programme petites commandes«. I henhold til de franske myndigheder skulle virksomheden hvert år dokumentere de ekstra omkostninger ved ekspedition af de »små ordrer« som dokumentation for sin støtteansøgning for det efterfølgende år. Helt konkret blev en fjerdedel af den støtte, der var tildelt i løbet af det foregående år, udbetalt ved årets begyndelse, mens restbeløbet blev udbetalt det følgende efterår, efter at de offentlige myndigheder havde gennemgået den modtagende virksomheds budgetoverslag og udsvingene i løbet af regnskabsårets første del. Aftalen var, at hvis hele støttebeløbet ikke var opbrugt, blev restbeløbene fratrukket støtten i det efterfølgende år. Desuden deltog kulturministeriet som observatør på CELF's bestyrelsesmøder og generalforsamlinger.
(60)
Det bør præciseres, at efter et konstant fald siden 1997 faldt den pågældende støtte helt bort i 2002. CELF har således hvert år fra 1980 til udgangen af 2001 modtaget støtte for, i henhold til de franske myndigheder, at mindske omkostningerne ved at effektuere mindre bestillinger fra udlandet af fransksprogede bøger. I alt har CELF fra 1980 til udgangen af 2001 modtaget ca. 4,8 mio. EUR i form af den pågældende støtte.
Tabel
Støttebeløb tildelt CELF siden 1980 til ekspedition af »små ordrer«
Oplysninger fra de franske myndigheder
(beløbene er afrundet i EUR)
År
Støttebeløb
1980
91 469,41
1981
91 469,41
1982
205 806,17
1983
164 644,94
1984
137 204,12
1985
141 777,59
1986
248 491,90
1987
214 953,11
1988
213 428,62
1989
259 163,33
1990
304 898,03
1991
373 500,09
1992
422 283,78
1993
382 647,03
1994
304 898,03
1995
304 898,03
1996
304 898,03
1997
243 918,43
1998
182 938,82
1999
121 959,21
2000
60 979,61
2001
38 112,25
2002
0
3. KOMMENTARER FRA FRANKRIG OG BEMÆRKNINGER FRA SIDE SOM FØLGE AF PROCEDURENS FORLÆNGELSE
(61)
De franske myndigheder udtrykte i deres svar af 9. juni 2009 til procedurens forlængelse især følgende bemærkninger.
(62)
De anførte, at først og fremmest delte de Kommissionens analyse, hvorefter støtten til CELF udgjorde statsstøtte, som ikke kunne omfattes af undtagelsesbestemmelserne i EUF-traktatens artikel 107, stk. 2, og artikel 107, stk. 3, litra a) og b).
(63)
For så vidt angår vurderingen af støtten i forhold til EUF-traktatens artikel 107, stk. 3, litra c) og d), havde de franske myndigheder ikke tilvejebragt nye elementer vedrørende støttens proportionalitet.
(64)
De franske myndigheder anførte endvidere, at de anså den opgave, som CELF havde fået pålagt, som en tjenesteydelse af almen interesse som omhandlet i EUF-traktatens artikel 106, stk. 2.
(65)
Sluttelig gjorde de franske myndigheder især gældende, at der forelå ekstraordinære omstændigheder, som burde foranledige Kommissionen til ikke at kræve støtte tilbagesøgt.
(66)
Som angivet ovenfor har de franske myndigheder imidlertid ikke tilvejebragt de nærmere angivne oplysninger, som Kommissionen anmodede om i sin beslutning om forlængelse af proceduren, og begrænsede sig til, for så vidt angår støttens proportionalitet, at fremsende de oplysninger, der allerede var tilvejebragt i 2002 og 2003, som Kommissionen ikke havde mulighed for at udnytte som sådan i henhold til Rettens afgørelse af 15. april 2008. Efter en rykkerskrivelse af 8. oktober 2009 besluttede Kommissionen således den 20. november 2009 at udstede et påbud til de franske myndigheder om at fremlægge de ønskede oplysninger i overensstemmelse med artikel 10, stk. 3, i forordning (EF) nr. 659/1999. I brev af 2. december 2009 svarede de franske myndigheder, at de ikke kunne bibringe Kommissionen yderligere oplysninger.
(67)
SIDE anførte i sine bemærkninger af 23. juli 2009 især følgende:
(68)
SIDE erindrede om, at kun CELF havde fået støtte, selv om SIDE ikke anså CELF's aktiviteter som specifikke for CELF, da det forhold at imødekomme ordrer af alle størrelser, også meget beskedne, fra geografisk spredte boghandlere med henblik på at gruppere dem i større ordrer til forlagene netop i henhold til SIDE ville være en definition på funktionen som eksportagentur. SIDE anførte ligeledes, at det forhold, at SIDE ikke havde fået tildelt støtte, snarere skyldtes det forhold, at SIDE er en privat virksomhed og ikke et forlagskooperativ, snarere end en påstået mangel på åbenhed.
(69)
SIDE bestred endvidere i detaljer det forhold, at støtten skulle have været nødvendig. I denne henseende gjorde SIDE især gældende, at begrebet »små ordrer« var vilkårligt, ligesom SIDE tilbageviste de tal, som de franske myndigheder havde fremført.
(70)
SIDE vurderede endvidere, at støtten ikke kunne berettiges på grundlag af EUF-traktatens artikel 106, stk. 2, med henvisning til de nationale domstoles afgørelser vedrørende CELF's aktivitet.
(71)
Endelig anførte SIDE, at SIDE ikke vurderede, at der i nærværende sag var tale om ekstraordinære omstændigheder, som kunne berettige en begrænsning af tilbagesøgningen.
4. VURDERING AF STØTTEN
(72)
Det bør fastlægges, om den pågældende støtte udgør statsstøtte, og om den i givet fald kan anses for at være forenelig med det indre marked. Kommissionen bør i sin vurdering især tage Rettens afgørelse af 15. april 2008 i betragtning.
A. Vurdering af foranstaltningen i henhold til EUF-traktatens artikel 107, stk. 1
(73)
Det fremgår af EUF-traktatens artikel 107, stk. 1, at »bortset fra de i traktaterne hjemlede undtagelser er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med det indre marked i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne«.
(74)
Som det allerede indledningsvist er blevet anført i beslutningen om procedurens forlængelse, erindrer Kommissionen om, at Kommissionens beslutning om, at den pågældende støtteordning udgør statsstøtte som omhandlet i traktaten, aldrig er draget i tvivl under de forskellige faser i sagsforløbet i Kommissionen og heller ikke for Den Europæiske Unions retsinstanser (18), og slet ikke for de nationale retsinstanser (19). I deres svar af 9. juni 2009 på procedurens forlængelse anførte de franske myndigheder således, at de var enige i Kommissionens analyse af, at støtte til CELF udgør statsstøtte.
(75)
Kommissionen mener, at foranstaltningen udgør statsstøtte som omhandlet i EUF-traktatens artikel 107, stk. 1 (tidligere EF-traktatens artikel 87, stk. 1) af følgende årsager.
(76)
Først og fremmest giver foranstaltningen en fordel til CELF, idet foranstaltningen gør det muligt for CELF at mindske omkostningerne ved små ordrer. Støtten er selektiv, idet den kun er til fordel for CELF.
(77)
Foranstaltningen finansieres endvidere med den franske stats budgetmidler, det vil sige ved hjælp af statsmidler. Foranstaltningens iværksættelse er blevet besluttet af Kulturministeriet, hvorfor foranstaltningen kan tilskrives de franske myndigheder.
(78)
I øvrigt påvirker foranstaltningen sandsynligvis samhandelen mellem medlemsstaterne og fordrejer konkurrencevilkårene. Støtten tildeles således franske agenturer (i praksis CELF), der eksporterer fransksprogede bøger hovedsagelig til ikke-fransktalende lande. De nævnte franske agenturer konkurrerer dermed, i det mindste teoretisk, med andre eksportagenturer for fransksprogede bøger i andre fransktalende lande i Den Europæiske Union (Belgien og Luxembourg). Denne konklusion berøres ikke af det forhold, at indvirkningen på samhandelen og fordrejningen af konkurrencevilkårene som følge af foranstaltningen er meget begrænsede. I henhold til Domstolens faste retspraksis er Kommissionen således ikke forpligtet til at påvise støttens faktiske påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne eller en reel fordrejning af konkurrencevilkårene. Det er tilstrækkeligt, at støtten sandsynligvis vil kunne påvirke samhandelen og fordreje konkurrencevilkårene.
(79)
Endelig mener Kommissionen, at betingelserne for anvendelse af Altmark-dommen ikke er opfyldt. Domstolen præciserede i Altmark-dommen af 24. juli 2003 (20), i hvilke situationer støtte til en virksomhed, der forvalter en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, ikke udgør statsstøtte: »for det første er den begunstigede virksomhed faktisk blevet pålagt at opfylde forpligtelser til offentlig tjeneste, og disse forpligtelser er blevet klart defineret. For det andet er de kriterier, der er grundlaget for beregningen af kompensationen, blevet fastlagt på forhånd på en objektiv og gennemsigtig måde. For det tredje overstiger kompensationen ikke, hvad der er nødvendigt for helt eller delvis at dække de udgifter, der er afholdt ved opfyldelsen af forpligtelserne til offentlig tjeneste, idet der skal tages hensyn til de hermed forbundne indtægter og til en rimelig fortjeneste ved opfyldelsen af forpligtelserne. For det fjerde skal størrelsen af den nødvendige kompensation, når udvælgelsen af den virksomhed, der skal overdrages en forpligtelse til offentlig tjeneste, i et konkret tilfælde ikke gennemføres inden for rammerne af en procedure for tildeling af offentlige kontrakter, fastlægges på grundlag af en analyse af de omkostninger, som en gennemsnitsvirksomhed, der er veldrevet og tilstrækkeligt udstyret med transportmidler til at kunne opfylde de stillede krav til den offentlige tjeneste, ville have ved at gennemføre forpligtelserne, idet der skal tages hensyn til de hermed forbundne indtægter og til en rimelig fortjeneste ved opfyldelsen af forpligtelserne.«
(80)
I nærværende sag og uden at det i øvrigt er nødvendigt at se nærmere på hver af disse betingelser, idet de er kumulative, konstaterer Kommissionen, at udvælgelsen af CELF ikke gennemføres inden for rammerne af en procedure for tildeling af offentlige kontrakter, og at kompensationsniveauet ikke er fastlagt på grundlag af en analyse af de omkostninger, som en gennemsnitsvirksomhed, der er veldrevet og tilstrækkeligt udstyret med produktionsmidler, ville have.
(81)
Støtten til CELF udgør således statsstøtte efter EUF-traktatens artikel 107, stk. 1, idet den opfylder alle enhedsbetingelser for at udgøre statsstøtte.
(82)
Den pågældende støtte er imidlertid ikke blevet anmeldt til Kommissionen af de franske myndigheder. Støtten er således tildelt i strid med EUF-traktatens artikel 108, stk. 3, der fastlægger, at medlemsstaterne er forpligtede til betids at underrette Kommissionen om foranstaltninger, der kan udgøre statsstøtte, eller ændringer af samme. Støtten blev følgelig ydet ulovligt.
(83)
Den pågældende foranstaltning udgør statsstøtte, hvorfor støttens forenelighed med det indre marked skal vurderes.
B. Vurdering af foranstaltningen i henhold til EUF-traktatens artikel 107, stk. 2 og 3
(84)
Kommissionen mener, at undtagelserne i EUF-traktatens artikel 107, stk. 2, ikke finder anvendelse i den foreliggende sag, idet de pågældende foranstaltninger tydeligvis ikke havde til formål at nå de heri definerede mål.
(85)
Støtten opfylder heller ikke betingelserne i undtagelsen under EUF-traktatens artikel 107, stk. 3, litra a), idet formålet ikke var at fremme udviklingen i regioner, der kunne nyde godt af denne bestemmelse. Undtagelsen i henhold til artikel 107, stk. 3, litra b), vedrørende fremme af virkeliggørelsen af vigtige projekter af fælleseuropæisk interesse finder heller ikke anvendelse i den foreliggende sag, idet den ikke er beregnet på at fremme denne type projekter. Støtten havde heller ikke til formål at afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i Frankrigs økonomi, og undtagelsen i anden del af artikel 107, stk. 3, litra b), finder heller ikke anvendelse i den foreliggende sag.
(86)
Kommissionen bør således se nærmere på, om støtten kan være forenelig med EUF-traktatens artikel 107, stk. 3, litra c) og d) (EF-traktatens tidligere artikel 87, stk. 3, litra c) og d)).
(87)
På baggrund af Rettens afgørelse af 15. april 2008 bør der skelnes mellem støtte, der er kommet til udbetaling efter EU-traktatens ikrafttræden (den 1. november 1993), og støtte udbetalt inden denne ikrafttrædelsesdato, og som bør behandles i forhold til de regler, der var gældende i det tidsrum.
(88)
I denne henseende bemærker Kommissionen sig, at en fjerdedel af den støtte, der var tildelt CELF i løbet af det foregående år, blev udbetalt ved årets begyndelse, mens restbeløbet blev udbetalt det følgende efterår, efter at de offentlige myndigheder havde gennemgået den modtagende virksomheds budgetoverslag og udsvingene i løbet af regnskabsårets første del. Hvis hele støttebeløbet ikke var opbrugt, blev restbeløbene fratrukket støtten i det efterfølgende år. Tilskuddet for 1993 blev således delvis udbetalt i begyndelsen af 1993, og restbeløbet blev tildelt i efteråret 1993. Beslutningen om at yde støtte for 1993 blev truffet af de franske myndigheder i slutningen af 1992 eller i begyndelsen af 1993, og under alle omstændigheder inden ikrafttrædelsen af traktaten om Den Europæiske Union. Kommissionen mener derfor, at den støtte, der er udbetalt for 1993, bør vurderes i forhold til de retsregler, der fandt anvendelse inden ikrafttrædelsen af traktaten om Den Europæiske Union.
a) Vurdering af støtten i forhold til EUF-traktatens artikel 107, stk. 3, litra d)
(89)
EUF-traktatens artikel 107, stk. 3, litra d), (tidligere artikel 87, stk. 3, litra d) i EF-traktaten) fastsætter, at »støtte til fremme af kulturen og bevarelse af kulturarven kan være forenelig med det indre marked, når den ikke ændrer samhandels- og konkurrencevilkårene i Unionen i et omfang, der strider mod de fælles interesser.«
(90)
Det skal derfor efterprøves, om støtten til CELF mellem 1994 og udgangen af 2001 havde et egentligt kulturelt formål, og om den ændrede samhandels- og konkurrencevilkårene i et omfang, der strider mod den fælles interesse.
i) Kulturelt formål
(91)
Kommissionen skal indledningsvis erindre om, at det kulturelle formål med støtten til CELF blev anerkendt af Retten i førnævnte afgørelse af 18. september 1995. Retten anførte således i præmis 62, at »For så vidt angår det kulturelle formål med den omtvistede støtte, er det ubestridt af parterne, at den franske regerings formål er udbredelsen af det franske sprog og fransk litteratur. Det fastslås endvidere, at de oplysninger, som Kommissionen havde til rådighed, da den vedtog sin beslutning, herunder oplysningerne i skrivelsen af 7. september 1992 fra sagsøgerens advokat, støttede Kommissionens vurdering af, at dette faktisk var formålet, og at dette formål var lovligt. Herefter bør det fastslås, at vurderingen af formålet med den omtvistede støtte ikke frembød særlige vanskeligheder for Kommissionen, og at det ikke var nødvendigt at skaffe andre oplysninger for at forvisse sig om, at dette formål var kulturelt.«
(92)
De franske myndigheder har således gjort gældende, at den pågældende støtte forfulgte et kulturelt formål, nemlig at fremme udbredelsen af fransksprogede værker i ikke-fransktalende lande. Det drejede sig om en bevidst politik med henblik på at bevare og fremme den kulturelle mangfoldighed på internationalt plan.
(93)
Bevarelse og fremme af kulturel mangfoldighed hører blandt grundprincipperne for den europæiske model. Principperne er fastlagt i EUF-traktatens artikel 167, stk. 1 (tidligere artikel 151, stk. 1, i EF-traktaten): »Unionen bidrager til, at medlemsstaternes kulturer kan udfolde sig, idet det respekterer den nationale og regionale mangfoldighed og samtidig fremhæver den fælles kulturarv« og videre i artikel 167, stk. 4, som fastlægger, at »Unionen tager hensyn til de kulturelle aspekter i sin indsats i henhold til andre bestemmelser i denne traktat, navnlig med henblik på at respektere og fremme sine kulturers mangfoldighed«.
(94)
På den baggrund finder Kommissionen, at de franske myndigheders støtte til CELF med henblik på at sikre udbredelsen af fransksprogede værker tjente et kulturelt formål.
ii) Kriteriet om ændring af samhandels- og konkurrencevilkårene i Unionen i et omfang, der strider mod den fælles interesse
(95)
Kommissionen bør således efterprøve, om de pågældende foranstaltninger egentlig var nødvendige og proportionelle i forhold til det kulturpolitiske formål, som de franske myndigheder forfulgte.
(96)
Det skal indledningsvist erindres, at det i overensstemmelse med Rettens førnævnte afgørelse af 28. februar 2002 er markedet for eksportagenturer for fransksprogede bøger, der skal tjene som grundlag for vurderingen af foranstaltningerne.
(97)
For det første skal støttens nødvendighed undersøges.
(98)
I henhold til de franske myndigheder blev foranstaltningerne udformet af Kulturministeriet i 1980 på et tidspunkt, hvor visse aktører i branchen (Groupe Hachette og les Messageries du livre) ønskede at forlade markedet for eksportagenturer. I henhold til de franske myndigheder blev den anfægtede ordning indført for at tilskynde de erhvervsdrivende til at gå ind på markedet, således at alle ordrer på fransksprogede bøger fra boghandlere i ikke-fransktalende områder kunne efterkommes. Derved sikrede man, at fransksprogede bøger kunne nå ud til alle boghandlere, også de mindste i fjerne lande, selv om de kun havde brug for nogle få bøger, som i øvrigt ofte udgives af forskellige forlag.
(99)
SIDE har på sin side gjort gældende, navnlig i tilknytning til sine bemærkninger som følge af beslutningen om at forlænge proceduren, at den undersøgte støtte ikke var nødvendig. Selv om visse aktører i 1980 nok havde ophørt med deres aktivitet som eksportagenturer, erindrer SIDE om, at SIDE netop på det tidspunkt blev oprettet med henblik på at blive aktiv på markedet. SIDE bestrider endvidere det forhold, at CELF skulle have en særlig aktivitet med ekspedition af små ordrer. Navnlig anfægter SIDE de tal, som de franske myndigheder har fremlagt, og mener, at tallene for CELF og for SIDE, for så vidt angår antallet af fakturaer og bestillinger i forhold til omsætningen, er de to virksomheder forholdsvis ens. Mere generelt anfægter SIDE begrebet »små ordrer« som defineret af de franske myndigheder. Efter SIDE's mening er dette begreb vilkårligt, idet omkostningerne ved ekspedition af en ordre ikke skal ses i forhold til ordrebeløbet, men antallet af bestillinger.
(100)
Kommissionen mener, at det ikke er nødvendigt at tage endelig stilling til spørgsmålet om støttens nødvendighed, da betingelserne for nødvendighed og proportionalitet er kumulative, og at det i betragtning 121 konkluderes, at det ikke kan påvises, at betingelsen om proportionalitet er opfyldt.
(101)
For det andet mener Kommissionen, at indvirkningen på samhandelen inden for Den Europæiske Union og fordrejningen af konkurrencevilkårene som følge af støtteforanstaltningen er meget begrænsede, især på grund af foranstaltningens beløb, den meget beskedne substituerbarhed mellem fransksprogede bøger og bøger på andre sprog, samt i lyset af den betydelige forskel på mængden af fransksprogede bøger, der eksporteres til ikke-fransktalende lande fra Frankrig på den ene side og Belgien og Luxembourg på den anden side.
(102)
Navnlig vedrørende markedet for eksportagenturer for fransksprogede bøger bemærker Kommissionen, at CELF og SIDE distribuerer bøger i ikke-fransktalende lande og territorier som eksportagenturer. I de frankofone lande er det lokale marked dækket af de store forlag via deres datterselskaber eller repræsentanter. Eksportagenturerne spiller dermed kun en meget marginal rolle på de frankofone markeder, som dog står for den største afsætning af fransksprogede bøger.
(103)
På det nationale marked for eksportagenturer for fransksprogede bøger findes ikke-specialiserede agenturer som SIDE og CELF og i mindre udstrækning specialiserede agenturer, der i marginalt omfang også sælger direkte til de endelige forbrugere, og som kun er i marginal konkurrence med de to ikke-specialiserede agenturer, samt en række boghandler, som lejlighedsvis ekspederer ordrer fra udenlandske boghandler og online-boghandler, men deres virksomhed er forholdsvis begrænset på tidspunktet for de undersøgte foranstaltninger.
(104)
På det undersøgte marked er det således klageren, som er den operatør, der er mest berørt af de anfægtede foranstaltninger. På den ene side bekræfter de franske myndigheder, at »Programme petites commandes« i princippet var tilgængeligt for alle virksomheder, der ansøgte om støtte, når blot disse accepterede betingelserne for tildeling af støtte. De anfører, at Kulturministeriets afslag af SIDE i 1991 skulle være begrundet i, at SIDE ikke ville acceptere forpligtelsen om åbenhedskravet for at få del i støtten. På den anden side anfører SIDE, at de franske myndigheders afslag var forbundet med det forhold, at SIDE var en privat virksomhed og ikke et forlagskooperativ. I 1996, efter annullationen af Kommissionens beslutning af 18. maj 1993, erindrede kulturministeriet, som ønskede at afslutte proceduren, i øvrigt SIDE om, at støtteordningen for små ordrer ikke pr. definition var forbeholdt CELF. Ministeriet foreslog SIDE en samtale i et brev af 3. september 1996 for at undersøge, om SIDE var i stand til at tilbyde de samme tjenesteydelser som CELF i henhold til de samme krav om åbenhed. I en samtale, der fandt sted den 26. september 1996, meddelte SIDE's ledelse kulturministeriet, at de nægtede at modtage støtte under et program, hvis overensstemmelse med fællesskabsretten kunne anfægtes af Kommissionen.
(105)
Under alle omstændigheder synes de elementer, der er anført ovenfor i betragtning 101 ff., at vise, at ændringen af samhandels- og konkurrencevilkårene i Den Europæiske Union som følge af de undersøgte foranstaltninger har været forholdsvis begrænset.
(106)
For dog at afgøre, om foranstaltningen er proportionel, bør Kommissionen for det tredje ligeledes sammenholde de modtagne støttebeløb med de omkostninger, CELF har oppebåret for at opfylde de franske myndigheders målsætning.
(107)
I denne henseende bør der lige mindes om de forskellige etaper i ordreekspeditionen, som de forskellige parter er enige om:
a)
modtagelse af ordresedlen fra boghandleren
b)
indkodning af ordren
c)
indlæsning af ordren
d)
fremsendelse af ordren til forlaget
e)
modtagelse af bøgerne
f)
tildeling af et fysisk opbevaringssted, »reolfaget«, til hver af kunderne, hvor de bestilte bøger opbevares
g)
indpakning.
(108)
I henhold til de franske myndigheder oppebar CELF visse omkostninger i tilknytning til ekspeditionen af »små ordrer«. De franske myndigheder vurderer således, at der på markedet for eksportagenturer er visse meromkostninger forbundet med visse ordrer, således at tjenesteydelsen ikke er rentabel. De franske myndigheder har anført, at de havde valgt et loft på 500 FRF (76,22 EUR) for at definere en »lille ordre«, og at dette loft var empirisk fastlagt. De franske myndigheder har præciseret, at nogle ordrer under 500 FRF kunne være rentable, mens andre ordrer over 500 FRF kunne være urentable. Målet var at finde en økonomisk acceptabel metode, således at CELF var indstillet på at efterkomme små ordrer, selv om de var utilstrækkeligt rentable.
(109)
Som Kommissionen har anført i sin beslutning om at forlænge proceduren, er det de franske myndigheder, der i forbindelse med forenelighedsanalysen skal påvise omfanget og realiteten af de omkostninger, som CELF oppebærer.
(110)
Kommissionen havde desangående i sin beslutning om at forlænge proceduren anmodet de franske myndigheder om at tilvejebringe en række oplysninger for at kunne følge op på Rettens afgørelse og tage endelig stilling til støttens proportionalitet. Kommissionen havde navnlig anmodet om følgende oplysninger:
-
en tilstrækkelig begrundelse for de årsager til, at oplysningerne vedrørende omkostningerne ved de små ordrer ikke var til rådighed for de forskellige pågældende år, og en tilstrækkelig påvisning af årsagerne til, at en ekstrapolering udelukkende på grundlag af tallene for året 1994 skulle være acceptabel
-
oplysninger, der kunne muliggøre beregning på grundlag af faktiske omkostninger (og ikke kun anslåelser) vedrørende ekspeditionen af små ordrer i 1994 (i det mindste for visse udgifter) og en eventuel tilstrækkelig begrundelse for, hvorfor en anslåelse af omkostningerne på grundlag af de samlede omkostninger oppebåret af CELF skulle være acceptabel
-
overbevisende fordelingsnøgler for omkostningerne, således at en del af de samlede omkostninger kunne tilskrives ekspeditionen af små ordrer og navnlig anvendes for hver omkostningskategori over hele den pågældende periode
-
oplysninger om udviklingen i andelen af elektroniske ordrer i løbet af de undersøgte år
-
omkostningerne ved små ordrer i fraværet af ubegrundede multiplikatorfaktorer
-
beregninger af CELF's omkostninger i tilknytning til effektueringen af de mindre bestillinger uden anvendelse af multiplikationsfaktorer og for beregninger med anvendelse af multiplikationsfaktorer udelukkende for ikke-elektroniske ordrer
-
de franske myndigheders stillingtagen til Rettens beregning, dvs. uden anvendelse af de nævnte faktorer, hvorefter omkostningerne forbundet med ekspeditionen af små ordrer ville have været mere end 635 000 FRF (96 805,13 EUR) lavere, selv uden at tage hensyn til andre kategorier af udgifter end dem, hvor faktoren »tre« blev anvendt. Det skal erindres, at i henhold til Rettens beregning, var driftsresultatet af ekspeditionen af de små ordrer følgelig positiv med mere end 600 000 FRF (91 469,41 EUR)
-
de franske myndigheders stillingtagen til muligheden af, at CELF skulle have en rimelig gevinst.
(111)
Som allerede forklaret i sin beslutning om at forlænge proceduren ville Kommissionen i fravær af yderligere forklaringer og ajourføring af tallene fra de franske myndigheders side ikke være i stand til at bruge de tal vedrørende anvendelsen af programmet for små ordrer, som de franske myndigheder havde tilvejebragt for årene 1994 til 2001 i deres brev af 17. januar 2003, og heller ikke de forklaringer vedrørende de analytiske regnskabstal, som de franske myndigheder havde fremsendt i brev af 5. marts 1998.
(112)
De franske myndigheder har imidlertid ikke tilvejebragt de nærmere angivne oplysninger, som Kommissionen anmodede om i sin beslutning om forlængelse af proceduren, og begrænsede sig til, for så vidt angår støttens proportionalitet, at fremsende de oplysninger, der allerede var tilvejebragt den 17. september 2002, den 17. januar 2003 og den 11. marts 2003, som Kommissionen ikke havde mulighed for at udnytte som sådan i henhold til Rettens afgørelse af 15. april 2008.
(113)
Kommissionen rykkede således i brev af 8. oktober 2009 de franske myndigheder om anmodningen om nærmere oplysninger om de nævnte punkter, idet Kommissionen anførte, at hvis den ikke modtog de anmodede oplysninger inden for en frist på ti arbejdsdage, ville Kommissionen være forpligtet til at træffe endelig afgørelse på grundlag af de til rådighed værende elementer i overensstemmelse med artikel 13, stk. 1, i forordning (EF) nr. 659/1999 efter at have fremsat et påbud om oplysninger i medfør af artikel 10, stk. 3, i forordning (EF) nr. 659/1999.
(114)
I brev af 21. oktober 2009 anførte de franske myndigheder, at de ikke havde yderligere oplysninger, og henviste til deres bemærkninger af 9. juni 2009.
(115)
Ved en beslutning vedtaget den 20. november 2009 (»påbuddet«) påbød Kommissionen de franske myndigheder at fremlægge de ønskede oplysninger, som på trods af flere rykkere endnu ikke var tilvejebragt.
(116)
I brev af 2. december 2009 anførte de franske myndigheder, at de ikke kunne bibringe Kommissionen yderligere oplysninger, og henviste til deres bemærkninger af 9. juni 2009.
(117)
Artikel 13 i forordning (EF) nr. 659/1999 fastlægger imidlertid, at »Undersøgelsen af en eventuel ulovlig støtteforanstaltning resulterer i en beslutning (…). Overholder medlemsstaten ikke et påbud om oplysninger, vedtages beslutningen på grundlag af de foreliggende oplysninger.«
(118)
Som angivet ovenfor har de franske myndigheder imidlertid ikke tilvejebragt de oplysninger, som Kommissionen havde anmodet om flere gange, senest i sit påbud af 20. november 2009.
(119)
I overensstemmelse med procedureforordningens artikel 13 træffer Kommissionen således sin afgørelse på grundlag af de foreliggende oplysninger, idet den erindrer om, at det er de franske myndigheders pligt at påvise, at støtten er forenelig og proportionel.
(120)
I lyset af Rettens afgørelse af 15. april 2008 og de elementer, som Kommissionen har til sin rådighed, synes det især ikke muligt at basere sig på en ekstrapolering af de anslåede omkostninger ved ekspedition af små ordrer i året 1994. Navnlig synes det heller ikke muligt at anvende fordelingsnøgler, der ikke er berettiget, og basere sig på oplysninger, der er fremkommet ved anvendelse af ubegrundede multiplikatorfaktorer, især for de elektroniske ordrer. I lyset af den beregning af omkostningerne ved ekspedition af små ordrer, som fremgår af Rettens afgørelse, og i fraværet af nye oplysninger fra de franske myndigheder til Kommissionen, som kan tilbagevise den tvivl, som denne havde rejst i beslutningen om at forlænge proceduren, om støttens proportionalitet, kan det navnlig ikke fastlægges, at det er en underskudsforretning at ekspedere små ordrer.
(121)
Kommissionen er derfor af den opfattelse, at det ikke er påvist, at den støtte, der kom til udbetaling i årene 1994 til 2001, overholder proportionalitetskriteriet.
(122)
Denne støtte er således ikke forenelig med EUF-traktatens artikel 107, stk. 3, litra d).
b) Vurdering af støtten i forhold til EUF-traktatens artikel 107, stk. 3, litra c)
(123)
Ifølge EUF-traktatens artikel 107, stk. 3, litra c) (tidligere artikel 87, stk. 3, litra c), i EF-traktaten) »kan støtteordninger betragtes som forenelige med det indre marked, når de har til formål at fremme udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner, og de ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse«.
(124)
I overensstemmelse med Rettens afgørelse af 15. april 2008 kan undtagelsesbestemmelsen i EUF-traktatens artikel 107 stk. 3, litra d) (tidligere artikel 87, stk. 3, litra d) i EF-traktaten) ikke finde anvendelse på den støtte, der er udbetalt til CELF i årene 1980 til 1993. Det skal derfor fastlægges, om undtagelsesbestemmelsen i EUF-traktatens artikel 107, stk. 3, litra c) (tidligere artikel 87, stk. 3, litra c), i EF-traktaten) kan anvendes.
(125)
Dette gælder ligeledes støtte udbetalt mellem 1994 og udgangen af 2001, for hvilken Kommissionen ovenfor i betragtning 122 konkluderer, at undtagelsesbestemmelsen i EUF-traktatens artikel 107, stk. 3, litra d) (tidligere artikel 87, stk. 3, litra d), i EF-traktaten) ikke kan finde anvendelse.
(126)
For at fastslå, om EUF-traktatens artikel 107, stk. 3, litra c), kan tjene som grundlag for støttens forenelighed, bør Kommissionen efterprøve, om støtten forfølger et mål af fælles interesse, og om støtten ikke ændrer samhandelsvilkårene i et omfang, der strider mod den fælles interesse.
(127)
Kommissionen mener, at støtten faktisk tjener en fælles interesse, som fastslået ovenfor. Det skal i denne henseende erindres, at indføjelsen af undtagelsesbestemmelsen i den tidligere artikel 87, stk. 3, litra d), i EF-traktaten (nu EUF-traktatens artikel 107, stk. 3, litra d)) var en bekræftelse af Kommissionens førte politik på grundlag af den tidligere artikel 92, stk. 3, litra c), inden traktaten om Den Europæiske Union trådte i kraft. Kommissionen havde allerede tidligere godkendt støtte med kulturelle formål med henvisning til denne artikel. Denne praksis blev bekræftet af Den Europæiske Unions domstole, f.eks. i den førnævnte afgørelse truffet af Retten den 18. september 1995, hvori Retten fastslog, at Kommissionen var i stand til på grundlag af den tidligere artikel 92, stk. 3, litra c), i EF-traktaten at vedtage positiv beslutning over for tre støtteordninger forvaltet af CELF (støtte til luftfragt, programmet »Page à Page« og »Programme Plus«).
(128)
Derimod mener Kommissionen ikke, at det er påvist, at støtten er proportionel i forhold til det tilsigtede mål.
(129)
I sin beslutning om at forlænge proceduren og senere i sit påbud havde Kommissionen anmodet de franske myndigheder om at fremlægge deres bemærkninger vedrørende støttens proportionalitet som omhandlet i EUF-traktatens artikel 107, stk. 3, litra c).
(130)
Som angivet ovenfor har de franske myndigheder imidlertid ikke tilvejebragt oplysninger, der kan påvise proportionaliteten af den støtte, der er udbetalt siden 1980, og som Kommissionen havde anmodet om flere gange, navnlig senest i sit påbud af 20. november 2009.
(131)
I overensstemmelse med procedureforordningens artikel 13 træffer Kommissionen således sin afgørelse på grundlag af de foreliggende oplysninger, idet den erindrer om, at det er de franske myndigheders pligt at påvise, at støtten er forenelig og proportionel.
(132)
Samme ræsonnement som ovenfor anført vedrørende støttens proportionalitet i forhold til EUF-traktatens artikel 107, stk. 3, litra d), kan tilsvarende overføres herpå.
(133)
Kommissionen er derfor af den opfattelse, at det ikke er påvist, at den udbetalte støtte overholder proportionalitetskriteriet.
(134)
Som konklusion mener Kommissionen, at den pågældende støtteforanstaltning ikke er forenelig med det indre marked på grundlag af EUF-traktatens artikel 107, stk. 3, litra c).
C. Vurdering af foranstaltningen i henhold til euf-traktatens artikel 106, stk. 2
(135)
De franske myndigheder har ved flere lejligheder gjort gældende, at CELF har fået overdraget ansvaret for en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, og at de anfægtede foranstaltninger bør vurderes i forhold til bestemmelserne i EUF-traktatens artikel 106, stk. 2 (tidligere artikel 86, stk. 2, i EF-traktaten).
(136)
Det hedder i denne artikel, at »Virksomheder, der har fået overdraget at udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, eller som har karakter af fiskale monopoler, er underkastet traktaternes bestemmelser, navnlig konkurrencereglerne, i det omfang anvendelsen af disse bestemmelser ikke retligt eller faktisk hindrer opfyldelsen af de særlige opgaver, som er betroet dem. Udviklingen af samhandelen må ikke påvirkes i et sådant omfang, at det strider mod Unionens interesse.«
(137)
Først og fremmest bør det afklares, hvorvidt der er tale om en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse. Det fremgår klart af Domstolens retspraksis, at med undtagelse af de sektorer, hvor der findes EU-regler på området, har medlemsstaterne vide skønsbeføjelser hvad angår arten af de tjenesteydelser, der kan betegnes som værende af almindelig økonomisk interesse. Det er derfor Kommissionens opgave at sikre, at disse skønsbeføjelser anvendes på en måde, der ikke er åbenlyst forkert hvad angår definitionen af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse.
(138)
I nærværende sag har de franske myndigheder ved flere lejligheder anført, at CELF skulle udføre en offentlig tjenesteydelse af kulturel karakter bestående i at efterkomme alle ordrer på fransksprogede værker fra udenlandske boghandler uanset ordrens størrelse og karakter. Kommissionen finder, at dette opdrag faktisk kan udgøre en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse.
(139)
Dernæst skal det efterprøves, om CELF faktisk var blevet betroet varetagelsen af denne tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse. I overensstemmelse med Den Europæiske Unions retspraksis skal de pågældende virksomheder af staten være pålagt forvaltningen af den pågældende tjenesteydelse i form af et eller flere officielle dokumenter, hvis udformning bestemmes af den enkelte medlemsstat.
(140)
I nærværende sag har de franske myndigheder tilvejebragt flere aftaler indgået mellem CELF og Kulturministeriet, som efter deres mening viser, at CELF rigtig nok er blevet pålagt forvaltningen af den pågældende tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse. I henhold til de franske myndigheder indgik direktoratet for litteratur og læsning frem til 2001 de årlige aftaler med CELF.
(141)
De franske myndigheder har imidlertid på trods af Kommissionens anmodninger, herunder et påbud, ikke tilvejebragt nogen kopi af aftaler om offentlige tjenesteydelser for alle de pågældende år.
(142)
I de aftaler, som Kommissionen er i besiddelse af, er den nærmere karakter af forpligtelserne i forbindelse med offentlige tjenesteydelser ikke fastlagt (f.eks. er beløbet for, hvornår en ordre anses for at være en »lille ordre«, ikke angivet i aftalen). Det følger heraf, at selv for disse år findes der ikke noget dokument, som med tilstrækkelig præcision angiver CELF's forpligtelser i forbindelse med offentlige tjenesteydelser.
(143)
Kommissionen nærer derfor tvivl om det forhold, at CELF skulle være overdraget forvaltningen af den pågældende tjenesteydelse af almen interesse i medfør af en officiel retsakt for hvert af de pågældende år.
(144)
Endelig mener Kommissionen, at det ikke er nødvendigt at tage endelig stilling til spørgsmålet om støttens nødvendighed, da betingelserne er kumulative, og at betingelsen om proportionalitet heller ikke er opfyldt.
(145)
Af de aftaler, som Kommissionen er i besiddelse af, fremgår der ingen forklaring på, hvordan støttebeløbet beregnes. CELF's forpligtelse til at indberette om tilskuddets anvendelse er endvidere ikke ledsaget af nogen præcis definition af parametre, der skal anvendes i beregningen, eller hvordan omkostninger i tilknytning til de offentlige tjenesteydelser kontrolleres, så det kan efterprøves, at der ikke er tale om overkompensation. Selv om det i aftalerne er bestemt, at en del af tilskuddet, hvis det ikke er anvendt, skal overføres til det næste år, indeholder aftalerne endvidere ikke nogen præcisering af denne mekanisme, som i øvrigt ikke synes at være anvendt. Endelig på det mere overordnede plan og som anført i analysen vedrørende kriteriet om proportionalitet i forhold til EUF-traktatens artikel 107, stk. 3, har de franske myndigheder ikke frembragt oplysninger, der kan påvise støttens proportionalitet for hvert af de punkter, der er fremhævet i Rettens afgørelse.
(146)
De franske myndigheder har således ikke tilvejebragt Kommissionen oplysninger, der sætter den i stand til at påvise proportionaliteten af støtten i forhold til EUF-traktatens artikel 106, stk. 2, selv om Kommissionen havde anmodet herom flere gange, navnlig senest i sit påbud af 20. november 2009.
(147)
I overensstemmelse med procedureforordningens artikel 13 træffer Kommissionen således sin afgørelse på grundlag de foreliggende oplysninger, idet den erindrer om, at det er de franske myndigheders pligt at påvise, at støtten er forenelig og proportionel.
(148)
Af de samme årsager som anført i analysen af støttens proportionalitet i forhold til EUF-traktatens artikel 107, stk. 3, litra d), finder Kommissionen derfor, at det ikke er påvist, at den udbetalte støtte opfylder kriteriet om proportionalitet.
(149)
Kommissionen finder således, at betingelserne for anvendelse af EUF-traktatens artikel 106, stk. 2, ikke er opfyldt.
(150)
Som konklusion finder Kommissionen derfor, at den støttemekanisme, der betegnes Programme »petites commandes«, som Frankrig har iværksat til fordel for CELF mellem 1980 og udgangen af 2001, udgør støtte, der er uforenelig med det indre marked.
5. FORÆLDELSESFRIST, EKSTRAORDINÆR OMSTÆNDIGHED, BERETTIGET FORVENTNING, PRINCIPPET OM RETLIG KLARHED, PROPORTIONALITETSPRINCIPPET
(151)
Ifald der foreligger ulovlig og uforenelig statsstøtte, skal Kommissionen i princippet pålægge den pågældende medlemsstat om at træffe alle nødvendige foranstaltninger til at kræve støtten tilbagebetalt fra støttemodtageren. »I negative beslutninger om ulovlig støtte bestemmer Kommissionen, at den pågældende medlemsstat skal træffe alle nødvendige foranstaltninger til at kræve støtten tilbagebetalt fra støttemodtageren«, jf. artikel 14 i forordning (EF) nr. 659/1999.
(152)
Kommissionen bør dog tage følgende elementer i betragtning:
(153)
Kommissionens beføjelser til at kræve tilbagebetaling af støtten ifølge artikel 15 i forordning (EF) nr. 659/1999 er begrænset af en forældelsesfrist på ti år. Forældelsesfristen løber fra den dato, hvor den ulovlige støtte tildeles støttemodtageren, og enhver foranstaltning, der træffes af Kommissionen eller af en medlemsstat efter opfordring fra Kommissionen angående den ulovlige støtte, afbryder denne frist.
(154)
Som Kommissionen allerede gav udtryk for i sin beslutning om at forlænge proceduren, uden i øvrigt at modtage særlige bemærkninger om dette punkt fra de interesserede parter, mener Kommissionen, at den i den foregående betragtning beskrevne forældelsesregel finder anvendelse i nærværende sag. I sin dom af 5. oktober 2006 i sagen om Transalpine (21) kendte Domstolen således for ret, at i det omfang forordning (EF) nr. 659/1999 indeholder procedureregler, finder disse anvendelse på samtlige administrative regler vedrørende statsstøtte, undersøgt af Kommissionen på tidspunktet for forordning (EF) nr. 659/1999's ikrafttræden, nemlig den 16. april 1999. Nærværende sag er dog led i den formelle undersøgelsesprocedure, der blev indledt den 30. juni 1996.
(155)
I nærværende sag, i betragtning af den støtte, der er kommet til udbetaling hvert år siden 1980 og det forhold, at Kommissionen hvert eneste år siden april 1992 har anmodet de franske myndigheder om yderligere oplysninger, synes det, at støtten udbetalt til CELF i 1980 og 1981 ikke kan tilbagesøges uanset forældelsesfristen.
(156)
Kommissionen kræver derfor ikke tilbagebetaling af støtten, hvis det ville være i strid med et generelt princip i Den Europæiske Unions lovgivning. I henhold til retspraksis i Den Europæiske Union skal Kommissionen automatisk tage hensyn til de særlige omstændigheder, der berettiger, at den giver afkald på at påbyde tilbagebetaling af den ulovligt ydede støtte, når denne tilbagebetaling er i modstrid med et generelt princip i lovgivningen i Den Europæiske Union.
(157)
I denne henseende havde Kommissionen i sin beslutning om procedurens forlængelse opfordret de franske myndigheder, støttemodtageren og enhver anden interesseret part til at fremsætte deres bemærkninger om anvendelsen i nærværende sag af princippet om berettiget forventning, princippet om retlig klarhed og ethvert andet princip, som kunne føre til, at Kommissionen ikke ville kræve tilbagesøgning af støtten.
(158)
Kommissionen bemærker, at de franske myndigheder i deres bemærkninger gør gældende, at der foreligger ekstraordinære omstændigheder, der kan begrænse tilbagesøgningspligten. SIDE mener derimod, at sådanne ekstraordinære omstændigheder ikke forelå.
(159)
I denne henseende erindrer Kommissionen om, at den nationale ret i tilknytning til de præjudicielle spørgsmål, den havde rettet til Domstolen i førnævnte CELF-sag, i al væsentlighed havde forespurgt, om Kommissionens vedtagelse af tre på hinanden følgende beslutninger, som erklærer en støtte forenelig med det indre marked, og som efterfølgende er blevet annulleret af Fællesskabets retsinstanser, i sig selv kan udgøre en ekstraordinær omstændighed, som kan begrunde en begrænsning af støttemodtagerens forpligtelse til at tilbagebetale denne støtte.
(160)
Domstolen henviste i sin ovennævnte afgørelse af 11. marts 2010 først og fremmest til sin dom af 12. februar 2008, hvori den i præmis 65 ff. havde anerkendt muligheden af, at en virksomhed, efter annullation af en positiv afgørelse truffet af Kommissionen, der har modtaget en ulovligt gennemført støtte, vil kunne henvise til ekstraordinære omstændigheder, der hos denne retmæssigt har kunnet skabe en forventning om, at denne støtte var lovlig, og på grundlag heraf undgå tilbagebetaling (22).
(161)
Domstolen havde imidlertid også anført, at en positiv beslutning fra Kommissionen hverken kan give den støttemodtagende virksomhed grund til at nære nogen berettiget forventning, når Kommissionens beslutning var blevet anfægtet inden for søgsmålsfristen og derpå annulleret af Den Europæiske Unions retsinstanser, eller så længe fristen for at anlægge søgsmål til prøvelse af en sådan beslutning ikke er udløbet eller - når der er anlagt et søgsmål - så længe Unionens retsinstanser ikke har truffet endelig afgørelse (23).
(162)
I nærværende sag anførte Domstolen i sin afgørelse af 11. marts 2010, at annullationen af Kommissionens tredje positive beslutning af Retten den 15. april 2008 ikke i sig selv kunne give anledning til en berettiget forventning og heller ikke udgøre en ekstraordinær omstændighed (24).
(163)
Domstolen tilføjede, at den omstændighed, at der har fundet tre annullationer sted, hvilket er sjældent, derimod blot viser sagens kompleksitet, og mens den langt fra kan give anledning til en berettiget forventning, forekommer den snarere egnet til at rejse tvivl hos støttemodtageren for så vidt angår den omhandlede støttes forenelighed. Domstolen erkender, at tre på hinanden følgende søgsmål, der giver anledning til tre annullationer, er en meget sjælden omstændighed, men at sådanne omstændigheder ikke desto mindre indgår i retssystemets normale funktion, som giver de retssubjekter, som mener, at de har lidt under konsekvenserne af en ulovlig støtte, mulighed for at handle for at opnå annullation af de forskellige beslutninger, som de mener ligger til grund for situationen.
(164)
Domstolen anlagde endvidere det synspunkt, at i nærværende sag kan tilstedeværelsen af en ekstraordinær omstændighed ikke gøres gældende i forhold til retssikkerhedsprincippet (25). Så længe Kommissionen ikke har vedtaget en beslutning om godkendelse, og så længe fristen for at anlægge søgsmål til prøvelse af en sådan beslutning ikke er udløbet, har støttemodtageren ikke vished med hensyn til lovligheden af støtten, hvorfor hverken princippet om beskyttelse af den berettigede forventning eller retssikkerhedsprincippet kan påberåbes.
(165)
Som Domstolen anførte i sin afgørelse af 11. marts 2010 (26), kan tilstedeværelsen af en ekstraordinær omstændighed ikke i nærværende sag gøres gældende i forhold til proportionalitetsprincippet. Ophævelsen af en ulovlig støtte gennem tilbagesøgning er den logiske følge af, at støtten er fundet ulovlig, hvorfor tilbagesøgning af denne støtte for herved at genoprette den tidligere situation principielt ikke kan betragtes som en foranstaltning, der ikke står i rimeligt forhold til formålene i traktatens bestemmelser om statsstøtte.
(166)
Domstolen konkluderede således, at Kommissionens vedtagelse af tre på hinanden følgende beslutninger, som erklærer en støtte forenelig, og som efterfølgende er blevet annulleret af Fællesskabets retsinstanser, ikke i sig selv kan udgøre en ekstraordinær omstændighed, som kan begrunde en begrænsning af støttemodtagerens forpligtelse til at tilbagebetale denne ulovlige og uforenelige støtte.
(167)
I betragtning af ovenstående og i fraværet af andre forhold, som ville kunne udgøre en ekstraordinær omstændighed, mener Kommissionen derfor, at der ikke i nærværende sag foreligger en ekstraordinær omstændighed, der kan begrænse CELF's pligt til at tilbagebetale den pågældende støtte (bortset fra beløb udbetalt i 1980 og 1981 som forklaret ovenfor).
6. TILBAGESØGNING
(168)
I medfør af artikel 14 i forordning (EF) nr. 659/1999 skal de franske myndigheder således hos CELF tilbagesøge det støttebeløb, der er blevet udbetalt til CELF i tilknytning til programmet »små ordrer« i årene 1982 til 2001.
(169)
Som det fremgår af tabellen (27), beløber det samlede støttebeløb, som CELF modtog i årene 1982 til 2001, og som skal tilbagesøges, således til 4 631 401 EUR, hvortil kommer renter.
(170)
Artikel 14, stk. 2, i forordning (EF) nr. 659/1999, fastlægger, at støtten skal tilbagebetales med renter fra det tidspunkt, hvor den ulovlige støtte var til støttemodtagerens rådighed, og indtil den faktisk tilbagebetales.
(171)
Det fremgår imidlertid af Domstolens dom af 12. oktober 2000 i sagen Magefesa (28), at når en virksomhed er erklæret konkurs, og den nationale lovgivning fastlægger det, opkræves der ikke renter påløbet efter konkurserklæringen af ulovlig modtaget støtte forud for en sådan konkurserklæring.
(172)
Det skal i denne henseende bemærkes, at de franske myndigheder i deres note overbragt den 27. januar 2010 underrettede Kommissionen om CELF's nuværende situation.
(173)
I betragtning af CELF's økonomiske situation gik CELF i betalingsstandsning den 25. februar 2009. Der blev udnævnt en kurator.
(174)
I tilknytning til tvisten om statsstøtte har de franske myndigheder fremsat erklæring om følgende fordringer: 11 885 785,02 EUR (i form af renter i overensstemmelse med ovennævnte afgørelse truffet af Conseil d'État den 19. december 2008) og 4 814 339,90 EUR (i form af eventuel tilbagebetaling af støttens grundbeløb modtaget i årene 1980-2001).
(175)
De franske myndigheder har anført, at det af fordringsoversigten fremgår, at de bestridte krav beløber sig til 17 045 039,50 EUR set på baggrund af passiver på i alt 21 254 232,29 EUR.
(176)
Da der således tydeligvis ikke er mulighed for økonomisk genopretning, har kuratoren anmodet om, at betalingsstandsningen omlægges til en konkursprocedure, især på grund af statens fordringer.
(177)
Idet retten fastslog, at tilstedeværelsen af passiver udelukkede mulighederne for en videreførelsesplan, besluttede Tribunal de Commerce de Paris ved dom af 9. september 2009 at gennemføre en retslig likvidation af CELF og udpegede en kurator. Retten fastsatte afviklingsproceduren til at vare i højst to år. De franske myndigheder har anført, at igangværende og/eller fremtidige tvister imidlertid vil kunne begrunde en udskydelse af afviklingsprocedurens afslutning.
(178)
I henhold til de franske myndigheder er samtlige CELF's ansatte blevet afskediget, og kreditorudvalget blev ophævet den 31. december 2009. Den eneste pågående aktivitet består i forsøg på inddrivelse af skyldige kundetilgodehavender.
(179)
De franske myndigheder har i en e-mail af 9. marts 2010 meddelt, at proceduren for CELF's afvikling har overholdt de sædvanlige regler for virksomheders afvikling.
(180)
I henhold til de oplysninger, som Kommissionen har modtaget fra de franske myndigheder, udøver CELF i dag overhovedet ingen økonomisk aktivitet.
(181)
I betragtning af den pågående afviklingsprocedure for CELF bør de franske myndigheder derfor især i tilknytning til deres pligt til at tilbagesøge den uforenelige støtte påse, at gældende lovgivning for modtagervirksomhedens afvikling overholdes (29). Dette indebærer navnlig, at CELF's aktiver sælges til markedspris, at staten opstiller sine fordringer i tilknytning til tilbagesøgningen af den uforenelige støtte blandt passiverne for virksomheden under afvikling, og at staten fyldestgørende gør sine kreditorrettigheder gældende i alle procedurens faser og indtil afviklingens afslutning.
(182)
Med hensyn til renteberegningen skal det bemærkes, at det i henhold til fransk ret, nærmere artikel L 622-28 i Code de Commerce, er fastlagt, at »retsafgørelsen om [betalingsstandsnings]procedurens indledning standser påløb af retslige og konventionelle renter samt alle former for morarenter og andre tillæg«.
(183)
I nærværende sag løber der således renter på de beløb, der er udbetalt til CELF, fra og med den dato, hvor beløbene er stillet til rådighed, indtil den 25. februar 2009, som er den dato, hvor Tribunal de Commerce de Paris indledte betalingsstandsningen, som efterfølgende blev omlagt til en konkursprocedure ved dom afsagt den 9. september 2009.
7. KONKLUSION
(184)
Kommissionen fastslår, at Frankrig ulovligt har iværksat støtte til fordel for CELF i strid med EUF-traktatens artikel 108, stk. 3.
(185)
Støtten er uforenelig med det indre marked og bør tilbagesøges af de franske myndigheder, bortset fra beløb udbetalt i 1980 og 1981, som falder for forældelsesfristen.
(186)
De franske myndigheder skal således hos CELF tilbagesøge et beløb på 4 631 401 EUR, hvortil kommer renter for hvert årligt støttebeløb fra og med 1982. Der løber renter på de beløb, der skal tilbagesøges, fra og med den dato, hvor beløbene er stillet til rådighed for støttemodtageren, indtil den 25. februar 2009, som er den dato, hvor Tribunal de Commerce de Paris indledte betalingsstandsningen -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Den statsstøtte, som Frankrig ulovligt har ydet til Coopérative d'exportation du livre français (CELF) i strid med artikel 108, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, er uforenelig med det indre marked.
Artikel 2
1. Frankrig skal søge tilbagebetalt et beløb på 4 631 401 EUR svarende til de beløb, som CELF har modtaget i årene 1982 til 2001 i form af den i artikel 1 nævnte støtte.
2. Der løber renter på de beløb, der skal tilbagesøges, fra og med den dato, hvor beløbene er stillet til rådighed for støttemodtageren, indtil den 25. februar 2009, som er den dato, hvor Tribunal de Commerce de Paris indledte betalingsstandsningen.
3. Beløbet beregnes med renters rente i overensstemmelse med kapitel V i forordning (EF) nr. 794/2004.
Artikel 3
1. Tilbagesøgningen af den i artikel 2 omhandlede støtte iværksættes omgående og effektivt.
2. Frankrig skal efterkomme denne afgørelse senest fire måneder efter meddelelsen deraf.
Artikel 4
1. Senest to måneder efter meddelelsen af denne afgørelse indsender Frankrig følgende oplysninger:
a)
det samlede beløb (hovedbeløbet og renter), der skal tilbagebetales af støttemodtageren
b)
en detaljeret beskrivelse af allerede trufne og planlagte foranstaltninger med henblik på at efterkomme denne afgørelse
c)
dokumentation for, at støttemodtageren har fået påbud om at tilbagebetale støtten.
2. Frankrig holder løbende Kommissionen orienteret om de nationale foranstaltninger, der træffes for at efterkomme denne afgørelse, indtil den i artikel 2 omhandlede støtte er fuldt tilbagebetalt. Frankrig indsender på Kommissionens anmodning straks oplysninger om de foranstaltninger, der allerede er truffet eller er planlagt for at efterkomme afgørelsen. Frankrig giver tillige detaljerede oplysninger om det støttebeløb og de renter, støttemodtageren allerede har tilbagebetalt.
Artikel 5
Denne afgørelse er rettet til Frankrig.
Udfærdiget i Bruxelles, den 14. december 2010.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2010. december 14.)
a Franciaország által a Coopérative d’Exportation du Livre Français (CELF) részére nyújtott C 39/96 (korábbi NN 127/92) állami támogatásról
(az értesítés a C(2010) 8938. számú dokumentummal történt)
(Csak a francia nyelvű szöveg hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2011/179/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére (1),
azt követően, hogy az említett cikk értelmében felhívta az érdekelteket, hogy nyújtsák be észrevételeiket, és tekintettel a benyújtott észrevételekre (2),
mivel:
1. AZ ELJÁRÁS
(1)
2008. április 15-i ítéletében (3) (a továbbiakban: a Törvényszék ítélete) az Európai Unió Törvényszéke megsemmisítette a Franciaország által a Coopérative d’exportation du livre français (a továbbiakban: CELF) (4) javára nyújtott támogatásra vonatkozó, 2004. április 20-i 2005/262/EK bizottsági határozatot (5).
(2)
A Bíróság ítéletét követően a Bizottságnak új határozatot kell elfogadnia.
(3)
Az említett ítéletet eljárás előzte meg, amely az alábbiakban ismertetett főbb szakaszokból állt.
A. Első szakasz
(4)
A Société internationale de diffusion et d’édition (a továbbiakban: SIDE) 1992. március 20-án kelt levelében felhívta a Bizottság figyelmét a francia hatóságok által a CELF javára, a promóciós, szállítási és forgalmazási költségek támogatására tett intézkedésekre, amelyeket Franciaország elmulasztott előzetesen bejelenteni a Bizottság szolgálatainak.
(5)
A Bizottság 1992. április 2-án kelt levelében emlékeztette a francia hatóságokat arra, hogy minden, az állami támogatások nyújtására vagy módosítására irányuló szándékot előzetesen be kell jelenteni a Bizottságnak, és felhívta őket, hogy adjanak tájékoztatást a SIDE által említett intézkedések jellegéről és tárgyáról.
(6)
A francia hatóságok 1992. június 29-én kelt levél útján megerősítették a Bizottságnak a CELF-nek nyújtott támogatások létezésének tényét. Ugyanakkor pontosították, hogy intézkedéseik célja a francia nyelv és irodalom megismertetése a nem francia nyelvű országok közönségével, és hogy a francia állam ugyancsak a CELF-et bízta meg három célzott támogatási rendszer működtetésével is, amelyek célja szintén az, hogy megkönnyítse a távoli olvasók hozzáférését a francia könyvekhez.
(7)
A Bizottság 1992. augusztus 7-i, SIDE-hez címzett válaszlevelében megerősítette a CELF javára nyújtott támogatások létét, pontosította azok tárgyát és közölte, hogy az intézkedésre előzetes bejelentés nélkül került sor. Ugyanakkor jelezte, hogy a kifogásolt támogatás nem tűnik a tagországok közti kereskedelmet torzító jellegű intézkedésnek. Mindezek után felhívta a SIDE-t, hogy nyújtsa be észrevételeit.
(8)
A SIDE 1992. szeptember 7-én kelt levele útján közölte a Bizottsággal, hogy a szóban forgó intézkedés diszkriminatív jellege, valamint annak a Közösségen belüli kereskedelemre vonatkozó következményei miatt kíván kifogást emelni, anélkül, hogy vitatná a Kulturális Minisztériumnak a francia nyelv és irodalom terjesztésére irányuló kulturális törekvéseit.
(9)
A Bizottság 1993. május 18-i határozatában (6) úgy vélekedett, hogy figyelemmel a könyvpiaci verseny sajátos jellegére, valamint a kérdéses támogatási rendszerek kulturális célzatára, az intézkedésre alkalmazható a Szerződés korábbi 92. cikke (3) bekezdésének c) pontjában foglalt eltérés.
(10)
A SIDE 1993. augusztus 2-án megsemmisítési keresetet nyújtott be az említett határozat ellen. A Bíróság 1995. szeptember 18-án hozott ítéletében (7) részben helyt adott a SIDE keresetének, és kimondta a Bizottság 1993. május 18-i határozatának hatályon kívül helyezését, ám kizárólag a CELF javára a kis megrendelések vonatkozásában hozott intézkedések tekintetében.
(11)
A Törvényszék megállapította, hogy a Bizottság kellő megalapozottsággal hozott kedvező határozatot a következő három, az állam megbízásából a CELF által működtetett támogatási rendszerről:
a)
a légi árufuvarozás és a légipostazsákok támogatása;
b)
a „Page à Page” (8) program (a francia nyelvű könyvek közép- és kelet-európai országokban történő terjesztésének támogatása);
c)
a „Plus” program (a fekete Afrikából származó diákoknak szánt francia nyelvű egyetemi tankönyvek programja).
(12)
A Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a Bizottságnak elegendő információ állt a rendelkezésére az idézett három programról azon megállapítás megalapozottságához, hogy azok elhanyagolható hatással vannak a versenyre. A Törvényszék egyebekben jelezte, hogy „Ami a jogvita tárgyát képező támogatás kulturális célzatát illeti, mindkét fél számára nyilvánvaló, hogy a francia kormány célkitűzése a francia nyelv és irodalom terjesztése”. A Törvényszék helyénvalónak ítélte azt a végkövetkeztetést, hogy a jogvita tárgyát képező támogatás kulturális célzatának megítélése nem ütközött különösebb nehézségekbe és a Bizottságnak nem volt szüksége további információkra e célkitűzés kulturális jellegének azonosításához.
(13)
Ami ellenben a kisebb megrendelések teljesítéséhez a CELF-nek kizárólagosan nyújtott kompenzációt illeti, a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a Bizottságnak alaposabban meg kellett volna vizsgálnia a verseny feltételeit az érintett szektorban, mielőtt a szóban forgó intézkedés belső piaccal való összeegyeztethetőségéről megnyilatkozik.
(14)
A Törvényszék ennélfogva (az említett ítélet 76. pontjában) arra a végkövetkeztetésre jutott, hogy a Bizottságnak kezdeményeznie kellett volna a Szerződés korábbi 93. cikkének (2) bekezdésében (jelenleg az EUMSZ 108. cikkének (2) bekezdésében) előírt eljárást, és hogy éppen ezért helyénvaló a Bizottság 1993. május 18-i határozatát a külföldön működő könyvkereskedők francia nyelvű könyvekre leadott kis megrendeléseinek teljesítéséből adódó többletköltségek kompenzálására a CELF-nek kizárólagosan nyújtott támogatás vonatkozásában hatályon kívül helyezni.
B. Második szakasz
(15)
A Törvényszék 1995. szeptember 18-i ítéletének megfelelően a Bizottság 1996. július 30-i határozatában a hivatalos vizsgálati eljárás megindítása mellett döntött. Az érdekelt felek, akiket a Bizottság felhívott észrevételeik megtételére, 1996 decembere és 1997 januárja folyamán nyújtották be megjegyzéseiket.
(16)
A bizonyítás-felvétel után a Bizottság 1998. június 10-én elfogadta az 1999/133/EK határozatot (9). Megerősítette a kis megrendelések teljesítéséhez nyújtott támogatások kulturális célzatát, és a Szerződés korábbi 87. cikke (3) bekezdésének d) pontja alapján úgy ítélte meg, hogy e támogatások nem olyan jellegűek, amelyek a francia könyvek exportjának piacán a közös érdekkel ellentétes mértékben befolyásolnák az Unión belüli kereskedelmi és versenyfeltételeket.
(17)
A Törvényszék 2002. február 28-án kelt ítéletében (10) kimondta a szóban forgó határozat 1. cikke utolsó mondatának hatályon kívül helyezését. A Törvényszék úgy vélekedett, hogy a Bizottság nem végezte el a szükséges vizsgálatokat, amelyek alapján az exportközvetítői piacot és a francia nyelvű könyvek exportjának általános piacát megfelelő adatok birtokában meg tudta volna különböztetni egymástól.
(18)
A Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a Bizottság, miután elmulasztotta az említett vizsgálatot, nyilvánvaló értékelésbeli hibát követette el, amikor a francia nyelvű könyvek exportjának általános piacát jelölte meg referenciapiacként, miközben megállapítható, hogy a vitatott támogatás egyedül az exportközvetítésre irányult.
(19)
Ezzel szemben az Európai Bíróság 2000. június 22-i ítéletében (11), az ügy érdemi részét nem vitatva elutasította a francia hatóságok által a Bizottság 1998. június 10-i határozata ellen benyújtott keresetét, és megerősítette, hogy még ha a támogatás a közös piaccal összeegyeztethetőnek minősül is, ez a tény nem befolyásolja a bejelentési kötelezettséget, valamint hogy az előzetes bejelentési kötelezettség maga után vonja a támogatás felfüggesztésének kötelezettségét.
C. Harmadik szakasz
(20)
Az 1998. június 10-i határozat részleges hatályon kívül helyezését követően a Bizottság 2002. június 14-én kelt levele útján felhívta a francia hatóságokat és a SIDE-t, hogy nyújtsák be a határozat hatályon kívül helyezésének indoklásával és különösen az érintett piacra vonatkozó tényelemekkel kapcsolatos észrevételeiket.
(21)
A Bizottság felhívta a francia hatóságokat, hogy észrevételeikben részletesen térjenek ki arra, mi az, amiben a CELF kínálata eltért a piac többi szereplője, köztük a SIDE által kínált szolgáltatásoktól. A Bizottság felhívta a SIDE-t, hogy észrevételeiben részletesen térjen ki a kis megrendelések fogalmára és fejtse ki, miben tértek el szolgáltatásai a CELF illetve a többi piaci szereplő szolgáltatásaitól.
(22)
A SIDE 2002. augusztus 12-én kelt levele útján juttatta el válaszát a Bizottsághoz. A francia hatóságok 2002. szeptember 17-én kelt levél útján nyújtották be válaszukat.
(23)
A Bizottság, miután 2002. szeptember 19-én kelt levele útján felhívta a SIDE-t, jelezze, válasza tartalmaz-e bizalmas jellegű információkat, és 2002. szeptember 30-án kérdésére nemleges választ kapott, 2002. október 17-én kelt levele útján a SIDE válaszát mellékleteivel együtt átadta a francia hatóságoknak megjegyzéseik megtételére. A Bizottság egyúttal kiegészítő kérdéseket is intézett a francia hatóságokhoz.
(24)
A Bizottság 2002. október 30-án kelt levelében a SIDE-hez is eljuttatta további kiegészítő kérdéseit, amelyekre 2002. október 31-én és 2002. december 9-én kelt levelek útján kapott választ. A SIDE a Bizottság 2002. december 16-i kérdésére válaszolva 2002. december 23-i levelében közölte, hogy válaszai nem tartalmaznak bizalmas jellegű információkat, és hogy a Bizottság azokat véleményezésre átadhatja a francia hatóságoknak.
(25)
Időközben, mivel a kijelölt határidőn belül nem nyújtották be válaszaikat, a Bizottság kénytelen volt 2002. november 27-én kelt levele útján figyelmeztetni a francia hatóságokat. A francia hatóságok 2002. december 19-én kelt levél útján újabb haladékot kértek a Bizottságtól.
(26)
A Bizottság 2003. január 9-én véleményezésre átadta a francia hatóságoknak a SIDE 2002. december 23-i megjegyzéseit. A francia hatóságok 2003. január 17-én kelt levél útján feleltek a Bizottság 2002. október 17-i kérdéseire.
(27)
A francia hatóságok 2003. február 4-én levélben újabb haladékot kértek a Bizottságtól a SIDE második, 2002. december 23-i válaszához fűzendő megjegyzések tekintetében. A Bizottság 2003. február 11-én kelt levelében részben beleegyezett a kért határidő-módosításokba. A francia hatóságok 2003. március 11-én nyújtották be válaszaikat a Bizottságnak.
(28)
Időközben a Bizottság szolgálatai saját kérésére fogadták a SIDE-t, amely a 2003. március 4-i adatfelvétel során kifejthette, hogyan látja az ügy alakulását a kezdetektől fogva.
(29)
Az eljárás kezdetekor az Európai Bizottság elfogadta a 2005/262/EK határozatot, amely a jogvita tárgyát képező támogatást a Szerződés korábbi 87. cikke (3) bekezdésének d) pontja alapján megfelelőnek ítélte, miután nevezetesen megállapította, hogy a támogatás nem minősül a kis megrendelések feldolgozásából adódó többletköltségek túlkompenzálásának.
D. Negyedik szakasz
(30)
A Törvényszék 2008. április 15-i ítéletében hatályon kívül helyezte a Bizottság 2004. április 20-i határozatát.
(31)
Megállapította, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy - ami a CELF részére nyújtott támogatásnak az 1993. november 1-jét, azaz az Európai Unióról szóló szerződés hatálybalépését megelőző időszakban folyósított részét illeti - a vitatott támogatás az EK-Szerződés korábbi 87. cikke (3) bekezdésének d) pontja alapján összeegyeztethető a közös piaccal, ahelyett hogy az 1993. november 1-je előtt hatályban lévő anyagi jogi rendelkezéseket alkalmazta volna. A Törvényszék mindenekelőtt figyelembe vette, hogy az EU-Szerződés nem tartalmaz az EK-Szerződés korábbi 87. cikke (3) bekezdése d) pontjának alkalmazására vonatkozó átmeneti rendelkezéseket, és hogy a jogbiztonság elve néhány kivételtől eltekintve nem teszi lehetővé, hogy valamely közösségi aktus időbeli hatályának kezdő időpontját az aktus megjelenése előtti időpontban állapítsák meg.
(32)
Ezen túlmenően a Törvényszék úgy vélte, hogy a Bizottság nyilvánvaló mérlegelési hibát követett el a vitatott támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségének vizsgálata során, mivel túlbecsülte a CELF által a kis megrendelések feldolgozásához kapcsolódóan viselt tényleges többletköltségeket. 2004. április 20-i határozatában a Bizottság valóban nem vette figyelembe a kis megrendelések feldolgozásának tényleges költségeit, ehelyett az alapján becsülte meg e költségeket, hogy a CELF összességében mekkora költségeket viselt (a teljes költség egy részét egy, az egyes költségkategóriák esetében eltérő, előre meghatározott megosztási kulcs alapján hozzárendelte a kis megrendelések feldolgozásához). Egyes költségkategóriákra szorzót alkalmaztak, figyelembe véve azokat a nehézségeket, amelyek a kis megrendelések feldolgozásakor a CELF egyéb tevékenységeihez képest többletnehézségként lépnek fel. A Törvényszék ennek ellenére úgy vélekedett, hogy ezek a nehézségek a kis megrendelések kétharmadánál alkalmazott elektronikus továbbítással feloldhatók voltak. A Törvényszék ezért úgy ítélte meg, hogy a Bizottság mérlegelési hibát követett el azzal, hogy egyes költségek összegét (és mindent összevetve, az elektronikusan továbbított megrendelésekét) szorzókkal többszörözte meg, és megállapította, hogy a szorzók alkalmazása nélkül a kis megrendelések feldolgozásához kötődő költségeket alacsonyabb értékben kellett volna meghatározni, és kimutatható lett volna, hogy a kis megrendelésekhez kapcsolódó tevékenységből származó nyereség meghaladta a 600 000 francia frankot (91 469 EUR-t). A Törvényszék szerint a Bizottság tehát nem bizonyította, hogy nem történt túlkompenzáció.
E. Ötödik szakasz
(33)
Tekintettel a Törvényszék 2008. április 15-i ítéletére, a Bizottság 1996. július 30-i határozata szerint megindított hivatalos vizsgálati eljárás tehát továbbra is folyamatban van, és a Bizottságnak új határozatot kell elfogadnia.
(34)
Figyelemmel a Törvényszék 2008. április 15-i ítéletének indokolására, illetve arra a tényre, hogy az eljárás megindításáról szóló határozat időpontja 1996. július 30-ra nyúlik vissza, a Bizottság ismételten fel kívánta hívni a francia hatóságokat és az érdekelt feleket, hogy tegyék meg észrevételeiket.
(35)
A Bizottság ezután 2009. április 8-án határozatot fogadott el az eljárás kiterjesztéséről (12) (C(2009) 2481 határozat, a továbbiakban: az eljárás kiterjesztéséről szóló határozat). E kiterjesztő határozat - miközben új határidőt állapít meg az észrevételek benyújtására - kiegészíti az említett 1996. július 30-i határozatot. Jelzi, hogy a két határozatot elválaszthatatlan egységnek kell tekinteni, és azok egyetlen és egyazon hivatalos vizsgálati eljárást vonnak maguk után, valamint hogy amennyiben a Bizottság által az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatban közölt tény- és jogleírás vagy előzetes értékelés eltér az eljárás megindításáról szóló 1996. július 30-i határozatban foglaltaktól, az eljárás kiterjesztéséről szóló határozat az irányadó.
(36)
A Bizottság felkérte az érdekelt feleket a kérdéses intézkedéssel kapcsolatos észrevételeik megtételére.
(37)
A francia hatóságok 2009. június 9-én, a SIDE 2009. július 23-án juttatta el észrevételeit a Bizottsághoz. A Bizottság 2009. augusztus 24-én véleményezésre átadta a SIDE észrevételeit a francia hatóságoknak, amelyekre 2009. szeptember 24-én kapott választ.
(38)
Mindeközben a francia hatóságok nem nyújtották be a Bizottság által az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatban kért részletes tényelemeket, és a támogatás arányosságának kérdésére vonatkozóan mindössze a 2002. szeptember 17-én, 2003. január 17-én és 2003. március 11-én egyszer már benyújtott információkat küldték meg ismét, amelyeket a Bizottságnak a Törvényszék 2008. április 15-i ítéletére tekintettel ebben a formában nem állt módjában felhasználni.
(39)
A Bizottság szolgálatai ezért 2009. október 8-án kelt levelük útján emlékeztették a francia hatóságokat az egyes említett szempontokkal kapcsolatos tényelemek továbbítására vonatkozó felhívásukra, jelezve egyúttal, hogy amennyiben a Bizottság tíz munkanapon belül nem kapja meg a kért információkat, annak az eljárási rendelet 13. cikkének (1) bekezdésével összhangban a rendelkezésére álló információk alapján végleges határozatot kell hoznia, miután az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22-i 659/1999/EK rendelet 10. cikkének (3) bekezdése értelmében adott esetben információnyújtási rendelkezést adott ki (13).
(40)
A francia hatóságok 2009. október 21-én kelt levelükben arról tájékoztatták a Bizottságot, hogy a Párizsi Kereskedelmi Bíróság 2009. szeptember 9-i ítéletében felszámolási eljárást indított a CELF ellen, amely beszüntette tevékenységét. Ami a Bizottság 2009. október 8-án kelt levelében kért tényelemeket illeti, a francia hatóságok jelezték, hogy további információkkal nem szolgálhatnak, és ismét megküldték 2009. június 9-én továbbított észrevételeiket.
(41)
2009. november 20-i határozatában (C(2009) 9256 határozat, a továbbiakban: felszólítási határozat) ezért a Bizottság úgy határozott, felszólítja Franciaországot a kért információk benyújtására, mivel azok a többszöri kérés ellenére sem érkeztek meg.
(42)
2009. december 2-án kelt levelükben a francia hatóságok jelezték, hogy nem szolgálhatnak további információkkal a Bizottság számára, és hogy ismét megküldik 2009. június 9-én továbbított észrevételeiket.
(43)
Meg kell jegyezni, hogy 2009. december 2-án a francia hatóságok a „Programme de Livres Universitaires et Scientifiques”, vagyis a „Plus” nevű támogatási programhoz kapcsolódóan egy levelet is mellékeltek. Ezt a támogatási programot a jelen határozat nem érinti.
(44)
A Bizottság 2009. december 22-én kelt levelében felkérte a francia hatóságokat, hogy tájékoztassák a CELF helyzetéről és a vonatkozó felszámolási eljárásról. A francia hatóságok 2010. január 27-én nyújtották be válaszukat, amelyet 2010. március 9-én és 2010. november 26-án pontosítottak.
F. Nemzeti bírósági eljárás és az előzetes döntéshozatal céljából feltett kérdések
(45)
Meg kell jegyezni, hogy Franciaországban nemzeti bírósági eljárások zajlanak, amelyek nyomán az EUMSZ 267. cikke (az EK-Szerződés korábbi 234. cikke) alapján több keresetet is benyújtottak a Bírósághoz. Ezen eljárások röviden az alábbiakban ismertetett főbb szakaszokból álltak.
(46)
A SIDE az EK-Szerződés korábbi 88. cikke (3) bekezdésének közvetlen hatályára hivatkozva a francia bíróságnál keresetet indított. A Párizsi Közigazgatási Fellebbviteli Bíróság, megerősítve a Párizsi Közigazgatási Bíróság 2001. április 26-i határozatát, 2004. október 5-i ítéletében felszólította a francia államot, hogy kezdje meg a CELF javára folyósított támogatások visszafizettetését.
(47)
A fellebbezést követően az Államtanács 2006. március 29-i ítéletében megerősítette a Közigazgatási Fellebbviteli Bíróság határozatának egyes elemeit, nevezetesen azt, hogy a szóban forgó támogatások nem kizárólag a közszolgáltatási kötelezettségek ellentételezését szolgálták (14), azokat a nemzeti bíróság nem tekintheti fennálló támogatásnak, és hogy a CELF nem hivatkozhat a jogos bizalomra.
(48)
Mindazonáltal az Államtanács 2006. március 29-i ítéletében szintén úgy határozott, hogy a fellebbezés ügyében addig nem hoz döntést, amíg az Európai Bíróság választ nem ad az Államtanács előzetes döntéshozatal céljából hozzá intézett, arra vonatkozó kérdéseire, hogy hogyan kell eljárnia a nemzeti bíróságnak egy be nem jelentett, de a későbbiekben egy bizottsági határozat által a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánított állami támogatás tekintetében.
(49)
2008. február 12-i ítéletében (15) a Bíróság kimondta:
„Az EK 88. cikk (3) bekezdésének utolsó mondatát úgy kell értelmezni, hogy a nemzeti bíróság nem köteles elrendelni, hogy a kedvezményezettek térítsék vissza a fent rendelkezés megsértésével végrehajtott támogatást akkor is, ha arról a Bizottság végleges határozatában megállapította, hogy a támogatás az EK 87. cikk értelmében a közös piaccal összeegyeztethető. A közösségi jog alkalmazásában a nemzeti bíróság köteles a támogatás kedvezményezettjét a jogellenes időszak tekintetében járó kamatok megfizetésére kötelezni. A nemzeti jog keretein belül a nemzeti bíróság tehát adott esetben elrendelheti a jogellenes támogatás visszatéríttetését, a tagállamnak a támogatás későbbi nyújtásával kapcsolatos jogának sérelme nélkül. A nemzeti bíróság továbbá helyt adhat a támogatás jogellenességével okozott károk megtérítése iránti kérelmeknek.
Az alapeljárásban fennálló eljárási helyzetben az EK 88. cikk (3) bekezdésének utolsó mondatából eredő, a támogatás jogellenessége hatásainak kiküszöbölésére vonatkozó kötelezettség a kedvezményezett által fizetendő összegek kiszámítása tekintetében - rendkívüli körülmények hiányában - kiterjed a támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségét megállapító bizottsági határozat meghozatala, valamint e határozatnak a közösségi bíróság által történt megsemmisítése között eltelt időszakra is.”
(50)
Tekintettel a Bíróság 2008. február 12-i ítéletére, valamint a Törvényszék fent említett 2008. április 15-i ítéletére, az Államtanács 2008. december 19-i ítéletében hatályon kívül helyezte a Párizsi Közigazgatási Fellebbviteli Bíróság fenti 2004. október 5-i ítéletének 2., 3. és 4. cikkét, és a következőképpen határozott.
(51)
Elsőként a Kulturális és Kommunikációs Minisztérium köteles megkezdeni a CELF javára 1980 óta az Államtanács ítéletének időpontjáig kifizetett támogatásokhoz kapcsolódó, a Bizottság 794/2004/EK rendeletének (16) megfelelően kiszámított kamatok visszatéríttetését. Ezt követően felszólítja továbbá a minisztériumot azon kamatok visszatéríttetésére is, amelyek az Államtanács ítéletének meghozatala és a támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségének megállapítása, illetve a támogatás végleges visszatérítése között eltelt időszakban merülnek fel.
(52)
Ezen túlmenően az Államtanács úgy határozott, hogy az eljárást mindaddig felfüggeszti, amíg az Európai Bíróság az alábbi, előzetes döntéshozatal céljából feltett kérdésekre választ nem ad:
„1.
A nemzeti bíróság felfüggesztheti-e az eljárást valamely állami támogatás visszatérítésének kötelezettségével kapcsolatos kérdésben arra az időre, amíg a Bizottság jogerős határozattal nem dönt a támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségéről, amenynyiben a Bizottság korábbi határozatát, amelyben e támogatást a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánította, a közösségi bíróság megsemmisítette?
2.
Tekintve, hogy a támogatást a Bizottság három alkalommal a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánította, majd ez után e határozatokat az Európai Közösségek Elsőfokú Bírósága megsemmisítette, az ilyen helyzet minősülhet-e olyan rendkívüli körülménynek, amely alapján a nemzeti bíróság korlátozhatja a támogatás visszatéríttetésének kötelezettségét?”
(53)
A Bíróság 2010. március 11-én (17) határozatot hozott az előzetes döntéshozatal céljából feltett kérdésekről, és kimondta:
„1.
Azon nemzeti bíróság, amely az EK-Szerződés 88. cikkének (3) bekezdése alapján jogellenes állami támogatás visszatérítése iránti kérelmet bírál el, nem függesztheti fel az eljárását ezen kérelem tárgyában, amíg az Európai Közösségek Bizottsága - korábbi engedélyező határozatának a megsemmisítését követően - a támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségéről döntést nem hoz.
2.
Három egymást követő, valamely támogatást a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánító európai bizottsági határozat elfogadása, amelyeket a közösségi bíróság ezt követően megsemmisített, önmagában nem minősülhet olyan rendkívüli körülménynek, amely korlátozhatná a kedvezményezettnek ezen támogatás visszatérítésére vonatkozó kötelezettségét, amennyiben e támogatást az EK-Szerződés 88. cikkének (3) bekezdését megsértve nyújtották.”
2. AZ INTÉZKEDÉS LEÍRÁSA
(54)
A francia hatóságok tájékoztatták a Bizottságot, hogy a francia Kulturális Minisztérium 1980-ban, a francia nyelvű könyvek és irodalom terjesztése terén a francia kormány által követett általános politikai irányvonalaknak megfelelően úgy döntött, hogy támogatást nyújt azoknak az exportközvetítőknek, amelyek hajlandóak minden rendelésnek eleget tenni, függetlenül annak összegétől és nyereségességétől. Ez az intézkedés a piacon keletkezett hiány betöltésére, illetve a „nem rentábilis kis rendelések”-hez kapcsolódó tevékenységnek az exportközvetítés piacán való fenntartására irányult.
(55)
A francia hatóságok szerint a döntően nem francia nyelvű, olykor nehezen elérhető és/vagy távoli területeken működő kis könyvkereskedések súlyos beszerzési nehézségekkel küzdenek, a hagyományos terjesztési hálózatok ugyanis nem tudnak eleget tenni rendeléseiknek, ha a rendelt könyvek mennyisége nem elegendő vagy egységáruk nem elég magas ahhoz, hogy a terjesztő szolgáltatásai megtérüljenek.
(56)
A francia hatóságok szerint a szóban forgó támogatás tehát arra irányult, hogy lehetővé tegye az exportközvetítők számára a külföldön, döntően nem francia nyelvű területeken működő könyvkereskedőktől érkező valamennyi megrendelés teljesítését, függetlenül azok összegétől, nyereségességétől és rendeltetési helyétől. Az intézkedés célja az volt, hogy a kulturális sokszínűség támogatására irányuló francia politika keretében biztosítsa a francia nyelvű könyvek optimális terjesztését, és ezáltal elősegítse a francia nyelvű irodalom eljutását a világ minden tájára.
(57)
A francia hatóságok által „kis megrendelések programjának” keresztelt támogatási mechanizmus támogatás formájában kompenzálta a francia hatóságok meghatározása szerint kisebb, 500 francia frank (FRF) - körülbelül 76 EUR - értéket meg nem haladó megrendelések teljesítésének többletköltségeit.
(58)
A francia hatóságok szerint a kedvezményezett vállalkozás kötelezettséget vállalt arra, hogy átad a Kulturális Minisztérium Könyv- és Olvasásügyi Igazgatóságának minden, a vállalkozás általános tevékenységéhez kapcsolódó adatot (globális üzleti forgalom, pénzügyi elszámolás, előirányozott költségvetések, az adatokat igazoló dokumentumok másolatai, adott esetben a könyvvizsgáló jelentése, illetve a munkabérosztályok kimutatása), valamint minden, a támogatás által érintett tevékenységre vonatkozó dokumentumot, nevezetesen a támogatás felhasználásának elszámolását, amely igazolja az előző évben odaítélt támogatás által érintett szolgáltatások végrehajtását.
(59)
A gyakorlatban a „kis megrendelések programja” keretében egyetlen vállalkozás, a CELF részesült támogatásban. A francia hatóságok szerint a CELF-nek a következő évre vonatkozó támogatási kérelme alátámasztásául évről évre igazolnia kellett a kis rendelések teljesítéséből eredő többletköltségeit. Az előző évben odaítélt támogatás negyedrészét az év elején folyósították, a fennmaradó részt pedig ősszel, miután az állami szervek ellenőrizték a kedvezményezett vállalkozás előirányzott költségvetését és az év első fele folyamán tapasztalt ingadozásokat. A kialakult gyakorlat szerint, ha a támogatás összege nem lett teljes egészében felhasználva, a visszamaradó összegek a következő évre előirányzott támogatásból levonásra kerültek. Ezen túlmenően a Kulturális Minisztérium megfigyelőként részt vett a CELF felügyelőbizottságának és közgyűlésének ülésein.
(60)
Tisztázni kell, hogy az 1997 óta folyamatosan csökkenő összegű támogatást 2002-ben megszüntették. A CELF 1980-tól 2001 végéig évenkénti támogatásban részesült, amelynek célja a francia hatóságok szerint a francia nyelvű könyvekre irányuló kis összegű külföldi megrendelések kezelési költségeinek csökkentése volt. 1980 és 2001 vége között a CELF a szóban forgó támogatás címén hozzávetőleg összesen 4,8 millió EUR-ban részesült.
Táblázat
A CELF részére 1980 óta a „kis rendelések” feldolgozása címén odaítélt támogatások összege
A francia hatóságok által közölt adatok
(euróban kifejezett, kerekített összegek)
Év
A támogatás összege
1980
91 469,41
1981
91 469,41
1982
205 806,17
1983
164 644,94
1984
137 204,12
1985
141 777,59
1986
248 491,90
1987
214 953,11
1988
213 428,62
1989
259 163,33
1990
304 898,03
1991
373 500,09
1992
422 283,78
1993
382 647,03
1994
304 898,03
1995
304 898,03
1996
304 898,03
1997
243 918,43
1998
182 938,82
1999
121 959,21
2000
60 979,61
2001
38 112,25
2002
0
3. FRANCIAORSZÁG MEGJEGYZÉSEI ÉS A SIDE ÉSZREVÉTELEI AZ ELJÁRÁS KITERJESZTÉSÉT KÖVETŐEN
(61)
Az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatra adott, 2009. június 9-i válaszukban a francia hatóságok különösen az alábbi észrevételeket fogalmazták meg.
(62)
Elsőként jelezték, hogy egyetértenek a Bizottság azon értékelésével, miszerint a CELF részére folyósított támogatás állami támogatásnak minősül, és az EUMSZ 107. cikke (2) és (3) bekezdésének a) és b) pontjában foglalt eltérések nem alkalmazhatók.
(63)
A támogatásoknak az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) és d) pontja tekintetében történő értékelése során a francia hatóságok a támogatások arányosságát illetően nem szolgáltak új adatokkal.
(64)
Ugyanakkor jelezték, hogy véleményük szerint a CELF megbízatása az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése értelmében általános érdekű szolgáltatásnak minősül.
(65)
A francia hatóságok végül és mindenekfelett olyan rendkívüli körülmények megléte mellett érveltek, amelyek megakadályozzák, hogy a Bizottság visszatéríttesse a támogatást.
(66)
Amint azt korábban jeleztük, a francia hatóságok tehát nem nyújtották be a Bizottság által az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatban kért részletes tényelemeket, és a támogatás arányosságának kérdésére vonatkozóan mindössze a 2002-ben és 2003-ban már benyújtott információkat küldték meg ismét, amelyeket a Bizottságnak a Törvényszék 2008. április 15-i ítéletére tekintettel ebben a formában nem állt módjában felhasználni. Egy 2009. október 8-án kelt emlékeztetőt követően a Bizottság 2009. november 20-án úgy határozott, hogy felszólítja a francia hatóságokat az 1999/659/EK rendelet 10. cikkének (3) bekezdésében előírt információk benyújtására. 2009. december 2-án kelt levelükben a francia hatóságok azt a választ adták, hogy nem szolgálhatnak további információkkal a Bizottság számára.
(67)
2009. július 23-i észrevételeiben a SIDE a következő megállapításokat tette.
(68)
Emlékeztetett arra, hogy a támogatásból kizárólag a CELF részesült, jóllehet véleményük szerint a CELF tevékenysége nem kizárólagos, mivel a földrajzilag elszórtan található könyvkereskedésektől származó különböző méretű, akár kis megrendelések csoportos ellátása, amelynek révén a kiadók felé nagyobb megrendelést lehet leadni, a SIDE szerint nem más, mint az exportközvetítői tevékenység meghatározása. A SIDE továbbá felhívta a figyelmet arra, hogy a támogatást nem az átláthatóság állítólagos hiánya miatt tagadták meg tőle, hanem azért, mert nem kiadói szövetkezetként, hanem magánvállalkozásként működik.
(69)
Mindemellett a SIDE részletesen cáfolta a támogatások szükségességének tényét. Ennek során konkrétan úgy vélte, hogy a „kis megrendelések” fogalmát önkényesen határozták meg, és cáfolta a francia hatóságok által közölt számadatokat.
(70)
A SIDA ezenkívül úgy ítélte meg, hogy a támogatás nem igazolható az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése alapján, és a nemzeti bíróságok által a CELF tevékenységéhez kapcsolódóan hozott ítéletekre hivatkozott.
(71)
Végül a SIDA jelezte, hogy véleménye szerint a vizsgált esetben nem áll fenn olyan rendkívüli körülmény, amely alapján a visszatéríttetési kötelezettség korlátozható.
4. A TÁMOGATÁS ÉRTÉKELÉSE
(72)
Meg kell állapítani, hogy a kérdéses intézkedés állami támogatásnak minősül-e, és hogy adott esetben az a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető-e. Értékelése során a Bizottságnak különösen a Törvényszék 2008. április 15-i ítéletét kell figyelembe vennie.
A. Az intézkedés értékelése az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése tekintetében
(73)
Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy „Ha a Szerződések másként nem rendelkeznek, a belső piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet”.
(74)
A Bizottság - amint az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatban már kifejtette - előzetesen emlékeztetett arra, hogy azon következtetését, amely szerint a szóban forgó intézkedés a Szerződés értelmében állami támogatásnak minősül, sem a bizottsági eljárás egyes szakaszaiban, sem az Európai Unió Bírósága (18), és még a nemzeti bíróságok előtti eljárások során sem kérdőjelezték meg (19). Továbbá, az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatra adott 2009. június 9-i válaszukban a francia hatóságok jelezték, hogy egyetértenek a Bizottság azon értékelésével, miszerint a CELF részére folyósított támogatás állami támogatásnak minősül.
(75)
A Bizottság úgy véli, hogy a kérdéses intézkedés az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdése (az EKSz. korábbi 87. cikke (1) bekezdése) értelmében a következő okok miatt állami támogatásnak minősül.
(76)
Az intézkedés először is előnyben részesíti a CELF-et, mivel lehetővé teszi számára a kis megrendelések költségeinek csökkentését. Az intézkedés szelektív jellegű, mivel a gyakorlatban csak a CELF a kedvezményezettje.
(77)
Ezenkívül az intézkedés finanszírozása a francia állam költségvetési eszközei révén, tehát állami költségvetési forrásokból történt. Végrehajtásáról a Kulturális Minisztérium döntött, ezért az intézkedés a francia hatóságoknak tudható be.
(78)
Mindemellett az intézkedés valószínűsíthetően érinteni fogja a tagállamok közötti kereskedelmet és torzítja a versenyt. A támogatást valójában olyan francia exportközvetítőknek (a gyakorlatban a CELF-nek) nyújtották, amelyek francia könyvek elsősorban nem francia nyelvű országokba irányuló exportjával foglalkoznak. Az említett francia exportközvetítők tehát - legalábbis potenciálisan - versenyhelyzetben vannak az Európai Unió más francia nyelvű országaiban (Belgiumban és Luxemburgban) működő, francia nyelvű könyvek exportjával foglalkozó többi exportközvetítővel. Az, hogy az intézkedés tagországok közti kereskedelemre gyakorolt hatása és versenytorzító hatása csekélynek tűnik, nem változtat ezen a következtetésen. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatának megfelelően a Bizottságnak nem kell megállapítania, hogy a támogatás ténylegesen befolyásolja a tagállamok közötti kereskedelmet és torzítja a versenyt; elég, ha a támogatás esetében ez valószínűsíthető.
(79)
Végül a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az Altmark ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlat alkalmazásának feltételei nem teljesülnek. 2003. július 24-i ítéletében (20) a Bíróság pontosította, hogy egy általános gazdasági érdekű szolgáltatás működtetésével megbízott vállalkozásnak nyújtott támogatás milyen körülmények között nem minősül állami támogatásnak: „egyrészt a kedvezményezett vállalkozást ténylegesen közszolgáltatási kötelezettségnek kell terhelnie, és e kötelezettségnek egyértelműen meghatározottnak kell lennie; másrészt az ellentételezés kiszámításának alapjául szolgáló feltételeket tárgyilagos és átlátható módon előzetesen kell megállapítani; harmadszor, az ellentételezés nem haladhatja meg a közszolgáltatási kötelezettségek végrehajtása során felmerülő költségek egészben vagy részben való fedezéséhez szükséges mértéket, figyelemmel az érintett bevételekre és az e kötelezettségek teljesítéséből származó méltányos nyereségre; negyedszer, amikor egy adott esetben a közszolgáltatási kötelezettség végrehajtásával megbízott vállalkozás kiválasztása nem közbeszerzési eljárás keretében történik, amely lehetővé tenné, hogy azt a jelöltet válaszszák, aki a közösségnek legkevesebb költséggel járó szolgáltatást tudja nyújtani, a szükséges ellentételezés mértékét azon költségek elemzése alapján kell megállapítani, amelyet egy átlagos, jól vezetett és a szükséges közszolgáltatási követelmények kielégítéséhez közlekedési eszközökkel megfelelően felszerelt vállalkozásnál e kötelezettségek végrehajtásakor felmerülnének, figyelemmel az érintett bevételekre és az e kötelezettségek teljesítéséből származó méltányos nyereségre”.
(80)
A Bizottság - tekintve, hogy az egyes feltételeket nem külön kell vizsgálni, mivel azoknak együttessen kell teljesülniük - a vizsgált ügyben megállapítja, hogy a CELF kiválasztása nem közbeszerzési eljárás keretében történt, és hogy az ellentételezés mértékét nem egy átlagos, jól vezetett és termelési eszközökkel megfelelően felszerelt vállalkozásnál felmerülő költségek elemzése alapján állapították meg.
(81)
Mindezek alapján a CELF-nek nyújtott támogatás az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdése szerinti állami támogatás, mivel az állami támogatás fogalmának valamennyi alkotóeleme teljesül.
(82)
A szóban forgó intézkedést ezenfelül a francia hatóságok nem jelentették be előzetesen a Bizottságnak. A támogatást ennélfogva az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdésének megsértésével ítélték oda, amely kimondja, hogy a Bizottságot az észrevételei megtételéhez szükséges időben tájékoztatni kell minden támogatás nyújtására és módosítására irányuló szándékról. A támogatást tehát jogellenesen nyújtották.
(83)
Mivel a kérdéses intézkedés állami támogatás, értékelni kell a belső piaccal való összeegyeztethetőségét.
B. Az intézkedés értékelése az EUMSZ 107. cikkének (2) és (3) bekezdése tekintetében
(84)
A Bizottság úgy véli, hogy a vizsgált esetre nem alkalmazhatóak az EUMSZ 107. cikke (2) bekezdésében álló eltérések, mert a szóban forgó intézkedés nyilvánvaló módon nem az ott meghatározott célokat szolgálta.
(85)
A támogatásra nézve nem teljesülnek az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének a) pontjában található eltérésben foglalt feltételek sem, mivel az nem valamely, az idézett rendelkezésben említett térség fejlődését szolgálta. A 107. cikke (3) bekezdésének b) pontjában álló, a közös európai érdeket szolgáló fontos projekt megvalósításnak előmozdítására vonatkozó eltérés szintén nem alkalmazható a vizsgált esetre, mivel a szóban forgó intézkedés nem szolgálta hasonló jellegű projekt előmozdítását. Mivel a támogatás nem irányult a francia gazdaságban bekövetkezett komoly zavar megszüntetésére sem, a 107. cikke (3) bekezdésének b) pontjának második részében álló eltérés sem alkalmazható a vizsgált esetre.
(86)
A Bizottságnak ennélfogva meg kell vizsgálnia az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdése c) és d) pontjának (az EK-Szerződés korábbi 87. cikke (3) bekezdése c) és d) pontjának) alkalmazhatóságát.
(87)
Tekintettel a Törvényszék 2008. április 15-i ítéletére, meg kell különböztetni az Európai Unióról szóló szerződés hatálybalépése (1993. november 1.) után nyújtott támogatásokat azoktól, amelyeket e hatálybalépést megelőzően nyújtottak, és amelyekre a szóban forgó időszakban hatályban lévő anyagi jogi rendelkezések alkalmazandók.
(88)
E célból a Bizottság megjegyzi, hogy az előző évben odaítélt támogatás negyedrészét az év elején folyósították, a fennmaradó részt pedig ősszel, miután az állami szervek ellenőrizték a kedvezményezett vállalkozás előzetes költségvetését és az év első fele folyamán tapasztalt ingadozásokat. Ha a támogatás összegét nem használták fel teljes egészében, akkor a visszamaradó összegeket levonták a következő évre előirányzott támogatásból. Az 1993. évre nyújtott támogatást tehát részben 1993 elején, a fennmaradó részt pedig 1993 őszén folyósították. A francia hatóságok 1992 végén vagy 1993 elején, de mindenképpen az Európai Unióról szóló szerződés hatálybalépését megelőzően hozták meg az 1993. évi támogatást odaítélő határozatot. A Bizottság ezért úgy véli, hogy az 1993-ra folyósított támogatást az Európai Unióról szóló szerződés hatálybalépését megelőzően alkalmazandó jogszabályok figyelembevételével kell értékelni.
a) A támogatások értékelése az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének d) pontja tekintetében
(89)
Az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének d) pontja (az EK-Szerződés korábbi 87. cikke (3) bekezdésének d) pontja) szerint „A belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető […] a kultúrát és a kulturális örökség megőrzését előmozdító támogatás, ha az az Unión belüli kereskedelmi és versenyfeltételeket nem befolyásolja a közös érdekkel ellentétes mértékben”.
(90)
Ellenőrizni kell tehát, hogy a CELF részére 1994 és 2001 vége között folyósított támogatások valóban kulturális célt szolgáltak-e, és hogy a közös érdekkel ellentétes mértékben befolyásolták-e az Unión belüli kereskedelmi és versenyfeltételeket.
i) Kulturális cél
(91)
A Bizottság előzetesen emlékeztet arra, hogy a Törvényszék 1995. szeptember 18-i említett ítélete elismerte a CELF-nek folyósított támogatások kulturális célját. A Törvényszék tehát az ítélet 62. pontjában kimondta, hogy „Ami a jogvita tárgyát képező támogatás kulturális célzatát illeti, mindkét fél számára nyilvánvaló, hogy a francia kormány célkitűzése a francia nyelv és irodalom terjesztése”. E tekintetben a Bíróság ezenfelül megállapítja, hogy határozata meghozatalakor a Bizottság rendelkezésére álló tényelemek, beleértve a felperes felügyelő bizottságának 1992. szeptember 7-i levelében foglaltakat, megfelelően alátámasztották a Bizottságnak e célkitűzés valós és jogszerű mivoltáról alkotott ítéletét. Mindezek alapján helyénvaló az a végkövetkeztetés, hogy a jogvita tárgyát képező támogatás célzatának megítélése nem ütközött különösebb nehézségekbe, és a Bizottságnak nem volt szüksége további információkra e célkitűzés kulturális jellegének azonosításához.
(92)
A francia hatóságok jelezték, hogy a szóban forgó támogatások kulturális törekvést szolgáltak, mégpedig a francia nyelvű könyvek nem francia nyelvű országokban történő terjesztésének előmozdítását. Olyan tudatos politikáról van tehát szó, amely nemzetközi szinten fokozott figyelmet fordít a kulturális sokszínűség megőrzésére és ösztönzésére.
(93)
A kulturális sokszínűség megőrzése és előmozdítása ráadásul az európai modell alapelvei között is szerepel. E törekvések az EUMSZ-ben is megjelennek, a 167. cikk (1) bekezdésében (az EK-Szerződés korábbi 157. cikkének (1) bekezdése), amely szerint: „Az Unió hozzájárul a tagállamok kultúrájának virágzásához, tiszteletben tartva nemzeti és regionális sokszínűségüket, ugyanakkor előtérbe helyezve a közös kulturális örökséget”, illetve a 167. cikk (4) bekezdésében, amely szerint: „Az Unió a Szerződések egyéb rendelkezései alá tartozó tevékenysége során, különösen kultúrái sokszínűségének tiszteletben tartása és támogatása érdekében, figyelembe veszi a kulturális szempontokat”.
(94)
A Bizottság ezért úgy ítéli meg, hogy a francia hatóságok által a CELF-nek a francia nyelvű könyvek terjesztéséhez nyújtott támogatás kulturális törekvéseket szolgált.
ii) Az Unión belüli kereskedelmi és versenyfeltételeknek a közös érdekkel ellentétes mértékben történő befolyásolására vonatkozó feltétel
(95)
A Bizottságnak ellenőriznie kell, hogy a szóban forgó intézkedések a francia hatóságok kulturális politikai törekvései szempontjából szükségesek és arányosak voltak-e.
(96)
Előzetesen emlékeztetni kell, hogy a szóban forgó intézkedéseket a Törvényszék 2002. február 28-i említett ítéletének megfelelően a francia nyelvű könyvexport piacán kell vizsgálni.
(97)
Először is, meg kell vizsgálni a támogatás szükségességét.
(98)
A francia hatóságok szerint az intézkedéseket a Kulturális Minisztérium 1980-ban, egy olyan pillanatban hirdette meg, amikor egyes szakmai szereplők (a Hachette csoport, illetve a Messageries du livre) az exportközvetítői piacról való kivonulást fontolgatta. A francia hatóságok szerint a vitatott támogatási mechanizmus rendeltetése az volt, hogy a piaci szereplőket erőfeszítésre ösztönözze annak érdekében, hogy a nem francia nyelvű régiókban működő könyvkereskedők valamennyi francia könyvekre szóló megrendelésének eleget tudjanak tenni. E kötelezettségvállalás biztosította, hogy a francia nyelvű könyvek eljuthassanak minden könyvkereskedőhöz, beleértve a távoli országok apró kereskedéseit is, még akkor is, ha azoknak mindössze néhány, ráadásul esetleg különböző kiadóknál megjelent könyvre van szükségük.
(99)
A SIDE a maga részéről elsősorban az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatot követően benyújtott észrevételek útján jelezte, hogy az érintett támogatás nem volt szükséges. Ennélfogva még ha igaz is, hogy egyes szereplők 1980-ban felhagytak az exportközvetítői tevékenységgel, a SIDE emlékeztet arra, hogy saját szervezete pontosan ebben az időszakban lépett új szereplőként a piacra. A SIDE egyebekben tagadja, hogy a CELF tevékenysége kifejezetten a kis megrendelések feldolgozásához kötődik. Különösen a francia hatóságok által közölt számadatokat kérdőjelezi meg, és úgy véli, hogy a CELF-re és a SIDE-re vonatkozó adatok arányaikban, a két vállalkozás üzleti forgalma, a teljesített megrendelések száma, illetve a rendelési tételek mennyisége tekintetében valójában igen hasonlók. Általánosabb szinten a SIDE kifogásolja azt, ahogyan a francia hatóságok a „kis megrendelések” fogalmát meghatározzák. A SIDE szerint ez a fogalommeghatározás önkényes, mivel egy megrendelés feldolgozásának költsége nem az összegének, hanem a tételek számának függvénye.
(100)
A Bizottság úgy véli, hogy a támogatás szükségességének kérdésében nem kell végleges következtetést levonni, mivel a szükségesség és az arányosság feltétele együttesen teljesül, és a (121) preambulumbekezdésben megállapítást fog nyerni, hogy az arányosság feltételének teljesítését nem bizonyították.
(101)
Másodsorban, a Bizottság úgy véli, hogy az intézkedésnek az Európai Unión belüli kereskedelemre gyakorolt hatása és versenytorzító hatása igen csekély, figyelembe véve elsősorban az intézkedés által érintett összegeket, a francia könyvek más nyelvű könyvekkel való helyettesíthetőségének elenyésző mértékét, valamint a francia nyelvű könyvek nem francia nyelvű országokba irányuló exportja terén a Franciaországból, illetve a Belgiumból és Luxemburgból exportált könyvek volumene közötti nagymértékű eltérést.
(102)
Pontosabban, ami a francia nyelvű könyvexport piacát illeti, a Bizottság megjegyzi, hogy a CELF és a SIDE exportközvetítői tevékenységük keretében francia nyelvű könyvek nem francia nyelvű területeken történő terjesztésével foglalkoznak. A francia nyelvű országokban a nagy könyvkiadók leányvállalataikon vagy képviselőiken keresztül maguk látják el a helyi piacot. Az exportközvetítői tevékenység tehát elhanyagolható szerepet játszik ezeken a piacokon, amelyek ugyanakkor a francia nyelvű könyvek legfőbb felvevőpiacát jelentik.
(103)
A francia nyelvű könyvexport nemzeti piacán a SIDE-hez és a CELF-hez hasonló általános exportközvetítők, valamint kisebb mértékben szakosodott exportközvetítők is jelen vannak, amelyek marginálisan szintén foglalkoznak közvetlenül a végső felhasználók számára történő exporteladással, és ezek csekély konkurenciát jelentenek a két általános exportközvetítő, illetve azon könyvkereskedések számára, amelyek - többnyire alkalmi jelleggel - külföldi könyvesboltoktól vesznek fel rendeléseket, valamint az on-line könyvesboltok számára, amelyek tevékenysége az érintett intézkedés idején még meglehetősen korlátozott volt.
(104)
Az érintett piacon ezért a vitatott intézkedések a felperest érintették a legkedvezőtlenebbül. A francia hatóságok egyrészről megerősítik, hogy a „kis megrendelések programja” elvileg minden arra pályázatot benyújtó vállalkozás előtt nyitva állt, amennyiben az hajlandó volt elfogadni a támogatás odaítéléséhez kapcsolódó feltételeket. Jelzik, hogy a Kulturális Minisztérium 1991. évi elutasítását a SIDE felé azzal indokolta, hogy ő maga nem volt hajlandó teljesíteni az említett támogatás előfeltételeként meghatározott átláthatósági kötelezettséget. Más részről a SIDE jelezte, hogy a francia hatóságok azért utasították el, mert magánvállalkozásként, nem pedig kiadói szövetkezetként működött. A Kulturális Minisztérium ezen felül 1996-ban, a Bizottság 1993. május 18-i határozatának hatályon kívül helyezését követően, az eljárás mielőbbi lezárásának érdekében emlékeztette a SIDE-t, hogy a kis megrendelések támogatási rendszere korántsem a CELF részére fenntartott kiváltság. A Minisztérium 1996. szeptember 3-án kelt levél útján azt javasolta, egy megbeszélés keretében közösen vizsgálják meg, vajon a SIDE is alkalmas lenne-e - azonos átláthatósági feltételek mellett - ugyanazon feladatok ellátására, mint a CELF. Az 1996. szeptember 26-i megbeszélésen a SIDE vezetői tudatták a Kulturális Minisztériummal, hogy nem kívánnak olyan támogatási programból részesülni, amelynek a közösségi joggal való összeegyeztethetősége kétségesnek tűnhet fel a Bizottság előtt.
(105)
Mindazonáltal a fenti (101) és azt követő preambulumbekezdésekben szereplő tények a jelek szerint arra utalnak, hogy a szóban forgó intézkedés meglehetősen korlátozott mértékben befolyásolta az Európai Unión belüli kereskedelmi és versenyfeltételeket.
(106)
A Bizottságnak ugyanakkor az intézkedés arányosságának megállapítására harmadsorban össze kell vetnie a kapott támogatások összegét a CELF által a francia hatóságok szándékának elérése érdekében vállalt költségekkel.
(107)
E célból emlékeztetni kell a megrendelések feldolgozásának azon különböző szakaszaira, amelyekben az egyes felek egyetértenek:
a)
a könyvkereskedő megrendelő lapjának átvétele;
b)
a megrendelés egységesítése;
c)
a megrendelés rögzítése;
d)
a megrendelés továbbítása a kiadóhoz;
e)
a könyvek átvétele;
f)
minden egyes vevő számára egy fizikai hely - a „rekesz” - biztosítása, ahol az általa megrendelt könyveket tárolják;
g)
a csomagolás.
(108)
A francia hatóságok szerint a CELF-et bizonyos, a „kis megrendelések” teljesítéséből eredő költségek terhelték. A francia hatóságok úgy vélik, hogy az exportközvetítés piacán belül egyes megrendelések teljesítése a többletköltségek miatt már semmiképpen nem rentábilis. A francia hatóságok jelezték, hogy a „kis megrendelés” értékének meghatározásához az 500 francia frankos (76,22 EUR) értékküszöböt alkalmazták, és hogy ezt a tapasztalatok alapján állapították meg. A francia hatóságok hangsúlyozták, hogy egyes 500 FRF-nál kisebb összegű megrendelések nyereségesnek, míg más ennél magasabb összegű rendelések veszteségesnek is bizonyulhatnak. Döntésük célja az volt, hogy találjanak egy olyan, gazdaságilag elfogadható módszert, amely arra tudja ösztönözni a CELF-et, hogy kevéssé rentábilis voltuk ellenére teljesítse a kis megrendeléseket.
(109)
Amint azt a Bizottság az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatában is kimondta, a francia hatóságok - az összeegyeztethetőségi vizsgálat keretében - kötelesek meghatározni a CELF által viselt tényleges költségeket.
(110)
E tekintetben az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatában a Bizottság felszólította a francia hatóságokat, hogy a Törvényszék ítélete végkövetkeztetéseinek meghatározása és a támogatás arányosságára vonatkozó határozat meghozatala érdekében szolgáljanak bizonyos információkkal. A Bizottság konkrétan az alábbi tényelemek benyújtását kérte:
-
annak megfelelő indokolása, hogy miért nem állnak rendelkezésre a kis megrendelésekhez kötődő költségek adatai az egyes évekre lebontva, és az arra vonatkozó indokok megfelelő ismertetése, hogy miért elfogadható, hogy kizárólag az 1994. évi adatokat vonatkoztatják a későbbi összegre,
-
az 1994. évi kis megrendelések feldolgozása tényleges (és nem csupán becsült) költségeinek figyelembevétele (legalább egyes költségkategóriák esetében), majd megfelelő indokolás arra vonatkozóan, miért elfogadható, hogy e költségeket az alapján becsülik meg, hogy a CELF összességében mekkora költségeket viselt,
-
hiteles költségmegosztási kulcsok, amelyek lehetővé teszik, hogy a költségek egy részét hozzárendeljék a kis megrendelések feldolgozásához, és amelyek az érintett időszakban valamennyi költségkategóriára alkalmazhatók,
-
az elektronikusan továbbított megrendelések arányában az érintett évek során bekövetkező változására vonatkozó információk,
-
a kis megrendelésekből eredő, az indokolatlan szorzótényezők alkalmazása nélkül számított költségek,
-
számítások azon költségekről, amelyek - szorzótényezők alkalmazása nélkül, illetve a szorzótényezőknek kizárólag a nem távközlési eszköz útján leadott rendelések esetén történő alkalmazását feltételezve - a kis összegű megrendelések kezelése következtében a CELF-et terhelték,
-
a francia hatóságok álláspontja a Törvényszék számítását illetően, amely szerint az említett szorzótényezők hiányában a kis megrendelések feldolgozásához kötődő költségeket több mint 635 000 francia frankkal (96 805,13 EUR) alacsonyabb értékben kellett volna meghatározni, még akkor is, ha a hármas szorzótényezővel növelt költségektől eltérő költségkategóriákat nem veszik figyelembe. Emlékeztetni kell arra, hogy a Törvényszék számítása szerint ebből következően kimutatható lett volna, hogy a kis megrendelések feldolgozásához kapcsolódó tevékenységből származó nyereség meghaladta a 600 000 francia frankot (91 469,41 EUR-t),
-
a francia hatóságok álláspontja azt illetően, hogy a CELF-nek lehetősége volt méltányos nyereséget elkönyvelni.
(111)
A Bizottságnak - amint azt az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatában már jelezte - különösen a francia hatóságtól származó kiegészítő magyarázat és naprakész adatok hiányában nem áll módjában felhasználni a kis megrendelések programjához kapcsolódó támogatásfelhasználási elszámolást, amelyet a francia hatóságok 2003. január 17-én kelt levelükben az 1994. és 2001. év közötti időszakra vonatkozóan benyújtottak, valamint az 1998. március 5-i levélben foglalt, az analitikus könyvelés vizsgálatának lebonyolítására vonatkozó magyarázatokat.
(112)
A francia hatóságok azonban nem nyújtották be a Bizottság által az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatban kért részletes tényelemeket, és a támogatás arányosságának kérdésére vonatkozóan mindössze a 2002. szeptember 17-én, 2003. január 17-én és 2003. március 11-én egyszer már benyújtott információkat küldték meg ismét, amelyeket a Bizottságnak a Törvényszék 2008. április 15-i ítéletére tekintettel ebben a formában nem állt módjában felhasználni.
(113)
A Bizottság szolgálatai ezért 2009. október 8-án kelt levelük útján emlékeztették a francia hatóságokat az egyes említett szempontokkal kapcsolatos tényelemek továbbítására vonatkozó felhívásukra, jelezve egyúttal, hogy amennyiben a Bizottság tíz munkanapon belül nem kapja meg a kért információkat, annak az eljárási rendelet 13. cikke (1) bekezdésével összhangban a rendelkezésére álló információk alapján végleges határozatot kell hoznia, miután a 659/1999/EK rendelet 10. cikke (3) bekezdésének értelmében adott esetben információnyújtási rendelkezést adott ki.
(114)
2009. október 21-én kelt levelükben a francia hatóságok jelezték, hogy nem szolgálhatnak kiegészítő információkkal, és ismét megküldték 2009. június 9-én továbbított észrevételeiket.
(115)
2009. november 20-i határozatában (a továbbiakban: felszólítási határozat) ezért a Bizottság úgy határozott, felszólítja Franciaországot a kért információk benyújtására, mivel azok többszöri kérés ellenére sem érkeztek meg.
(116)
2009. december 2-án kelt levelükben a francia hatóságok jelezték, hogy nem szolgálhatnak kiegészítő információkkal a Bizottság számára, és hogy ismét megküldik 2009. június 9-én továbbított észrevételeiket.
(117)
Az eljárási rendelet 13. cikke kimondja, hogy „A lehetséges jogellenes támogatás vizsgálata (…) határozattal zárul. Amennyiben egy tagállam nem tartja be az információnyújtási rendelkezést, a Bizottság a határozatot a rendelkezésre álló információk alapján hozza meg.”
(118)
Amint az korábban már említésre került, a francia hatóságok nem nyújtották be a Bizottságnak az általa több ízben, utoljára a 2009. november 20-i felszólítási határozatban kért információkat.
(119)
A Bizottság ezért az eljárási rendelet 13. cikkének megfelelően a rendelkezésre álló információk alapján hoz határozatot, mindazonáltal emlékeztetve arra, hogy a francia hatóságok kötelesek bizonyítani a vizsgált támogatás belső piaccal való összeegyeztethetőségét, azaz e támogatás arányosságát.
(120)
A Törvényszék 2008. április 15-i ítélete és a Bizottság rendelkezésére álló információk fényében különösen megállapítható, hogy 1994. évi kis megrendelések feldolgozásának becsült költségei nem vonatkoztathatók a későbbi költségekre. Megállapítható továbbá, hogy nem alkalmazhatók indokolatlan költségmegosztási kulcsok és különösen az elektronikus úton továbbított megrendelések esetén nem használhatók fel azok az adatok, amelyekre vonatkozóan indokolatlan szorzótényezőket alkalmaztak. A Törvényszék ítéletében szereplő, a kis megrendelések feldolgozásához kötődő költségek számítására figyelemmel, és mivel a francia hatóságok nem nyújtották be a Bizottságnak az utóbbi által az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatban felvetett kétségek eloszlatására szolgáló információkat, a támogatás arányosságát tekintve nem állapítható meg a kis megrendelések feldolgozásához kapcsolódó tevékenység veszteséges jellege.
(121)
A Bizottság következésképpen úgy ítéli meg, nem bizonyított, hogy az 1994 és 2001 között nyújtott támogatások megfelelnek az arányosság elvének.
(122)
Ezek a támogatások ezért az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének d) pontja alapján nem összeegyeztethetők a belső piaccal.
b) A támogatások értékelése az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdése c) pontja tekintetében
(123)
Az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja (az EKSz. korábbi 87. cikke (3) bekezdésének c) pontja) szerint „A belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető […] az egyes gazdasági tevékenységek vagy gazdasági területek fejlődését előmozdító támogatás, amennyiben az ilyen támogatás nem befolyásolja hátrányosan a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes mértékben”.
(124)
A Törvényszék 2008. április 15-i ítéletével összhangban az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének d) pontjában (az EK-Szerződés korábbi 87. cikke (3) bekezdésének d) pontjában) foglalt eltérés nem alkalmazható a CELF-nek 1980 és 1993 között nyújtott támogatásokra. Meg kell tehát határozni, hogy alkalmazható-e az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontjában (az EK-Szerződés korábbi 87. cikke (3) bekezdésének c) pontjában) szereplő eltérés.
(125)
Ugyanígy kell tenni az 1994 és 2001 vége között folyósított támogatások esetében is, amelyekre vonatkozóan a Bizottság a fenti (122) preambulumbekezdésben megállapította, hogy az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének d) pontjában (az EK-Szerződés korábbi 87. cikke (3) bekezdésének d) pontjában) foglalt eltérés nem alkalmazható.
(126)
Annak meghatározása érdekében, hogy az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja (az EKSz. korábbi 87. cikke (3) bekezdésének c) pontja) lehet-e az összeegyeztethetőség jogalapja, a Bizottságnak meg kell vizsgálnia, hogy a szóban forgó támogatások közös érdeket szolgálnak-e, és hogy a közös érdekkel ellentétes mértékben befolyásolják-e a kereskedelmet.
(127)
A Bizottság véleménye szerint a támogatások, a fenti meghatározás szerint valóban közös érdeket szolgálnak. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az EK-Szerződés korábbi 87. cikke (3) bekezdésének d) pontjában (az EUMSZ jelenlegi 107. cikke (3) bekezdésének d) pontjában) foglalt eltérésnek az Európai Unióról szóló szerződésbe történő beemelése megerősítette a korábbi 92. cikk (3) bekezdésének c) pontja alapján az Európai Unióról szóló szerződés hatálybalépését megelőzően alkalmazott bizottsági politikát. A Bizottság korábban e cikk alapján engedélyezte a kulturális célú támogatásokat. Ezt a gyakorlatot az Európai Unió Bírósága is megerősítette, például a Törvényszék már említett, 1995. szeptember 18-i ítéletében, amelyben a Törvényszék megállapította, hogy a Bizottság - az EKSz. korábbi 92. cikke (3) bekezdésének c) pontja alapján - kellő megalapozottsággal hozott kedvező határozatot az állam megbízásából a CELF által működtetett három támogatási rendszerről (a légi árufuvarozás támogatása, „Page à Page” program és „Plus” program).
(128)
Ezzel szemben a Bizottság úgy véli, nem bizonyított, hogy a támogatás arányos volt a kívánt céllal.
(129)
A Bizottság az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatában, majd későbbi felszólítási határozatában felszólította a francia hatóságokat, hogy az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontjával összefüggésben nyújtsák be a támogatások arányosságára vonatkozó észrevételeiket.
(130)
Amint az korábban már megjegyzésre került, a francia hatóságok nem nyújtották be a Bizottságnak azokat az információkat, amelyek alapján megállapítható lett volna az 1980 óta nyújtott támogatások arányossága, és amelyeket a Bizottság utoljára 2009. november 20-i felszólítási határozatában kért tőlük.
(131)
Az eljárási rendelet 13. cikkének megfelelően a Bizottság ezért a rendelkezésre álló információk alapján hoz határozatot, mindazonáltal emlékeztetve arra, hogy a francia hatóságok kötelesek bizonyítani a vizsgált támogatás belső piaccal való összeegyeztethetőségét, azaz e támogatás arányosságát.
(132)
A támogatásnak az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdése d) pontjának tekintetében vett arányosságát illetően korábban ismertetett érvelés értelemszerűen ebben az esetben is érvényes.
(133)
A Bizottság következésképpen úgy ítéli meg, nem bizonyított, hogy a kifizetett támogatások megfelelnek az arányosság elvének.
(134)
Összegezve a Bizottság úgy gondolja, hogy a szóban forgó intézkedés az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja alapján nem összeegyeztethető a belső piaccal.
C. Az intézkedés értékelése az EUMSZ 106. Cikke (2) bekezdésének tekintetében
(135)
A francia hatóságok többször is hangsúlyozták, hogy a CELF közfeladat ellátására kapott megbízatást, és hogy a vitatott intézkedéseket az EUMSZ 106. cikke (2) bekezdése (az EKSz. korábbi 86. cikke (2) bekezdése) rendelkezéseinek fényében kell értékelni.
(136)
Ez a cikk a következőképpen rendelkezik: „Az általános gazdasági érdekű szolgáltatások működtetésével megbízott vagy a jövedelemtermelő monopólium jellegű vállalkozások olyan mértékben tartoznak a Szerződések szabályai, különösen a versenyszabályok hatálya alá, amennyiben ezek alkalmazása sem jogilag, sem ténylegesen nem akadályozza a rájuk bízott sajátos feladatok végrehajtását. A kereskedelem fejlődését ez nem befolyásolhatja olyan mértékben, amely ellentétes az Unió érdekeivel”.
(137)
Ebben esetben először is meg kell vizsgálni, beszélhetünk-e általános gazdasági érdekű szolgáltatásról. A Bíróság ítélkezési gyakorlatából következően azon ágazatok kivételével, amelyekre vonatkozóan már létezik európai uniós szabályozás, a tagállamok a feltehetően általános gazdasági érdekű szolgáltatások minősítésekor jelentős mérlegelési jogkörrel rendelkeznek. Ennélfogva a Bizottság feladata annak felügyelete, hogy e mérlegelési jogkör gyakorlása során, az általános gazdasági érdekű szolgáltatások meghatározását illetően ne kövessenek el nyilvánvaló hibát.
(138)
A vizsgált esetben a francia hatóságok többször is felhívták a figyelmet arra, hogy a CELF kulturális célú közfeladat ellátására kapott megbízatást, amelynek tartalma a külföldi könyvkereskedőktől francia nyelvű könyvekre szóló valamennyi megrendelés ellátása, függetlenül azok nagyságától és jellegétől. A Bizottság véleménye szerint ez a megbízatás valóban általános gazdasági érdekű szolgáltatásnak tekinthető.
(139)
Másodszor meg kell vizsgálni, hogy a CELF valóban megbízatást kapott-e ezen általános gazdasági érdekű szolgáltatás ellátására. Az Európai Unió ítélkezési gyakorlatával összhangban az államnak egy vagy több hivatalos jogi aktus útján kell megbízást adnia az érintett vállalatoknak az adott szolgáltatás elvégzésére, amelynek formáját az egyes tagállamok maguk határozhatják meg.
(140)
A vizsgált esetben a francia hatóságok több olyan, a CELF és a Kulturális Minisztérium között létrejött szerződést mutattak be, amelyek szerintük igazolják, hogy a CELF tényleges megbízatást kapott a szóban forgó általános gazdasági érdekű szolgáltatás elvégzésére. A francia hatóságok szerint a Könyv- és Olvasásügyi Igazgatóság 2001-ig évről évre szerződést kötött a CELF-fel.
(141)
A francia hatóságok azonban a bizottsági kérések, többek között a felszólítási határozatban foglalt felhívás ellenére nem nyújtották be az egyes érintett évekre vonatkozó közszolgáltatási szerződések másolatát.
(142)
Emellett a Bizottság birtokában lévő szerződések nem határozzák meg a közszolgáltatási kötelezettség pontos jellegét (továbbá azt az összeget sem tüntetik fel bennük, amelyen felül a megrendelések „kis megrendelésnek” tekinthetők). Ennek eredményeképpen még ezekre az évekre vonatkozóan sem létezik olyan jogi aktus, amely kellő pontossággal megnevezné a CELF-re háruló közszolgáltatási kötelezettségeket.
(143)
Következésképpen a Bizottság úgy véli, nem bizonyították, hogy a CELF csakugyan minden vizsgált évben hivatalos határozat útján kapott volna megbízást a kérdéses közszolgáltatási tevékenység végzésére.
(144)
Végül - és tekintve, hogy a szükségességi feltétel meghatározása nem szükséges, mivel a feltételek együttesen teljesülnek - a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az arányosság feltétele sem teljesül.
(145)
A Bizottság rendelkezésére álló szerződések nem szolgálnak magyarázattal a támogatás összegének kiszámítási módjára vonatkozóan. Más részről a CELF számára a támogatásfelhasználási elszámolás benyújtására vonatkozóan előírt kötelezettség mellett nem határozták meg pontosan a kiszámítás, illetve a közszolgáltatási tevékenység költségeinek ellenőrzése alapjául szolgáló paramétereket, amelyek lehetővé tennék annak tisztázását, hogy nem történt-e túlkompenzáció. Továbbá noha a szerződések előírják, hogy amennyiben a támogatás egy részét nem használják fel, évente jelentést kell készíteni, a továbbiakban nem pontosítják e mechanizmus működését, amelyet a jelek szerint a gyakorlatban nem alkalmaztak. Végül általánosságban - amint az az arányossági kritériumnak az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének tekintetében történt vizsgálata keretében is említésre került - a francia hatóságok nem szolgáltak olyan adatokkal, amelyek a Törvényszék ítéletének különböző pontjait figyelembe véve igazolják a támogatások arányosságát.
(146)
Hasonlóképpen nem nyújtották be a Bizottságnak azokat az információkat, amelyek alapján megállapítható lett volna a támogatás arányossága az EUMSZ 106. cikke (2) bekezdésének tekintetében, és amelyeket a Bizottság utoljára 2009. november 20-i felszólítási határozatában kért tőlük.
(147)
Az eljárási rendelet 13. cikkének megfelelően a Bizottság ezért a rendelkezésre álló információk alapján hoz határozatot, mindazonáltal emlékeztetve arra, hogy a francia hatóságok kötelesek bizonyítani a vizsgált támogatás belső piaccal való összeegyeztethetőségét, azaz e támogatás arányosságát.
(148)
A támogatás arányosságának az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdése d) pontjának tekintetében történt vizsgálata keretében is említett okok miatt a Bizottság következésképpen úgy véli, nem bizonyított, hogy a nyújtott támogatások megfelelnek az arányosság elvének.
(149)
A Bizottság ezért úgy ítéli meg, hogy az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése alkalmazásnak feltételei nem teljesülnek.
(150)
Összegezve a Bizottság úgy véli, hogy a „kis megrendelések” programja nevű támogatási mechanizmus, amelyet Franciaország 1980 és 2001 vége között a CELF javára hajtott végre, a belső piaccal összeegyeztethetetlen támogatásnak minősül.
5. JOGVESZTŐ HATÁRIDŐ, RENDKÍVÜLI KÖRÜLMÉNY, JOGOS ELVÁRÁS, A JOGBIZTONSÁG ELVE, AZ ARÁNYOSSÁG ELVE
(151)
Jogellenes és a belső piaccal összeegyeztethetetlen állami támogatás gyanúja esetén a Bizottságnak elvben fel kell szólítania az érintett tagállamot, hogy hozza meg a szükséges intézkedéseket a támogatásnak a kedvezményezettől történő visszavételére. A 659/1999/EK rendelet 14. cikke kimondja, hogy „amennyiben a jogellenes támogatások esetén elutasító határozat születik, a Bizottság dönt arról, hogy az érintett tagállam hozza meg a szükséges intézkedéseket a támogatásnak a kedvezményezettől történő visszavételére.”
(152)
Mindazonáltal a Bizottságnak figyelembe kell vennie az alábbi tényeket.
(153)
Először is a 659/1999/EK rendelet 15. cikke kimondja, hogy a Bizottság támogatás-visszatéríttetésre vonatkozó hatásköre tízéves jogvesztő határidőn belül érvényesíthető. A jogvesztő határidő azon a napon kezdődik, amikor a jogellenes támogatást a kedvezményezettnek nyújtják, és a Bizottság vagy a Bizottság kérésére eljáró tagállam jogellenes támogatással kapcsolatos intézkedései megszakítják a jogvesztő határidőt.
(154)
Amint azt a Bizottság az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatában már kifejtette, mivel e tekintetben az érdekelt felektől nem kapott egyedi észrevételeket, úgy ítéli meg, hogy az előző preambulumbekezdésben említett szabály a vizsgált esetben alkalmazható. A Bíróság a Transalpine ügyben hozott 2006. október 5-i ítéletében (21) megállapította, hogy amennyiben a 659/1999/EK rendelet eljárási jellegű szabályokat tartalmaz, akkor azok a 659/1999/EK rendelet hatálybalépésétől, azaz 1999. április 16-ától kezdődően az állami támogatásokkal kapcsolatban a Bizottság előtt folyamatban lévő valamennyi közigazgatási eljárásra vonatkoznak. Ez az ügy pedig az 1996. június 30-a óta zajló hivatalos vizsgálati eljárás keretébe illeszkedik.
(155)
A vizsgált esetben, mivel a támogatást 1980 óta folyósították és a Bizottság 1992-ben kért tájékoztatást a francia hatóságoktól, úgy tűnik, hogy az 1980-ban és 1981-ben a CELF-nek nyújtott támogatások a jogvesztő határidőt figyelembe véve nem téríttethetők vissza.
(156)
Másodsorban a Bizottság nem követeli meg a támogatás visszatérítését, amennyiben az ellentétes az uniós jog valamelyik általános elvével. Az Európai Unió ítélkezési gyakorlata szerint a Bizottságnak kötelessége figyelembe venni azokat a rendkívüli körülményeket, amelyek indokolják, hogy lemondjon a jogellenesen nyújtott támogatások visszatéríttetéséről, amennyiben ez a visszatéríttetés ellentétes az uniós jog valamelyik általános elvével.
(157)
A Bizottság az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatában ilyen körülmények között kérte fel a francia hatóságokat, a támogatás kedvezményezettjeit, valamint minden más érdekelt felet, hogy nyújtsák be észrevételeiket a jogos elvárás elve, a jogbiztonság elve, vagy bármely más olyan elv megfelelő alkalmazásáról, amely jogalapot adhat a Bizottságnak arra, hogy ne rendelje el a támogatás visszafizettetését.
(158)
A Bizottság megjegyzi, hogy a francia hatóságok észrevételeikben úgy vélekedtek, hogy rendkívüli körülmények állnak fenn, amelyek lehetővé teszik a támogatás-visszatérítési kötelezettség korlátozását. Ezzel szemben a SIDE véleménye szerint nem léteznek ilyen rendkívüli körülmények.
(159)
E tekintetben a Bizottság emlékeztet arra, hogy az említett CELF-ügyben a kérdést előzetes döntéshozatal céljából előterjesztő bíróság által a Bírósághoz intézett kérdés lényegében arra irányult, hogy a támogatást a belső piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánító három egymást követő bizottsági határozat elfogadása, amelyeket később a közösségi Bíróság megsemmisített, önmagában olyan rendkívüli körülménynek minősülhet-e, amely indokolja a kedvezményezett támogatás-visszatérítési kötelezettségének korlátozását.
(160)
2010. március 11-i ítéletében a Bíróság először is 2008. február 12-i ítéletére hivatkozott, amelynek 65. és azt követő pontjaiban jelezte, hogy a Bizottság engedélyező határozatának megsemmisítését követően nem kizárt, hogy a jogellenes támogatásból részesülő kedvezményezett olyan rendkívüli körülményekre hivatkozzon, amelyek megalapozhatták az e támogatás szabályszerűségébe vetett bizalmát, és hogy ebből következően megtagadja annak visszafizetését (22).
(161)
A Bizottság ugyanakkor arra is felhívta a figyelmet, hogy a támogatás kedvezményezettje nem alapíthat jogos bizalmat a Bizottság engedélyező határozatára, egyrészről akkor, ha ezt a határozatot a jogorvoslatra nyitva álló határidő alatt megtámadták, majd azt az Európai Unió Bírósága megsemmisítette, másrészről addig, ameddig az ilyen határozattal szembeni jogorvoslatra nyitva álló határidő le nem telik, illetve fellebbezés esetén addig, ameddig az Európai Unió Bírósága arról végleges határozatot nem hoz (23).
(162)
A vizsgált esetben a Bíróság 2010. március 11-i ítéletében kimondta, hogy a harmadik engedélyező bizottsági határozatnak a Törvényszék által 2008. április 15-én hozott ítélettel történő megsemmisítése önmagában nem keletkeztethet jogos bizalmat, és nem minősülhet rendkívüli körülménynek (24).
(163)
A Bíróság hozzátette, hogy a három megsemmisítés nem túl gyakori sorozata kifejezheti mindenekelőtt az ügy bonyolultságát, és - ahelyett, hogy jogos bizalmat keletkeztetne - inkább kétségeket ébreszthet a kedvezményezettben a vitatott támogatás összeegyeztethetőségét illetően. A Bíróság elismeri, hogy meglehetősen ritka az a helyzet, amikor három egymást követő kereset eredménye három megsemmisítés, ám úgy véli, hogy az ilyen körülmények mindazonáltal illeszkednek az igazságszolgáltatási rendszer normális működésébe, amely biztosítja azon jogalanyoknak a lehetőséget, akik úgy vélik, hogy egy támogatás jogellenességének következményei sújtják őket, hogy megtámadják az ezen helyzet alapjának tekintett, egymást követő határozatokat.
(164)
A Bizottság továbbá a vizsgált esetben úgy ítélte meg, hogy rendkívüli körülmény fennállta nem fogadható el a jogbiztonság elve szempontjából (25). Valójában, ameddig a Bizottság nem hoz megerősítő határozatot, illetve ameddig az ilyen határozattal szembeni jogorvoslatra nyitva álló határidő le nem telik, a kedvezményezett nem lehet biztos a tervezett támogatás jogszerűségében, ily módon nem hivatkozhat sem a jogos bizalom, sem a jogbiztonság elvére.
(165)
Mindemellett, amint azt a Bíróság 2010. március 11-i ítéletében jelezte (26), rendkívüli körülmény fennállta nem fogadható el az arányosság elve szempontjából sem. Ugyanis a jogellenes támogatás visszatéríttetés útján történő megszüntetése a támogatás jogellenessége megállapításának logikus következménye, ily módon ezen támogatásnak a korábbi helyzet visszaállítása érdekében történő visszatéríttetése főszabály szerint nem tekinthető a szerződés állami támogatásokra vonatkozó rendelkezéseinek célkitűzéseihez képest aránytalan intézkedésnek.
(166)
A Bíróság következésképpen megállapította, hogy három egymást követő, valamely támogatást összeegyeztethetőnek nyilvánító európai bizottsági határozat elfogadása, amelyeket a közösségi bíróság ezt követően megsemmisített, önmagában nem minősülhet olyan rendkívüli körülménynek, amely korlátozhatná a kedvezményezettnek e jogellenes és összeegyeztethetetlen támogatás visszatérítésére vonatkozó kötelezettségét.
(167)
A fentiekre figyelemmel és olyan további tények hiányában, amelyek rendkívüli körülménynek minősülhetnének, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a vizsgált esetben nem áll fenn olyan rendkívüli körülmény, amely korlátozhatná a CELF-nek a szóban forgó támogatás visszatérítésére vonatkozó kötelezettségét (kivéve a fentiek értelmében az 1980-ban és 1981-ben folyósított összegeket).
6. VISSZAFIZETTETÉS
(168)
A 659/1999/EK rendelet 14. cikke értelmében a francia hatóságoknak tehát vissza kell fizettetniük a CELF-fel a „kis megrendelések” program címén 1982 és 2001 között részére folyósított támogatások összegét.
(169)
A táblázat adatai alapján (27) a CELF által visszafizetendő, 1982 és 2001 között nyújtott támogatás teljes összege 4 631 401 EUR, amelyre kamatot kell felszámítani.
(170)
A 659/1999/EK rendelet 14. cikke (2) bekezdése értelmében a visszatérítésre kerülő támogatásnak magában kell foglalnia a kamatot, amely attól a naptól esedékes, amikor a jogellenes támogatást a kedvezményezett rendelkezésére bocsátották, addig a napig, amíg visszafizetésre nem került.
(171)
A Bíróság 2000. október 12-i, Magefesa-ügyben hozott ítéletéből (28) ugyanakkor az következik, hogy amennyiben egy vállalat ellen csődeljárás indul és a nemzeti jogszabályok ezt lehetővé teszik, azokat a kamatokat, amelyek a vállalati csődnyilatkozatot megelőzően jogellenesen nyújtott támogatások összege után e nyilatkozatot követően esedékesek, nem kell kifizetni.
(172)
E tekintetben meg kell jegyezni, hogy 2010. január 27-én benyújtott megjegyzésükben a francia hatóságok tájékoztatták a Bizottságot a CELF jelenlegi helyzetéről.
(173)
A CELF pénzügyi helyzetét figyelembe véve a vállalatot 2009. február 25-én védintézkedési eljárás alá helyezték, és felszámolót neveztek ki.
(174)
Az állami támogatásokkal kapcsolatos per esetére a francia állam az alábbi követeléseket tette: 11 885 785,02 EUR (kamatfizetés címén, az Államtanács 2008. december 19-i említett ítéletével összhangban) és 4 814 339,9 EUR (az 1980 és 2001 között kapott támogatások tényleges tőkeösszegének visszatérítése címén).
(175)
A francia hatóságok jelezték, hogy a követelések állapotából következően 21 254 232,29 EUR teljes összegű tartozás esetében a vitatott követelések összege 17 045 039,50 EUR.
(176)
Megállapítva, hogy a visszafizetés nyilvánvalóan lehetetlen, a felszámoló kezdeményezte a védintézkedési eljárás csődeljárássá történő átváltását, különösen az állami követelések tekintetében.
(177)
A Párizsi Kereskedelmi Bíróság 2009. szeptember 9-i határozatában, miután megállapította a tevékenység folytatására irányuló terv lehetőségét kizáró tartozások fennállását, elrendelte a CELF bírósági felszámolását, és felszámolót nevezett ki. A Bíróság két évben határozta meg azt az időt, amikorra a bírósági felszámolás lezárását meg kell vizsgálni. A francia hatóságok jelezték, hogy a folyamatban lévő és/vagy várható eljárások ugyanakkor indokolhatják a bírósági felszámolás lezárásának későbbi időpontját.
(178)
A francia hatóságok felhívták a figyelmet arra, hogy a CELF valamennyi alkalmazottját elbocsátották, és hogy a felszámolást végző egység 2009. december 31-én megszűnt. A fennmaradó tevékenység kizárólag az ügyfelek esedékes tartozásainak behajtására irányul.
(179)
A francia hatóságok 2010. március 9-én kelt e-mail üzenetükben tudatták, hogy a CELF-fel szembeni felszámolási eljárás a vállalati felszámolási eljárás szokásos előírásainak megfelelően történt.
(180)
A francia hatóságok által a Bizottsághoz eljuttatott információk szerint a CELF immár semmilyen gazdasági tevékenységet nem folytat.
(181)
Következésképpen, tekintettel a CELF ellen zajló felszámolási eljárásra, a francia hatóságoknak az összeegyeztethetetlen támogatás visszafizettetésére irányuló kötelezettségükkel összefüggésben különösen biztosítaniuk kell, hogy tiszteletben tartsák a kedvezményezett vállalkozás felszámolása esetén alkalmazandó ítélkezési gyakorlatot (29). Ebből különösen az következik, hogy a CELF eszközeit piaci áron értékesítik, hogy az állam a jogellenes és összeegyeztethetetlen támogatások visszatéríttetéséből eredő követeléseit a felszámolás alatt álló vállalkozás tartozásaként számolja el, valamint hogy az eljárás valamennyi szakaszában, illetve a felszámolás idején hitelezői jogait teljeskörűen érvényesíti.
(182)
Ami a kamatszámítást illeti, meg kell jegyezni, hogy a francia jogban a Kereskedelmi Törvénykönyv L 622-28. cikke úgy rendelkezik, hogy „a [védintézkedési eljárás] megindításáról szóló határozattal megszűnik a törvényes és szerződéses kamatok, valamint valamennyi késedelmi kamat és növekmény esedékessége”.
(183)
Következésképpen ebben az ügyben a CELF részére folyósított összegeket attól a naptól, amikor azokat rendelkezésre bocsátották, 2009. február 25-ig, azaz a Párizsi Kereskedelmi Bíróság azon ítéletének napjáig terheli kamat, amelyben a 2009. szeptember 9-i ítélettel később csődeljárássá alakított védintézkedési eljárás megindításáról határozott.
7. KÖVETKEZTETÉS
(184)
A Bizottság megállapítja, hogy Franciaország az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdésének rendelkezéseit megszegve jogellenesen nyújtott támogatást a CELF részére.
(185)
Ez a támogatás összeegyeztethetetlen a belső piaccal, és azt a francia hatóságoknak vissza kell fizettetniük (kivéve az 1980-ban és 1981-ben folyósított összegeket, amelyekre vonatkozóan a követelések elévültek).
(186)
A francia hatóságok 4 631 401 EUR összeget kötelesek visszafizettetni a CELF-fel, az 1982 óta évente nyújtott valamennyi támogatásra számított kamatokkal növelve. A visszafizettetendő összeget attól a naptól terheli kamat, amikor azt a kedvezményezett rendelkezésére bocsátották, 2009. február 25-ig, azaz a Párizsi Kereskedelmi Bíróság védintézkedési eljárást megindító ítéletének napjáig,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
A Franciaország által a Coopérative d’exportation du livre français (CELF) részére az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikke (3) bekezdésének rendelkezéseit megszegve jogellenesen odaítélt állami támogatás összeegyeztethetetlen a belső piaccal.
2. cikk
(1) Franciaország köteles visszafizettetni a CELF részére az 1. cikkben említett, támogatás címén 1982 és 2001 között folyósított 4 631 401 EUR összeget.
(2) A visszafizettetendő összeget attól a naptól, amikor azt a kedvezményezett rendelkezésére bocsátották, 2009. február 25-ig, azaz a Párizsi Kereskedelmi Bíróság védintézkedési eljárást megindító ítéletének napjáig terheli kamat.
(3) A kamatokat a 794/2004/EK rendelet V. fejezetével összhangban, kamatos kamattal kell kiszámítani.
3. cikk
(1) A 2. cikkben említett támogatás visszafizettetésnek haladéktalanul és hatékonyan kell megtörténnie.
(2) Franciaországnak biztosítania kell, hogy e határozatot az arról való értesítéstől számított négy hónapon belül végrehajtsák.
4. cikk
(1) Az e határozatról való értesítéstől számított két hónapon belül Franciaország az alábbi információkat rendelkezésre bocsátja:
a)
a kedvezményezettel visszafizettetendő teljes összeg (tőke és kamatok);
b)
az e határozatnak való megfelelés érdekében meghozott és tervezett intézkedések részletes bemutatása;
c)
az azt igazoló dokumentumok, hogy a kedvezményezettet felszólították a támogatás visszafizetésére.
(2) Franciaország, amíg a 2. cikkben említett támogatás visszafizetése be nem fejeződött, folyamatosan tájékoztatja a Bizottságot az e határozat végrehajtása érdekében hozott nemzeti intézkedésekről. Franciaország a Bizottság egyszerű kérésére azonnal benyújtja annak az információkat azokra a tervezett és már elfogadott intézkedésekre vonatkozóan, amelyek az e határozatnak való megfeleléséhez szükségesek. Részletes információkkal szolgál továbbá a kedvezményezettel már visszafizettetett támogatási összegekre és visszafizettetési kamatokra vonatkozóan.
5. cikk
E határozat címzettje Franciaország.
Kelt Brüsszelben, 2010. december 14-én.