KOMMISSIONENS AFGØRELSE
af 11. januar 2012
om statsstøtte C 21/10 (ex E 1/10) - Finland som følge af den manglende accept af passende foranstaltninger i forhold til fiskeriforsikringsordningen efter vedtagelsen af Kommissionens reviderede retningslinjer for gennemgangen af statsstøtte til fiskeri- og akvakultursektoren
(meddelt under nummer K(2011) 10065)
(Kun den finske og den svenske udgave er autentiske)
(EØS-relevant tekst)
(2012/287/EU)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 108, stk. 1 og 2,
efter at have opfordret de interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger (1) i overensstemmelse med disse artikler, og
ud fra følgende betragtninger:
1. PROCEDURE
(1)
I 2004 vedtog Kommissionen reviderede retningslinjer for gennemgangen af statsstøtte til fiskeri- og akvakultursektoren (herefter benævnt »retningslinjerne«) (2). I overensstemmelse med punkt 5.2 i disse retningslinjer anmodede Kommissionen medlemsstaterne, deriblandt Finland, i brev af 21. oktober 2004 om at ændre de eksisterende støtteordninger for at bringe dem i overensstemmelse med de nye retningslinjer senest den 1. januar 2005 samt skriftligt at bekræfte, at de accepterer forslagene til passende foranstaltninger senest den 15. november 2004 (3).
(2)
Ved breve af 15. november 2004, 20. januar 2005 og 14. juni 2005 erklærede Finland, at man ikke var enig i, at fiskeriforsikringsordningen skulle ændres for at blive bragt i overensstemmelse med de nye retningslinjer. Ordningen var anmeldt til Kommissionen ved brev af 27. april 1995 på grundlag af artikel 144, litra a), i traktaten om Republikken Finlands tiltrædelse af Den Europæiske Union og blev efterfølgende betragtet som eksisterende støtte, jf. EF-traktatens artikel 88, stk. 1 (nu artikel 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, herefter benævnt »TEUF«).
(3)
Den 11. oktober 2005 blev der holdt et møde mellem Kommissionen og Finland. Finland fremsendte yderligere oplysninger ved brev af 24. november 2005.
(4)
Retningslinjerne blev revideret igen i 2008 (4), og Kommissionen anmodede også medlemsstaterne ved brev af 15. april 2008 om senest den 1. september 2008 at ændre de eksisterende ordninger (5).
(5)
Finland svarede ved brev af 30. maj 2008, at man stadig var rede til at ændre fiskeriforsikringsordningen som foreslået i 2005, men ikke i det omfang, som de passende foranstaltninger krævede. Der blev holdt et nyt møde mellem Kommissionen og Finland den 6. marts 2009.
(6)
Den 1. oktober 2009 sendte Kommissionen en sidste anmodning om oplysninger, hvoraf det fremgik, at Kommissionen ville være nødsaget til at følge proceduren i artikel 19, stk. 2, og artikel 4, stk. 4, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 (6) og indlede den formelle undersøgelsesprocedure, der er fastsat i artikel 108, stk. 2, i TEUF, hvis Finland ikke accepterede de foreslåede passende foranstaltninger. Finland svarede ved brev af 18. november 2009.
(7)
Kommissionen besluttede at indlede proceduren, fordi Finland ikke har accepteret hele forslaget til ændring af ordningen. Beslutningen blev meddelt ved brev af 15. september 2010, der blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (7).
(8)
Finland svarede ved brev af 15. november 2010. Efter offentliggørelsen af beslutningen i Den Europæiske Unions Tidende modtog Kommissionen desuden kommentarer fra tre interesserede parter: to breve fra to sammenslutninger af finske erhvervsfiskere Suomen Ammatikalastajalitto SAKL ry (brev af 8.11.2011) og Kalatalouden Keskusliitto (brev af 16.11.2010) samt et brev fra de seks fiskeriforsikringssammenslutninger i Finland (brev af 16.11.2010). Kopier af disse breve blev sendt til de finske myndigheder den 6. december 2010. Repræsentanter for disse sammenslutninger mødtes med Kommissionen den 13. januar 2011 og forelagde supplerende dokumentation.
(9)
Da Kommissionen havde brug for yderligere afklaring af oplysningerne i brevet af 15. november 2010, blev der holdt et møde med de finske myndigheder i Kommissionens lokaler den 4. april 2011. De finske myndigheder sendte også yderligere oplysninger i meddelelser af 13. april og 13. maj 2011.
(10)
Eftersom Finland havde informeret om, at man var rede til at ændre ordningen på en sådan måde, at den ville blive forenelig med det indre marked, anmodede Kommissionen ved brev af 6. juli 2011 Finland om at give sit officielle tilsagn til at ændre den lovgivning, der udgør retsgrundlaget for ordningen. Finland sendte et positivt svar i brev af 19. september 2011.
2. BESKRIVELSE AF STØTTEN
(11)
Støtteordningens grundlag er lov nr. 331 af 23. juli 1958, som senest blev ændret ved lov nr. 1236 af 29. januar 1999 (8). Finland informerede Kommissionen om ordningen lige efter tiltrædelsen til Det Europæiske Fællesskab på grundlag af artikel 144, litra a), i traktaten om Republikken Finlands tiltrædelse af Den Europæiske Union. Efterfølgende er støtteordningen blevet betragtet som eksisterende, jf. EF-traktatens artikel 88 (nu artikel 108, stk. 1, i TEUF).
(12)
Støttemodtagerne under denne forsikringsordning er fiskerivirksomheder, som til stadighed udøver fiskeri i Finland. Forsikringen ydes af seks fiskeriforsikrings-sammenslutninger, der dækker hele Finland. Hver sammenslutning dækker et bestemt geografisk område.
(13)
Ifølge artikel 7 i loven udbetales der en årlig statsstøtte til hver enkelt sammenslutning, som udgør en andel af de skadeserstatninger, som sammenslutningen har udbetalt i overensstemmelse med forsikringskontrakter, der er omfattet af loven. Ifølge artikel 2 kan der udbetales skadeserstatning i forbindelse med følgende skader:
-
skader på net, lakseliner, langliner og dertil fastgjorte ankre, reb og andet udstyr i forbindelse hermed
-
skader på fiskerfartøjer, der er registreret i Finland
-
skader på køretøjer til transport og indhaling, som anvendes ved vinterfiskeri på is, fiskehytter og drivvod eller trawl.
(14)
I loven beskrives endvidere de betingelser, der skal opfyldes, for at en anmodning om skadeserstatning kan tages i betragtning. Følgende betingelser er særligt relevante for Kommissionens vurdering: de forsikrede genstande skal være af en tilstrækkelig god kvalitet og fuldt funktionsdygtige, redskaberne skal være forsikret til fuld værdi; skaden skal være påvist på pålidelig vis.
(15)
Finland forklarede i brev af 15. november 2004, hvordan støtteordningen fungerer i forhold til de skader, som fiskerivirksomhederne lider. Der er for det første fastsat en selvrisiko i forbindelse med den skadeserstatning, der kan ansøges om, svarende til 25 % i tilfælde, hvor skadeserstatningen ikke overstiger 504,56 EUR eller maksimalt 5 % i tilfælde, hvor skadeserstatningen overstiger dette beløb. Efter at selvrisikoen er trukket fra, får man den erstatning, som fiskeriforsikringssammenslutningen udbetaler til virksomheden. Den del, som staten refunderer til fiskeriforsikringssammenslutningen, svarer derefter til 40 % af den udbetalte erstatning, når den ikke overstiger 504,56 EUR, og 90 %, når beløbet er over 504,56 EUR.
(16)
I brev af 24. november 2005 foreslog Finland efterfølgende, at ordningen blev ændret, så statsstøtten kun skulle udbetales i forbindelse med skader, som skyldes de særlige forhold, der findes i Finland, herunder at skaden er sket nord for den 59. breddegrad.
(17)
I brev af 15. november 2004 beskrev Finland de forhold, som man anser for særlige for fiskeriet i Finland. Forholdene skyldes klimaforholdene med bl.a. isdannelse, som kan forårsage skader på både fartøjer og fiskeredskaber, samt de meget lave temperaturer, som kan påvirke fartøjets motor. Disse særlige forhold forværres yderligere af faktorer som Finlands havtopografi med lavt vand og en ujævn havbund i en skærgård med mange øer. Under disse forhold er der en ganske stor risiko for at forlise i forbindelse med storme og strømme under vejrforhold med is og frost. Der er desuden en stor sælbestand, som ødelægger udstyret og derved forårsager betydelige tab for fiskeindustrien. Skarver forårsager også sommetider skader på udstyret (hildingsgarn).
(18)
I årene 2004-2009 var antallet af hændelser, som førte til udbetaling af erstatning, den samlede årlige erstatning udbetalt af fiskeriforsikringssammenslutningerne samt den del, der blev refunderet af staten, følgende:
År
Dækkede virksomheder
Antal hændelser
Udbetalt erstatning (EUR)
Refunderet af staten (EUR)
2009
472
470
1 296 961
1 026 132
2008
486
459
1 256 200
980 065
2007
503
530
1 564 340
1 197 217
2006
519
496
1 234 761
920 167
2005
543
539
1 333 027
992 826
2004
576
568
1 607 919
1 111 195
(19)
Sammenslutningernes udbetalinger fordeler sig på 50 % i forbindelse med skader på udstyr og 45 % på fartøjer og 5 % på andet udstyr.
3. BEGRUNDELSER FOR AT INDLEDE DEN FORMELLE UNDERSØGELSESPROCEDURE
(20)
Som allerede nævnt (9), blev støtteordningen anmeldt til Kommissionen i 1995 på grundlag af artikel 144, litra a), i traktaten om Republikken Finlands tiltrædelse af Den Europæiske Union og blev efterfølgende betragtet som eksisterende støtte, jf. EF-traktatens artikel 88, stk. 1. De retningslinjer, der gjaldt indtil revisionen i 2004, indeholdt en særlig bestemmelse om støtte til forsikringspræmier, og det var på dette grundlag, at støtteordningen blev betragtet som forenelig med det indre marked. Bestemmelsen blev fjernet i forbindelse med revisionen i 2004.
(21)
Kommissionen indledte proceduren, fordi man var af den opfattelse, at de skader, der er dækket af fiskeriforsikringsordningen, ikke kan anses for at være forårsaget af en udsædvanlig begivenhed eller en naturkatastrofe, men snarere af en permanent eller strukturel situation, dvs. de permanente eller strukturelle forhold, som gælder for fiskeri i finske farvande.
(22)
Kommissionen var derfor af den opfattelse, hvilket er i overensstemmelse med retningslinjerne (10), at støtten var en driftsstøtte, som i princippet er i strid med det indre marked, eftersom den bevirker, at likviditeten øges i de virksomheder, der får støtten, og den blev udbetalt, uden at der blev stillet krav til modtagerne.
(23)
Kommissionen var ikke enig i de finske myndigheders argumentation, hvor støtteordningen blev begrundet med, at den var en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, som omhandlet i artikel 106, stk. 2, i TEUF. Finland fremførte ingen særlige argumenter for, at forsikringsydelser til fiskeribedrifter kan betegnes som en tjenesteydelse af denne art, og Kommissionen fandt ikke, at ordningen på baggrund af sine karakteristika, kunne betegnes som en sådan. Kommissionen konstaterede bl.a., at fiskeriforsikringssammenslutningerne kun leverer forsikringsydelser til en særlig gruppe af virksomheder, som udøver en økonomisk aktivitet, der består i at producere varer til afsætning på markedet, nemlig virksomheder i fiskerisektoren. Kommissionen betvivlede derfor stærkt, at en kommerciel forsikringsydelse til en udvalgt gruppe af økonomiske virksomheder ville kunne betegnes som en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse.
4. KOMMENTARER FRA DE FINSKE MYNDIGHEDER OG FRA INTERESSEREDE TREDJEPARTER
4.1. Kommentarer fra de finske myndigheder
(24)
De finske myndigheder mindede om de væsentligste karakteristika ved forsikringssystemets funktion. De gav også en grundig beskrivelse af de særlige forhold, som gælder for fiskeriindustrien i Finland: særlige klimatiske forhold med is og mørke om vinteren, kystområdernes topografi med lavt vand og ujævn havbund samt en stor sælbestand.
(25)
De oplyste også om fiskerisektorens manglende mulighed for at opnå forsikringsdækning med det samme dækningsniveau for denne type skader i den private forsikringssektor. Til at underbygge deres påstand vedlagde de til deres svar et brev fra den finske finansbranches centralforbund Finanssialan Keskusliitto.
(26)
De meddelte desuden, at værdien af importen er 6,8 gange så stor som værdien af eksporten. I 2009 importerede Finland 95 046 ton fisk til en værdi af 244,5 mio. EUR, hvorimod eksporten udgjorde 59 905 ton til en værdi af 36 mio. EUR. Kun 30 % af konsumfiskene stammer fra Finland. Det årlige forbrug af finske fisk er faldet fra 6,1 kg til 4,5 kg mellem 2000 og 2009, mens det er steget fra 6,6 kg til 11,2 kg for de importerede fisks vedkommende. Ifølge de finske myndigheder viser det, at statsstøtten ikke påvirker konkurrencen negativt.
(27)
De finske myndigheder erindrer om, at Kommissionen, da den besluttede at sætte proceduren i gang, konstaterede, at ophævelsen af bestemmelsen om støtte til forsikringspræmier i retningslinjerne fra 2004 indebar, at denne form for statsstøtte ikke længere var tilladt. De finske myndigheder er ikke enige i dette synspunkt. De mener for det første, at forsikringsordningen er fuldt berettiget på grund af de særlige klimatiske og geografiske forhold, der kendetegner de finske farvande. Desuden blev ordningen i 2000 anset for at være forenelig, selv om denne form for støtte ikke var blandt dem, der blev anset for forenelige i de dengang gældende retningslinjer fra 1997 (11), i en sammenhæng, som ligner den, der siden 2004 har været gældende med retningslinjerne fra 2004 og 2008.
(28)
Finland gør dog i kommentarerne opmærksom på, at man er parat til at ændre ordningen, som følger:
-
fartøjer, der fisker på åbent hav, udelukkes, hvilket i praksis vil sige udelukkelse af fartøjer på over 12 m
-
erstatning gives kun, hvis skaden opstår i Finlands territorialfarvand, eller i landets eksklusive økonomiske zone
-
ordningen dækker kun skader, der skyldes Finlands særlige forhold, og som således skyldes ugunstige klimatiske eller geografiske forhold (is, sne, kraftige storme, rev i kystnære farvande) eller sæler og skarver, og som opstår på fartøjer og fiskeredskaber, samt skader på køretøjer til indhaling og transport og andre særlige redskaber, der anvendes til vinterfiskeri.
(29)
Finland mener, at ændringen kan gennemføres inden den 31. december 2012. Fristen er nødvendig af to grunde: Det er dels nødvendigt at ændre den nuværende lovgivning, som udgør ordningens retsgrundlag (lov nr. 331 af 23. juli 1958) og dels nødvendigt at opsige de gældende kontrakter under den nuværende ordning. Det betyder, at den nye fiskeriforsikringsordning kan træde i kraft den 1. januar 2013.
(30)
Som nævnt ovenfor (12) bekræftede de finske myndigheder i deres brev af 19. september 2011, at de havde til hensigt at ændre den lovgivning, der udgør ordningens retsgrundlag. De nævnte, at de - hvis Kommissionen træffer den endelige afgørelse inden for en rimelig tid - vil være i stand til at fremsætte et forslag i det finske parlament tilstrækkeligt tidligt i 2012, til at loven kan træde i kraft den 1. januar 2013. De understregede imidlertid, at der er behov for en overgangsperiode til at indføre de nye regler, fordi det bliver nødvendigt at ændre vilkårene i de gældende forsikringskontrakter. Myndighederne anser det i denne forbindelse for muligt at foretage kontraktændringerne inden den 1. januar 2014 og at anvende de ændrede betingelser for støtten til forsikringsyderne fra denne dato.
4.2. Bemærkninger fra interesserede parter
(31)
To fiskeriforeninger fremsatte kommentarer til Kommissionen: Suomen Ammattikalastajaliitto og Katatalouden Keskuliitto. I lighed med de finske myndigheder fremhæver begge foreninger de særlige forhold, som gælder for fiskeriet i Finland, samt den manglende mulighed for at opnå forsikringsdækning. Den ene forening (Suomen Ammattikalastajaliitto) bemærker, at Kommissionen ikke har fremført noget bevis for, at støtteordningen kan påvirke konkurrencen mellem medlemsstaterne, og bemærker navnlig, at det for tiden kun er 7 % af de fisk, der spises i landet, som kommer fra erhvervsfiskeriet, og at Finlands fiskeindustri og fiskemarked derfor er afhængige af importerede fisk. Foreningen anser derfor den foreløbige konklusion, der blev fremsat, da proceduren blev indledt, for ubegrundet.
(32)
Fiskeriforsikringssammenslutningerne støtter også de finske myndigheders synspunkt. De peger på, at der gælder helt særlige klimatiske og geografiske forhold for fiskeindustrien i de finske farvande. De henleder opmærksomheden på, at forsikringssystemet blev indført, fordi den private forsikringssektor ikke var parat til at forsikre fiskeriet, der er en aktivitet af marginal betydning, mod sådanne risici. Fiskeriforsikringssammenslutningerne har desuden pligt til at forsikre alle fiskere, der er etableret inden for deres kompetenceområde.
5. VURDERING AF STØTTEN
5.1. Forekomst af statsstøtte
(33)
I artikel 107, stk. 1, i TEUF er der fastsat følgende: »Bortset fra de i traktaterne hjemlede undtagelser er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med det indre marked i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.«
(34)
Erstatningen, som fiskeriforsikringssammenslutningerne udbetaler til fiskerivirksomhederne, stammer delvis fra midler, som sammenslutningerne har fået i tilskud fra staten. Tilskuddene kommer fra statsbudgettet. Erstatningen giver virksomhederne i fiskerisektoren en finansiel fordel, og udgør derfor en sektorfordel, som ydes ved hjælp af statsmidler.
(35)
Alene det forhold, at en virksomheds konkurrencemæssige position styrkes i forhold til andre konkurrerende virksomheder, hvis den får en økonomisk fordel, som den ellers ikke ville have fået under normal udøvelse af erhvervet, peger ifølge Domstolens retspraksis i retning af en mulig konkurrencefordrejning (13). Desuden kan støtte til en virksomhed, der opererer på et marked, som er åbent for samhandel inden for EU, påvirke handlen mellem medlemsstaterne (14).
(36)
Eftersom der er en betydelig handel med fiskerivarer i Den Europæiske Union, styrker denne foranstaltning de pågældende virksomheders stilling på markedet i EU og kan derfor fordreje eller true med at fordreje konkurrencevilkårene og påvirke samhandlen inden for EU (15). Den kendsgerning, at importen er højere end eksporten, eller at størstedelen af konsumfiskene kommer fra andre lande, er ikke relevant. Dette viser tværtimod, at markedet for fiskerivarer i Finland rent faktisk er meget åbent og peger derved i retning af, at støtten til de finske virksomheder understøtter deres position i forhold til de virksomheder, der er etableret i andre medlemsstater, og fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene. Selv den kendsgerning, at mængden af importeret konsumfisk kan være steget i forhold til den mængde af konsumfisk, der ikke er importeret, ændrer ikke noget set ud fra dette synspunkt; det tyder kun på, at de finske virksomheder ikke har foretaget de nødvendige justeringer for at følge udviklingen i de økonomiske forhold, der findes på markedet for fiskerivarer i Finland. Hvorom alting er, får disse virksomheder en støtte, som understøtter deres stilling på det indre marked i forhold til udenlandske virksomheder.
(37)
På baggrund af ovenstående kan det konkluderes, at betingelserne i artikel 107, stk. 1, er opfyldt, og at den erstatning, der udbetales til fiskerivirksomheder, og som stammer fra statsbudgettet, er statsstøtte, jf. artikel 107, stk. 1, i TEUF.
5.2. Forenelighed med det indre marked
5.2.1. Støtteordningens art
(38)
Formålet med fiskeriforsikringsordningen er at dække udgifter, som delvis dækkes af forsikringspræmier. Den er ikke i sig selv en støtte til betaling af forsikringspræmier, den har heller ikke til formål at dække en del af forsikringspræmierne, men skal dække en del af de erstatningskrav, som virksomhederne indsender til fiskeriforsikrings-sammenslutningerne.
(39)
Eftersom erstatningskravene imidlertid indsendes til sammenslutninger, som skal foretage udbetalinger af de accepterede skadesbeløb, er Kommissionen af den opfattelse, at effekten af støtten er en lavere præmie end den, fiskerivirksomhederne skulle have betalt, hvis de pågældende fiskeriforsikringssammenslutninger ikke kunne regne med midler fra staten. Ordningen har derfor samme effekt som en støtteordning til betaling af forsikringspræmier. Ordningen kan derfor opfattes som en støtteordning til betaling af forsikringspræmier.
5.2.2. Forenelighed med det indre marked
(40)
Kommissionen er ikke enig med de finske myndigheder, når de siger, at situationen i 2004- og 2008-retningslinjerne kan sammenlignes med retningslinjerne fra 1997, når det betænkes, at der i ingen af disse retningslinjer findes en bestemmelse om støtte til betaling af forsikringspræmier. At den særlige bestemmelse om denne form for støtte, som tidligere indgik i 2001-retningslinjerne (16), blev slettet i 2004, viser, at Kommissionen med revisionen i 2004 klart var af den opfattelse, at denne form for støtte ikke længere kunne undtages fra princippet om, at statsstøtte ikke er foreneligt med det indre marked og anses for foreneligt med det fra den dag, hvor retningslinjerne fra 2004 trådte i kraft. Denne politiske beslutning blev ikke ændret i forbindelse med den næste revision, dvs. 2008-retningslinjerne.
(41)
Hertil kommer, at den overordnede ramme for Kommissionens vurdering af statsstøtte til forsikringspræmier, er blevet ændret. Kommissionen anså i 2000 (17) statsstøtteordningen for at være forenelig, for så vidt angår skadeserstatninger, der skyldtes de særlige betingelser, der specielt gælder for vejret og kystområderne i Finland. I begrundelsen for beslutningen henviste Kommissionen til situationen i landbrugssektoren, hvor der heller ikke fandtes en bestemmelse i retningslinjerne for denne sektor, men hvor det var Kommissionens praksis at godkende beslutninger om støtteforanstaltninger i forbindelse med forsikring mod naturkatastrofer og exceptionelle forsikringer fra sag til sag. I 2000 præciserede Kommissionen sin politik for både landbrugs- og fiskerisektorens vedkommende ved at fastlægge de kriterier, som skal følges ved vurderingen (18) af denne form for støtte i de respektive retningslinjer. Kriterierne har siden da eksisteret i retningslinjerne for landbrug (19), mens de ikke længere findes i retningslinjerne for fiskeri. Selv om Kommissionen således har fastlagt præcise kriterier for, hvornår støtte til betaling af forsikringspræmier anses for forenelig med det indre marked, er kriterierne blevet slettet i retningslinjerne for fiskeri. For fiskerisektorens vedkommende er Kommissionen derfor nødt til at vende tilbage til det overordnede princip om statsstøttes uforenelighed eller vurdere en sådan ordnings uforenelighed på baggrund af bestemmelser, der eventuelt kan gælde.
(42)
Bestemmelsen i de nuværende retningslinjer, der eventuelt kan gælde, er punkt 4.9, hvoraf det fremgår, at støtteforanstaltninger, der ikke er omfattet af en bestemmelse i et af de øvrige punkter med en fortegnelse over forskellige støttekategorier, som kan anses for forenelige med det indre marked, i princippet ikke kan anses for at være forenelig.
(43)
En støtteordning kan imidlertid undtagelsesvis anses for at være forenelig, hvis medlemsstaten påviser, at den overholder de principper, der er fastlagt i retningslinjerne, og tilgodeser den fælles fiskeripolitiks mål.
(44)
I sit svar på beslutningen om at indlede proceduren fremsatte Finland konkrete forslag om en ændring af ordningen, så den blev mere restriktiv (20). Finland begrundede desuden ordningens fortsatte eksistens med, at forsikringsmarkedet ikke giver mulighed for at dække en betydelig del af disse skader.
(45)
I brevet, der var vedhæftet de finske myndigheders svar, bekræfter den finske finansbranches centralforbund Finanssialan Keskusliitto, at man ikke ville være i stand til at dække alle skader, som på nuværende tidspunkt håndteres af fiskeriforsikringssammenslutningerne. Dækningen ville blive meget begrænset - eller i visse tilfælde, f.eks. skader på fiskeredskaber - ikke være mulig. Forsikringsselskaberne kan ikke forsikre mod sådanne skader, fordi forsikringspræmierne i så fald ville blive urimeligt høje.
(46)
Dette viser, at fiskeriforsikringssammenslutningerne ikke har en stilling, som gør, at de kan fordreje konkurrencevilkårene i forhold til de private forsikringsselskaber. Det er tegn på en markedsfejl i Finland, når det ikke er muligt at forsikre sig mod disse skader hos private virksomheder.
(47)
Kommissionen er af den opfattelse, at en statsstøtteforanstaltning, som udbedrer en markedsfejl, kan anses for forenelig med det indre marked, når dens mål er af fælles interesse. Dette opfylder kravene i retningslinjernes punkt 4.9 vedrørende overholdelse af principperne i retningslinjerne og den fælles fiskeripolitiks mål.
(48)
Det er målsætningen med den fælles fiskeripolitik, at den skal sikre, at de levende akvatiske ressourcer udnyttes på en økonomisk, miljømæssigt og socialt bæredygtig måde (21). Det er Kommissionens opfattelse, at denne ordning som ændret i overensstemmelse med de ændringer, som Finland har beskrevet, ville bidrage til at imødegå disse betingelser. Sammen med anvendelsen af reglerne til bevarelse og forvaltning af udnyttelsen af disse ressourcer ville det give mulighed for at fortsætte med at fiske under de særlige omstændigheder, der gælder for kystområderne i Finland, herunder skader på redskaberne (fiskenet), som skyldes sæler og sommetider skarver. Det ville bidrage til at give dem sunde økonomiske, miljømæssige og sociale forhold for de fiskerivirksomheder, der skal overvinde de specifikke begrænsninger, det er at fiske i disse farvande. Det ville også bidrage til at fastholde den samfundsøkonomiske struktur i de pågældende kystsamfund.
(49)
Kommissionen konstaterer desuden, at støtteordningen, når den er blevet ændret, under alle omstændigheder ikke vil medføre fuld erstatning for den lidte skade. Det nuværende system med både selvrisiko og en delvis refundering af den udbetalte skadeserstatning (22), forbliver som det er. Der er således stadig behov for en modydelse fra støttemodtagerne, som det fremgår af retningslinjernes punkt 3.3.
(50)
Endelig finder Kommissionen, at den periode, som Finland anser for nødvendig for at ændre ordningen (23), er acceptabel. Idet der tages højde for den nødvendige lovgivningsprocedure, er fristen den 1. januar 2013 for ikrafttrædelse af loven, som ændrer ordningens nuværende retsgrundlag, rimelig. På det tidspunkt vil de gældende forsikringskontrakter mellem fiskerivirksomhederne og fiskeriforsikrings-sammenslutningerne endvidere være blevet fornyet i løbet af 2012 i overensstemmelse med de betingelser, der gælder på det tidspunkt, og med udløb i løbet af 2013. Det er rimeligt, at disse kontrakter får lov til at løbe ud i henhold til de indgåede aftaler. De bliver efterfølgende fornyet i 2013 i overensstemmelse med de nye betingelser, som gælder på det tidspunkt. Den endelige frist, den 31. december 2013, med ikrafttræden af de ændrede kontrakter dagen efter, dvs. den 1. januar 2014, er derfor berettiget.
6. KONKLUSION
(51)
På baggrund af ovenstående analyse fastslår Kommissionen, at fiskeriforsikringsordningen kan anses for at være forenelig med det indre marked, når det ændres i overensstemmelse med følgende principper:
-
fartøjer, der fisker i åbent hav, udelukkes, hvilket i praksis vil sige, at fartøjer over 12 m udelukkes
-
kun skader opstået i Finlands territorialfarvand eller landets eksklusive økonomiske zone er omfattet af ordningen
-
ordningen dækker kun skader, der skyldes Finlands særlige forhold, og som således skyldes ugunstige klimatiske eller geografiske forhold (is, sne, kraftige storme, rev i kystnære farvande) eller sæler og skarver, og som opstår på fartøjer og fiskeredskaber samt skader på køretøjer til indhaling og transport og andre særlige redskaber, der anvendes til vinterfiskeri.
(52)
Kommissionen noterer sig, at de finske myndigheder har forpligtet sig til at ændre retsgrundlaget for støtteordningen senest den 1. januar 2013, således at vilkårene i forsikringskontrakterne kan blive ændret senest den 1. januar 2014 -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
1. Den eksisterende fiskeriforsikringsordning, der blev genstand for et forslag om passende foranstaltninger efter revisionen af retningslinjerne for gennemgang af statsstøtte til fiskeri og akvakultur, er forenelig med det indre marked efter følgende ændringer, som Finland har forpligtet sig til at foretage:
-
fartøjer, der fisker i åbent hav, udelukkes, hvilket i praksis vil sige, at fartøjer over 12 m udelukkes
-
kun skader opstået i Finlands territorialfarvand eller landets eksklusive økonomiske zone er omfattet af ordningen
-
ordningen dækker kun skader, der skyldes Finlands særlige forhold, og som således skyldes ugunstige klimatiske eller geografiske forhold (is, sne, kraftige storme, rev i kystnære farvande) eller sæler og skarver, og som opstår på fartøjer og fiskeredskaber, samt skader på køretøjer til indhaling og transport og andre særlige redskaber, der anvendes til vinterfiskeri.
2. Lovgivningen, som ændrer denne ordning, træder i kraft senest den 1. januar 2013 og de forsikringskontrakter, som indgås på grundlag heraf, træder i kraft senest den 1. januar 2014.
Artikel 2
Denne afgørelse er rettet til Republikken Finland.
Udfærdiget i Bruxelles, den 11. januar 2012.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2012. január 11.)
C 21/10. (korábbi E 1/10.) számú állami támogatás - Finnország a halászati és akvakultúra-ágazat számára nyújtott állami támogatások felülvizsgálatára vonatkozó átdolgozott iránymutatás Bizottság általi elfogadása után a halászati biztosítási rendszerhez kapcsolódó megfelelő intézkedések elutasítását követően
(az értesítés a C(2011) 10065. számú dokumentummal történt)
(Csak a finn és a svéd nyelvű szöveg hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2012/287/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre (a továbbiakban: EUMSZ) és különösen annak 108. cikke (1) és (2) bekezdésére,
miután az érdekelt feleket a fent említett rendelkezéseknek megfelelően felkérte észrevételeik megtételére (1),
mivel:
1. AZ ELJÁRÁS
(1)
A Bizottság 2004-ben elfogadta a halászati és akvakultúra-ágazat számára nyújtott állami támogatások felülvizsgálatára vonatkozó átdolgozott iránymutatást (2) (a továbbiakban: az iránymutatás). 2004. október 21-i levelében a Bizottság az említett iránymutatás 5.2. pontjának megfelelően felkérte a tagállamokat, köztük Finnországot, hogy legkésőbb 2005. január 1-jéig módosítsák a már meglévő támogatási programjaikat oly módon, hogy megfeleljenek ezen új iránymutatásnak, és legkésőbb 2004. november 15-ig írásban jelezzék, hogy elfogadják a megfelelő intézkedésekre vonatkozó javaslatokat (3).
(2)
2004. november 15-i, 2005. január 20-i és 2005. június 14-i levelében Finnország jelezte, hogy nem ért egyet azzal, hogy módosítsa a „halászati biztosítási rendszer” elnevezésű támogatási programját annak érdekében, hogy az megfeleljen az új iránymutatásnak. A szóban forgó támogatási programot a Finn Köztársaságnak az Európai Unióhoz való csatlakozásáról szóló szerződés 144. cikkének a) pontja alapján 1995. április 27-én jelentették be a Bizottságnak, amely programot később az EK-Szerződés 88. cikke (jelenleg az EUMSZ 108. cikke) (1) bekezdésének értelmében létező támogatásnak minősítettek.
(3)
A Bizottság és Finnország 2005. október 11-én egyeztetést tartott. 2005. november 24-én kelt levelében Finnország további információkat közölt.
(4)
2008-ban ismét átdolgozták az iránymutatást (4), és a Bizottság 2008. április 15-én levélben ismét felkérte a tagállamokat, hogy legkésőbb 2008. szeptember 1-jéig módosítsák meglévő programjaikat (5).
(5)
2008. május 30-i levelében Finnország azt válaszolta, hogy a 2005-ben javasoltaknak megfelelően kész módosítani halászati biztosítási rendszerét, de nem a megfelelő intézkedések által megkövetelt mértékben. A Bizottság és Finnország 2009. március 6-án újabb egyeztetést tartott.
(6)
A Bizottság 2009. október 1-jént kért utoljára információt, jelezve, hogy amennyiben Finnország nem fogadja el a javasolt megfelelő intézkedéseket, a Bizottság kénytelen lesz követni a 659/1999/EK tanácsi rendelet (6) 19. cikkének (2) bekezdése és 4. cikkének (4) bekezdése szerinti eljárást, megindítva az EUMSZ 108. cikkének (2) bekezdésében meghatározott hivatalos vizsgálati eljárást. Finnország a 2009. november 18-án kelt levelében válaszolt.
(7)
Mivel Finnország nem fogadta el a szóban forgó rendszer módosítására vonatkozó teljes javaslatot, a Bizottság megindította az eljárást. A határozatról szóló értesítést a 2010. szeptember 15-i levél tartalmazta, amelyet közzétettek a Hivatalos Lapban (7).
(8)
Finnország a 2010. november 15-én kelt levélben válaszolt. Ezenkívül a határozat Hivatalos Lapban való kihirdetését követően a Bizottság három érdekelt féltől kapott észrevételt: két levelet a hivatásos finn halászokat képviselő két szövetség, a Suomen Ammatikalastajalitto SAKL ry (2011. november 8-i levél) és a Kalatalouden Keskusliitto (2010. november 16-i levél) küldött, egyet pedig a Finnországban működő hat halászati biztosítóegyesület (2010. november 16-i levél). E levelek másolatait 2010. december 6-án elküldték a finn hatóságoknak. Később, 2011. január 13-án az említett szervezetek képviselői egyeztetést tartottak a Bizottság szolgálataival, és kiegészítő dokumentumokat adtak át.
(9)
Mivel a 2010. november 15-én küldött levélben foglalt információkkal kapcsolatban a Bizottság számára nem volt minden világos, 2011. április 4-én egyeztetést tartottak a finn hatóságokkal a Bizottság épületében. A finn hatóságok 2011. április 13-i és május 13-i üzeneteikben további információkat is adtak.
(10)
Végül, mivel a Finnország által küldött információkból azt lehetett kiolvasni, hogy Finnország kész oly módon módosítani a biztosítási rendszert, hogy az összeegyeztethető legyen a belső piaccal, a Bizottság 2011. július 6-i levelében felkérte Finnországot, hogy erősítse meg hivatalos elkötelezettségét a szóban forgó rendszer jogalapját képező jogszabályok módosítása iránt. Finnország erre pozitív választ adott 2011. szeptember 19-i levelében.
2. A TÁMOGATÁS LEÍRÁSA
(11)
A támogatási program az 1958. július 23-i 331. sz. törvényen alapul, amelyet legutóbb az 1999. január 29-i 1236. sz. törvény módosított (8). Európai uniós csatlakozását követően Finnország a Finn Köztársaságnak az Európai Unióhoz való csatlakozásáról szóló szerződés 144. cikkének a) pontja alapján bejelentette a Bizottságnak a szóban forgó támogatási programot. Azóta a támogatási program az EK-Szerződés 88. cikke (jelenleg az EUMSZ 108. cikkének (1) bekezdése) alapján létező támogatásnak minősül.
(12)
A biztosítási rendszer kedvezményezettjei azok a halászati vállalkozások, amelyek folyamatos halászati tevékenységet folytatnak Finnországban. A biztosítást hat halászati biztosítóegyesület nyújtja, amelyek Finnország egészét lefedik. Az egyesületek mindegyike meghatározott földrajzi területen illetékes.
(13)
Az említett törvény 7. cikke szerint a halászati biztosítóegyesület évente állami támogatást kap az egyesület által a törvény hatálya alá tartozó biztosítási szerződések alapján kifizetett követelések egy részének megfelelő összegben. A 2. cikk értelmében a követelések a következő károkra terjedhetnek ki:
-
a hálókat, a lazachorogsorokat, a horogsorokat és az ahhoz kapcsolódó horgonyokat, a hajóköteleket és egyéb halászeszköz-tartozékokat ért károk,
-
a Finnországban lajstromba vett halászhajókat ért károk,
-
a téli halászathoz jégen használt szállító és vontató járműveket, halászkunyhókat és a kerítőhálókat sodortató vagy vonó eszközöket ért károk.
(14)
A törvény azokat a feltételeket is meghatározza, amelyek teljesülésére szükség van ahhoz, hogy a követelést figyelembe vegyék. A következő feltételek különösen fontosak a Bizottság értékeléséhez: a biztosított dolgoknak megfelelően kivitelezettnek és teljes körűen használhatónak kell lenniük, a felszerelést teljes értékében biztosítani kell, a kárt hitelt érdemlően be kell bizonyítani.
(15)
2004. november 15-i levelében Finnország elmagyarázta, hogyan működik a támogatási program a halászati vállalkozások által elszenvedett károkkal kapcsolatban. Először is az elszámolható követelés összegéhez kapcsolódik egy önrész, amely az 504,56 EUR-t nem meghaladó károk esetén 25 %, az ezt az összeget meghaladó károk esetén pedig legfeljebb 5 %; az érintett halászati biztosítóegyesület által a vállalkozásnak fizetett kártérítés összege az említett önrész levonásával számítható ki. Az állam által a halászati biztosítóegyesületnek fizetett visszatérítés a kifizetett kártérítés 40 %-a, ha a kár összege legfeljebb 504,56 EUR, és 90 %-a, ha ez az összeg nagyobb 504,56 EUR-nál.
(16)
Következő, 2005. november 24-i levelében Finnország a biztosítási rendszer oly módon történő módosítását javasolta, hogy az állami támogatás csak a Finnországra jellemző különleges körülmények által okozott károk megtérítésére járjon; ilyen körülmény az, ha a kár az 59. szélességi körtől északra következik be.
(17)
Finnország a 2004. november 15-i levélben meghatározta, hogy mit tekint Finnországra jellemző különleges körülménynek a halászati tevékenység szempontjából. Ezeket a körülményeket éghajlati viszonyok okozzák, így többek között a jégképződés, amely a hajókban és a halászeszközökben is kárt okozhat, valamint a fagyos hőmérséklet, amely károsan hathat a hajók motorjára. Ezeket a sajátos körülményeket tovább súlyosbíthatják olyan tényezők, mint a finnországi tengeri domborzat a sűrű szigetcsoportok sekély vizeivel és egyenetlen tengerfenekével; ilyen körülmények között, amelyekhez viharok és jeges áramlatok is társulnak, meglehetősen nagy a hajótörés veszélye. Meg kell említeni továbbá a nagy fókapopulációt, amely jelentős veszteségeket okoz a halászati ágazatnak a halászeszközök megrongálásával; a halászeszközöket (kopoltyúhálókat) néha a kormoránok is megrongálhatják.
(18)
A következő táblázat bemutatja, hogyan alakult a 2004 és 2009 közötti időszakban a kártérítéssel végződő esetek éves száma, a halászati biztosítóegyesületek által fizetett teljes éves kártérítések és az állam által visszatérített részek összege:
Év
Érintett vállalkozások
Az esetek száma
Kifizetett kártérítés (euróban)
Állami visszatérítés (euróban)
2009
472
470
1 296 961
1 026 132
2008
486
459
1 256 200
980 065
2007
503
530
1 564 340
1 197 217
2006
519
496
1 234 761
920 167
2005
543
539
1 333 027
992 826
2004
576
568
1 607 919
1 111 195
(19)
A biztosítóegyesületek által teljesített kifizetések mintegy 50 %-a halászeszközökre, 45 %-a hajókra, 5 %-a pedig egyéb felszerelésre vonatkozott.
3. A HIVATALOS VIZSGÁLATI ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁNAK OKAI
(20)
Amint erre már utalás történt (9), a szóban forgó támogatási programot 1995-ben a Finn Köztársaságnak az Európai Unióhoz való csatlakozásáról szóló szerződés 144. cikkének a) pontja alapján jelentették be a Bizottságnak, és ezt követően az EK-Szerződés 88. cikkének (1) bekezdése értelmében létező támogatásnak minősítették. A 2004. évi átdolgozásig alkalmazott iránymutatás külön rendelkezést tartalmazott a biztosítási díjakra nyújtható támogatásról, a szóban forgó támogatási program pedig ez alapján minősült a belső piaccal összeegyeztethetőnek. A 2004. évi átdolgozás során ez a rendelkezés kikerült az iránymutatásból.
(21)
Az eljárás megindításáról szóló határozatban a Bizottság úgy vélte, hogy a halászati biztosítási rendszer által lefedett károk nem tekinthetők rendkívüli esemény vagy természeti csapás által okozott kárnak, azokat inkább egy állandó és strukturális helyzet, vagyis az az állandó és strukturális környezet okozza, amelyben a finn vizeken a halászati tevékenységet végzik.
(22)
Ezért az iránymutatással összhangban (10) a Bizottság úgy vélte, hogy ez a támogatás működési támogatás, amely a belső piaccal elvben összeegyeztethetetlen, hiszen növeli a kedvezményezett vállalkozás üzleti likviditását, illetve úgy került kifizetésre, hogy az abban részesülő fél számára nem eredményezett semmilyen kötelezettséget.
(23)
A Bizottság nem értett egyet a finn hatóságokkal abban, hogy a szóban forgó támogatási programot az indokolná, hogy az az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése értelmében vett általános gazdasági érdekű szolgáltatás. Finnország nem hozott fel olyan konkrét érvet, amely igazolná, hogy a halászati vállalkozások számára nyújtott biztosítás ilyen jellegű szolgáltatásnak lenne minősíthető, a Bizottság pedig arra a megállapításra jutott a szóban forgó biztosítási rendszer tulajdonságai alapján, hogy az nem minősíthető ilyennek. A Bizottság megjegyzi különösen, hogy a halászati biztosítóegyesületek a gazdasági tevékenységként piaci értékesítés céljából árut termelő vállalkozások csak egy speciális csoportjának, a halászati ágazatban tevékenykedőknek nyújtanak biztosítási szolgáltatásokat. A Bizottság ezért erősen kételkedik abban, hogy a gazdasági vállalkozások egy meghatározott csoportja számára nyújtott kereskedelmi jellegű biztosítási szolgáltatás általános gazdasági érdekű szolgáltatásnak minősülne.
4. A FINN HATÓSÁGOK ÉS AZ ÉRDEKELT HARMADIK FELEK ÉSZREVÉTELEI
4.1. A finn hatóságok észrevételei
(24)
A finn hatóságok felhívták a figyelmet a szóban forgó biztosítási rendszer működésének fő jellegzetességeire. Részletes áttekintést is adtak azokról a sajátos körülményekről, amelyekkel a halászati ágazatnak Finnországban meg kell küzdenie: sajátos éghajlati viszonyok télen jéggel és sötéttel, a parti vizek domborzati viszonyai sekély vizekkel és egyenetlen tengerfenékkel, nagy fókapopuláció.
(25)
Tájékoztatást adtak arról is, hogy a magánbiztosítók részéről nem érkezett az ilyen károkra ugyanilyen szintű biztosítást kínáló ajánlat a halászati ágazat számára. Álláspontjuk alátámasztása céljából válaszukhoz mellékelték a finn pénzügyi szektor szereplőinek szövetsége, a Finanssialan Keskusliitto által megfogalmazott levelet.
(26)
Emellett jelezték, hogy a behozatal értéke a kivitel értékének 6,8-szerese. Finnország 2009-ben 95 046 tonna halat importált 244,5 millió EUR értékben, és 59 905 tonnát exportált 36 millió EUR értékben. Az elfogyasztott halnak csak 30 %-a származott Finnországból. Az éves fogyasztás 2000 és 2009 között a Finnországból származó hal tekintetében 6,1-ről 4,5 kg-ra csökkent, míg a behozott hal tekintetében 6,6-ről 11,2 kg-ra nőtt. A finn hatóságok szerint ez arra utal, hogy a szóban forgó állami támogatási program nem befolyásolhatja hátrányosan a versenyt.
(27)
A finn hatóságok felidézik, hogy az eljárás megindításáról szóló határozatában a Bizottság úgy foglalt állást, hogy azzal, hogy a 2004. évi iránymutatás már nem tartalmazta a biztosítási díjakra nyújtható támogatásra vonatkozó rendelkezést, az ilyen állami támogatás többé már nem megengedett. A finn hatóságok nem értenek egyet ezzel az állásponttal. Mindenekelőtt a finn vizeken uralkodó sajátos éghajlati és földrajzi körülmények továbbra is teljes mértékben indokolják a szóban forgó biztosítási rendszert. Ezenkívül 2000-ben összeegyeztethetőnek minősült ez a biztosítási rendszer, holott ilyen támogatás nem szerepelt azok között, amelyeket az abban az időben érvényes 1997. évi iránymutatás (11) összeegyeztethetőnek nyilvánítható támogatásként felsorolt, miközben a körülmények hasonlóak voltak a 2004-től fennálló körülményekhez a 2004. és 2008. évi iránymutatás vonatkozásában.
(28)
Észrevételeiben ugyanakkor Finnország jelzi, hogy kész módosítani a rendszert a következőképpen:
-
kizárja a nyílt tengeren halászó hajókat, ami a gyakorlatban a 12 méternél hosszabb hajók kizárását jelenti,
-
csak a Finnország parti vizein vagy kizárólagos gazdasági övezetében elszenvedett károkra vonatkozóan nyújt támogatást,
-
kizárólag azon károkra terjeszti ki a biztosítást, amelyeket a finnországi sajátos körülmények, így a kedvezőtlen éghajlati és földrajzi viszonyok (jég, hó, heves viharok, zátonyok a sekély vizekben), vagy a fókák és a kormoránok okoztak hajókban, halászeszközökben, valamint szállító és vontató járművekben, továbbá a téli halászáshoz használt egyéb speciális felszerelésekben.
(29)
Finnország úgy véli, hogy ezt a módosítást 2012. december 31-ig végre tudná hajtani. A haladékra két okból van szükség: egyrészt módosítani kell a jelenleg hatályos jogszabályt, amely a rendszer jogalapját képezi (az 1958. július 23-i 331. sz. törvény), másrészt meg kell szüntetni a jelenlegi rendszeren alapuló szerződéseket. Az új halászati biztosítási rendszer így 2013. január 1-jén lépne hatályba.
(30)
Amint erre már történt utalás (12), a finn hatóságok 2011. szeptember 19-i levelükben megerősítették elkötelezettségüket a szóban forgó rendszer jogalapját képező jogszabály módosítására. Jelezték, hogy amennyiben a Bizottság ésszerű időn belül meghozza végleges határozatát, 2012-ben még megfelelő időben a finn parlament elé tudják terjeszteni a javaslatot ahhoz, hogy a törvény 2013. január 1-jén hatályba léphessen. Hangsúlyozták azonban, hogy az új szabályok bevezetéséhez átmeneti időre van szükség, mivel meg kell változtatni a hatályos biztosítási szerződések feltételeit. E célból úgy vélik, hogy az említett szerződésekben a változtatásokat 2014. január 1-jéig végre lehetne hajtani, és a módosított feltételek ettől az időponttól kezdve vonatkoznának a biztosítóknak nyújtott támogatásokra.
4.2. Harmadik felek észrevételei
(31)
Két halászati szövetség küldött észrevételeket a Bizottságnak: a Suoman Ammattikalastajaliitto és a Katatalouden Keskuliitto. A finn hatóságokhoz hasonlóan mindkét szervezet a finnországi halászat sajátos körülményeire és a károkra vonatkozó biztosítási ajánlat hiányára helyezte a hangsúlyt. Egyikük (a Suoman Ammattikalastajaliitto) megjegyezte, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy a szóban forgó támogatási program befolyásolhatja a tagállamok közötti versenyt, és kiemelte különösen, hogy a hivatásos halászat az ország halfogyasztásának jelenleg csak a 7 %-át adja, és a finnországi halászati ágazat és halpiac ezért a halbehozataltól függ. A felsorolt okok alapján ez a szervezet megalapozatlannak tartja az eljárás megindításáról szóló határozat előzetes megállapításait.
(32)
A halászati biztosítóegyesületek szintén a finn hatóságok által kifejtett álláspontot osztották. Rámutatnak, hogy a halászati ágazatnak a finn vizeken nagyon sajátos éghajlati és földrajzi körülményekkel kell megküzdenie. Rámutatnak, hogy a szóban forgó biztosítási rendszer azért jött létre, mert nem érkezett ajánlat a magánbiztosítók részéről, amelyek nem voltak készek az elhanyagolható jelentőségű tevékenységnek tekintett halászati tevékenységgel kapcsolatos kockázatok fedezésére. A halászati biztosítóegyesületek ezenkívül kötelesek biztosítani az illetékességi területükön letelepedett vagy ott székhellyel rendelkező halászokat.
5. A TÁMOGATÁS ÉRTÉKELÉSE
5.1. Állami támogatás megléte
(33)
Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik: „Ha a Szerződések másként nem rendelkeznek, a belső piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet.”
(34)
A halászati biztosítóegyesületek által a halászati vállalkozásoknak fizetett kártérítések egy része az állam által ezen egyesületeknek juttatott pénzekből származik. Ezek a pénzek az állami költségvetésből származnak. Mivel ez a kártérítés pénzügyi előnyt jelent a halászati ágazat vállalkozásai számára, ez egy állami forrásból nyújtott ágazati előny.
(35)
Az Európai Unió Bíróságának ítélkezési gyakorlatával összhangban maga a tény, hogy egy vállalkozás versenyhelyzete a versenytárs vállalkozásokhoz képest megerősödik azáltal, hogy olyan gazdasági előnyben részesül, amelyet rendes körülmények között tevékenységéhez nem kapott volna meg, azt jelzi, hogy fennáll a verseny torzulásának veszélye (13). Továbbá, az Unión belüli kereskedelem előtt nyitott piacon működő vállalkozás számára nyújtott támogatás alkalmas arra, hogy érintse a tagállamok közötti kereskedelmet (14).
(36)
Mivel az Európai Unión belül a halászati termékekkel jelentős kereskedelem folyik, ez az intézkedés megerősíti e vállalkozások helyzetét az uniós piacon, és ezért alkalmas arra, hogy torzítsa a versenyt vagy ezzel fenyegessen, és érintse az Unión belüli kereskedelmet (15). Az a tény, hogy a behozatal nagyobb, mint a kivitel, illetve az elfogyasztott hal nagy része külföldről származik, nem releváns. Ezzel szemben rámutat arra, hogy a halászati termékek finnországi piaca valóban nagyon nyitott, és azt sugallja, hogy a finn vállalkozásoknak nyújtott támogatás erősíti a helyzetüket azokhoz a vállalkozásokhoz képest, amelyek székhelye más tagállamban van, valamint torzítja a versenyt, vagy annak torzításával fenyeget. Ebből a szempontból még az a tény sem változtat semmin, hogy a behozatalból származó elfogyasztott hal mennyisége megnövekedhetett a nem behozatalból származó elfogyasztott hal mennyiségéhez képest; ez csak azt sugallja, hogy a finn vállalkozások nem végezték el azokat az átalakításokat, amelyek a halászati termékek finnországi piacát jellemző gazdasági körülmények alakulásának követéséhez szükségesek voltak. Akárhogy is, ezeknek a vállalkozásoknak előnyük származott a támogatásból, amely erősítette belső piaci helyzetüket a külföldi vállalkozásokhoz képet.
(37)
Az előzőekben kifejtettek fényében megállapítható, hogy teljesültek a 107. cikk (1) bekezdésében meghatározott feltételek, és a halászati vállalkozásoknak fizetett, állami költségvetésből származó kártérítés az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében állami támogatás.
5.2. A belső piaccal való összeegyeztethetőség
5.2.1. E támogatási program jellege
(38)
A halászati biztosítási rendszer célja az, hogy fedezze a biztosítási díjak által csak részben fedezett költségeket. Önmagában nem a biztosítási díjakra nyújtott támogatás, nem a biztosítási díjak egy részének fedezésére irányul, hanem arra, hogy a vállalkozások által a halászati biztosítóegyesületekhez benyújtott kártérítési követelések egy részét fedezze.
(39)
Mivel azoknak az egyesületeknek, amelyekhez ezeket a követelések benyújtják, ki kell fizetniük az elszenvedett károk elszámolható mértékét, a Bizottság úgy véli, hogy a támogatás hatása az, hogy csökkentse azokat a díjakat, amelyeket a halászati vállalkozásoknak ki kellett volna fizetniük, ha az érintett halászati biztosítóegyesületek nem számíthattak volna arra, hogy pénzt kapnak az államtól. Ennek tehát ugyanaz a hatása, mint egy biztosítási díjakra irányuló támogatási programnak. Ezért ez a rendszer biztosítási díjakra irányuló támogatási programnak tekinthető.
5.2.2. A belső piaccal való összeegyeztethetőség
(40)
A Bizottság nem osztja a finn hatóságok azon véleményét, amely szerint a 2004. és 2008. évi iránymutatás tekintetében a helyzet összehasonlítható az 1997. évi iránymutatással kapcsolatos helyzettel, mivel egyik iránymutatás sem fogalmazott meg rendelkezéseket a biztosítási díjakra vonatkozó támogatásra. Az a tény, hogy a 2001. évi iránymutatásban (16) rögzített külön rendelkezés 2004-ben törlésre került, rámutat arra, hogy a Bizottság a 2004. évi átdolgozáskor egyértelműen úgy vélte, hogy az ilyen támogatások nem részesülhetnek tovább az állami támogatások belső piaccal való összeegyeztethetetlenségének elvétől való eltérés kedvezményében, és a 2004. évi iránymutatás hatálybalépésének időpontjától nem tekinthetők a belső piaccal összeegyeztethetőnek. Ez a szakpolitikai döntés nem változott a következő átdolgozáskor sem, azaz megmaradt a 2008. évi iránymutatásban is.
(41)
Ezenkívül a biztosítási díjakra vonatkozó állami támogatások Bizottság általi értékelésére szolgáló általános keret megváltozott. A Bizottság 2000-ben a belső piaccal összeegyeztethetőnek minősítette (17) ezt az állami támogatási programot a „finn időjárásra és parti övezetekre jellemző kivételes körülmények” következtében felmerülő kártérítések tekintetében. E határozat meghozatalakor a Bizottság érvelésében a mezőgazdasági ágazattal kapcsolatos helyzetre hivatkozott, mert a mezőgazdasági ágazatra vonatkozó iránymutatás sem tartalmazott megfelelő rendelkezést, de a Bizottság gyakorlata az volt, hogy eseti alapon pozitívan döntött a természeti katasztrófák elleni biztosításokkal és kivételes biztosításokkal kapcsolatos támogatási intézkedések tekintetében. 2000-ben a Bizottság mind a mezőgazdasági, mint a halászati ágazat tekintetében pontosította az általa követett irányvonalat, és a vonatkozó iránymutatásokban meghatározta az ilyen típusú támogatások értékelése során követendő kritériumokat (18). A mezőgazdasági iránymutatásban ezek a kritériumok továbbra is megvannak (19), míg a halászati iránymutatásban már nem szerepelnek. Ez tehát azt jelenti, hogy míg a Bizottság a mezőgazdasági ágazatban meghatározta azokat a pontos kritériumokat, amelyek alapján a biztosítási díjakra vonatkozó támogatás a belső piaccal összeegyeztethetőnek minősíthető, a halászati iránymutatásból törölte ezeket a kritériumokat. A halászati ágazat tekintetében a Bizottság ezért köteles visszatérni az állami támogatások belső piaccal való összeegyeztethetetlenségének általános elvéhez, és a szóban forgó típusú támogatási programok összeegyeztethetőségének kérdését köteles az alkalmazandó rendelkezések alapján értékelni.
(42)
A jelenlegi iránymutatás esetlegesen alkalmazandó rendelkezése a 4.9. pontban szerepel, amely kimondja, hogy az olyan támogatási intézkedés, amelyre vonatkozóan a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető támogatások különböző kategóriáit felsoroló többi pont nem tartalmaz alkalmazandó rendelkezést, elvben nem tekinthető összeegyeztethetőnek a belső piaccal.
(43)
A támogatási program azonban kivételesen összeegyeztethetőnek minősíthető, ha a tagállam bizonyítja, hogy az megfelel az iránymutatásban meghatározott különböző elveknek és a közös halászati politika célkitűzéseit szolgálja.
(44)
Az eljárás megindításáról szóló határozatra adott válaszában Finnország konkrét javaslatot tett a támogatási program korlátozott mértékű módosítására (20). A program fenntartását ezenkívül azzal indokolta, hogy e károk egy jelentős részének fedezését illetően a biztosítási piac nem működik megfelelően.
(45)
Az említett válaszhoz mellékelt levélben a finn pénzügyi szektor szereplőinek szövetsége, a Finanssialan Keskusliitto elismeri, hogy - hasonlóan a halászati biztosítóegyesületekhez - nem tudnák fedezni valamennyi kárt. Csak nagyon részleges fedezetet tudnának biztosítani, illetve egyes esetekben, például a halászeszközökben bekövetkezett károk esetén, nem is lenne erre lehetőség. A biztosítótársaságok ezeket a károkat nem, vagy csak abban az esetben tekinthetik biztosíthatónak, ha a biztosítási díjak meghaladnának egy ésszerű mértéket.
(46)
Mindez azt mutatja, hogy a halászati biztosítóegyesületek nincsenek olyan helyzetben, hogy torzíthatnák a versenyt a magánbiztosítók tekintetében. Ez azt jelzi, hogy a piac e károk magánvállalkozások által történő fedezése tekintetében nem működik megfelelően Finnországban.
(47)
A Bizottság úgy véli, hogy az az állami támogatási intézkedés, amely egy piaci hiányosságot orvosol, összeegyeztethetőnek tekinthető a belső piaccal, ha közérdekű célkitűzéseket szolgál. Ez teljesíti az iránymutatás 4.9. pontjában foglalt követelményeket, amelyek előírják az iránymutatásban meghatározott különböző elveknek és a közös halászati politika célkitűzéseinek való megfelelést.
(48)
A közös halászati politika célkitűzése, hogy fenntartható gazdasági, környezeti és társadalmi feltételekkel biztosítsa az élő vízi erőforrások kiaknázását (21). A Bizottság úgy véli, hogy a szóban forgó támogatási program a Finnország által javasolt módosított formában hozzájárulna e feltételek biztosításához. Az erőforrások kiaknázására vonatkozó védelmi és kezelési szabályok alkalmazása mellett ez lehetővé tenné a halászat folytatását a finnországi parti vizekre jellemző körülmények között, e körülmények közé értve a fókák, illetve időnként a kormoránok által a felszerelésben (halászhálók) okozott károkat is. Ez segítene abban, hogy megfelelő gazdasági, környezeti és társadalmi feltételeket biztosítsanak a halászati vállalkozásoknak, amelyek az e vizeken való halászat speciális korlátaival küzdenek. Segítene továbbá fenntartani az érintett part menti közösségek társadalmi-gazdasági életének struktúráját.
(49)
A Bizottság megjegyzi emellett, hogy ez a támogatási program, ha módosítják, semmilyen esetben sem fog teljes kártérítést kínálni az érintett károkért. A jelenlegi rendszer, egyrészt egy önrésszel, másrészt pedig a kifizetett kártérítés után járó, csak részleges visszatérítéssel (22), továbbra is megmarad. Így a támogatási rendszer kedvezményezettje részéről továbbra is megmarad az az ellentételezés, amelyet az iránymutatás 3.3. pontja előír.
(50)
Végül a Bizottság úgy véli, hogy a Finnország által a támogatási program módosításához szükségesnek ítélt időtartam (23) elfogadható. Figyelembe véve a szükséges jogalkotási eljárást, a támogatási program jelenlegi jogalapját módosító törvény hatálybalépéséhez 2013. január 1. ésszerű időpont. Emellett, a halászati vállalkozások és a halászati biztosítóegyesületek közötti hatályos biztosítási szerződéseket 2012 folyamán az abban az időpontban érvényes feltételek szerint kell megújítani, 2013-as lejárattal. Indokolt, hogy ezek a szerződések az elfogadott feltételekkel maradhassanak érvényben lejártukig. 2013-ban már az akkor alkalmazandó új feltételekkel lesznek ismét megújítva. Ezért a 2013. december 31-i végleges határidő és a kiigazított szerződések azt követő napon, azaz 2014. január 1-jén történő hatálybalépése megalapozott.
6. KÖVETKEZTETÉS
(51)
A fenti vizsgálat fényében a Bizottság megállapítja, hogy a halászati biztosítási rendszer a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető, ha a következő elvekkel összhangban kiigazításra kerül:
-
a nyílt tengeren halászó hajók kizárása, ami a gyakorlatban a 12 méternél hosszabb hajók kizárását jelenti,
-
csak a Finnország parti vizein vagy kizárólagos gazdasági övezetében elszenvedett károkra nyújtható támogatás,
-
kizárólag azon károkra terjed ki a biztosítás, amelyeket a finnországi sajátos körülmények, így a kedvezőtlen éghajlati és földrajzi viszonyok (jég, hó, heves viharok, zátonyok a sekély vizekben), vagy a fókák és a kormoránok okoztak hajókban, halászeszközökben, valamint szállító és vontató járművekben, továbbá a téli halászáshoz használt egyéb speciális felszerelésekben.
(52)
A Bizottság tudomásul veszi a finn hatóságok elkötelezettségét az iránt, hogy legkésőbb 2013. január 1-jéig módosítsák a szóban forgó támogatási program jogalapját annak érdekében, hogy a biztosítási szerződések feltételei legkésőbb 2014. január 1-jéig megváltozzanak,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
(1) A halászati biztosítási rendszer mint létező támogatási program, amellyel kapcsolatban a Bizottság a halászati és akvakultúra-ágazat számára nyújtott állami támogatások felülvizsgálatára vonatkozó iránymutatás átdolgozását követően megfelelő intézkedések elfogadását javasolta, összeegyeztethető a belső piaccal, amennyiben módosításra kerül a Finnország által tett következő kötelezettségvállalással összhangban:
-
a nyílt tengeren halászó hajók kizárása, ami a gyakorlatban a 12 méternél hosszabb hajók kizárását jelenti,
-
csak a Finnország parti vizein vagy kizárólagos gazdasági övezetében elszenvedett károkra nyújtható támogatás,
-
kizárólag azon károkra terjed ki a biztosítás, amelyeket a finnországi sajátos körülmények, így a kedvezőtlen éghajlati és földrajzi viszonyok (jég, hó, heves viharok, zátonyok a sekély vizekben), vagy a fókák és a kormoránok okoztak hajókban, halászeszközökben, valamint szállító és vontató járművekben, továbbá a téli halászáshoz használt egyéb speciális felszerelésekben.
(2) Az említett biztosítási rendszert módosító jogi rendelkezések legkésőbb 2013. január 1-jén lépnek hatályba, az ezek alapján kötött vonatkozó biztosítási szerződések pedig legkésőbb 2014. január 1-jén lépnek hatályba.
2. cikk
Ennek a határozatnak Finnország a címzettje.
Kelt Brüsszelben, 2012. január 11-én.