EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EU) Nr. 1210/2010
af 15. december 2010
om autentificering af euromønter og håndtering af euromønter, der er uegnede til at være i omløb
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 133,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Den Europæiske Centralbank (1),
efter den almindelige lovgivningsprocedure (2), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Ifølge Rådets forordning (EF) nr. 1338/2001 af 28. juni 2001 om fastlæggelse af de foranstaltninger, der er nødvendige for at beskytte euroen mod falskmøntneri (3), har kreditinstitutter og andre udbydere af betalingstjenester, for så vidt angår deres betalingsaktivitet, samt alle andre økonomiske aktører, der deltager i håndtering og udlevering af pengesedler og mønter til offentligheden, pligt til at sikre, at eurosedler og -mønter, som de modtager, og som de har til hensigt at bringe i omløb igen, kontrolleres med henblik på ægthed, og at falske sedler og mønter afsløres.
(2)
Kommissionens henstilling 2005/504/EF af 27. maj 2005 om autentificering af euromønter og håndtering af euromønter, der er uegnede til at være i omløb (4), indeholder anbefalede retningslinjer for autentificering af euromønter og håndtering af euromønter, der er uegnede til at være i omløb. Manglen på obligatoriske fælles regler for autentificering af mønter resulterer imidlertid i forskellig praksis medlemsstaterne imellem, og det betyder, at der ikke kan sikres en ensartet beskyttelse af møntfoden i hele euroområdet.
(3)
For at garantere effektiv og ensartet autentificering af euromønter i hele euroområdet er det derfor nødvendigt at indføre bindende regler for anvendelsen af fælles procedurer for autentificering af euromønter i omløb og for anvendelsen af ordninger for de nationale myndigheders kontrol af disse procedurer.
(4)
Under autentificeringsprocessen bør der også identificeres ægte euromønter, der er uegnede til at være i omløb. Sådanne mønter i omløb er sværere at anvende, særlig i møntautomater, og brugerne vil kunne have deres tvivl om mønternes ægthed. Uegnede mønter bør tages ud af omløb. Det er derfor nødvendigt med fælles bindende regler for medlemsstaterne vedrørende håndtering og indløsning af euromønter, der er uegnede til at være i omløb.
(5)
For at koordinere gennemførelsen af autentificeringsprocedurerne bør Det Europæiske Tekniske og Videnskabelige Center (ETSC), der er oprettet ved Kommissionens afgørelse 2005/37/EF (5), fastlægge de nærmere afprøvnings- og uddannelseskrav for autentificering af mønter, specifikationerne for undersøgelse af euromønter, der er uegnede til at være i omløb, samt andre praktiske gennemførelsesbestemmelser efter at have hørt den i nævnte afgørelse omhandlede ekspertgruppe for falske mønter.
(6)
For at muliggøre en gradvis tilpasning af deres nuværende regelsystemer og fremgangsmåder til denne forordning bør medlemsstaterne i en overgangsperiode indtil den 31. december 2014 have mulighed for at fastsætte undtagelser med hensyn til hvilke typer af møntbehandlingsmaskiner, der skal anvendes til autentificeringen af euromønter, og med hensyn til hvor mange af disse maskiner, der skal kontrolleres årligt.
(7)
Nationale myndigheder, som håndterer euromønter, der er uegnede til at være i omløb, bør kunne opkræve et håndteringsgebyr i henhold til denne forordning til dækning af de udgifter, der er forbundet med processen. Indlevering af små mængder af euromønter, der er uegnede til at være i omløb, bør ikke pålægges håndteringsgebyrer. Medlemsstaterne bør kunne fastsætte undtagelser fra håndteringsgebyrer for personer, der indgår i et tæt samarbejde med myndighederne om at tage falske eller uegnede mønter ud af omløb. Medlemsstaterne bør kunne acceptere, at falske og uegnede mønter emballeres sammen i sække eller bokse uden at opkræve et tillægsgebyr, hvor det er i samfundets interesse.
(8)
Det bør være op til de enkelte medlemsstater at fastsætte de sanktioner, der skal anvendes ved overtrædelser, med henblik på at opnå ensartet autentificering af euromønter og håndtering af euromønter, der er uegnede til at være i omløb, i hele euroområdet.
(9)
Målet med denne forordning, nemlig effektiv og ensartet autentificering af euromønter i hele euroområdet, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne på grund af forskelle i national praksis og kan derfor bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå dette mål -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
KAPITEL I
GENSTAND OG DEFINITIONER
Artikel 1
Genstand
Ved denne forordning fastsættes de nødvendige procedurer for autentificering af euromønter og håndtering af euromønter, der er uegnede til at være i omløb.
Artikel 2
Definitioner
I denne forordning forstås ved:
a) »autentificering af euromønter«: processen med at efterprøve, at euromønter er ægte, og at de er egnede til at være i omløb
b) »euromønter, der er uegnede til at være i omløb«: euromønter, som er ægte, men som er blevet kasseret under autentificeringsprocessen, eller euromønter hvis udseende er blevet væsentligt forandret
c) »udpeget national myndighed«: det nationale møntanalysecenter eller en anden myndighed udpeget af den pågældende medlemsstat
d) »institutter«: institutter som omhandlet i artikel 6, stk. 1, første afsnit, i forordning (EF) nr. 1338/2001 med undtagelse af de institutter, der er omhandlet i nævnte afsnits tredje led
e) »CCEG« (ekspertgruppen for falske mønter): den ekspertgruppe for falske mønter, der er omhandlet i afgørelse 2005/37/EF.
KAPITEL II
AUTENTIFICERING AF EUROMØNTER
Artikel 3
Autentificering af euromønter
1. Institutterne sikrer, at euromønter, som de modtager og agter at bringe i omløb igen, autentificeres. Dette krav opfyldes ved hjælp af:
a)
møntbehandlingsmaskiner, som er opført på listen over sådanne maskiner, jf. artikel 5, stk. 2, eller
b)
personale, der er uddannet i overensstemmelse med de regler, der er fastsat af medlemsstaterne.
2. Efter autentificeringen videresendes alle euromønter, der formodes at være falske, og euromønter, der er uegnede til at være i omløb, til den udpegede nationale myndighed.
3. For falske euromønter, som overgives til de kompetente nationale myndigheder i overensstemmelse med artikel 6 i forordning (EF) nr. 1338/2001, betales der ikke håndteringsgebyr eller andre gebyrer. Kapitel III finder anvendelse på euromønter, der er uegnede til at være i omløb.
Artikel 4
Testkrav og møntbehandlingsmaskiner
1. Ved gennemførelsen af artikel 3, stk. 1, litra a), benytter institutterne udelukkende de typer af møntbehandlingsmaskiner, der er godkendt ved en sporingstest foretaget af den udpegede nationale myndighed eller ETSC, og som var opført på listen på det i artikel 5, stk. 2, omhandlede websted på tidspunktet for erhvervelsen. Institutterne sikrer, at disse maskiner justeres regelmæssigt for at sikre, at de hele tiden fungerer effektivt, under hensyntagen til de ændringer, der er foretaget af den i artikel 5, stk. 2, omhandlede liste. Formålet med sporingstesten er at sikre, at møntbehandlingsmaskinen er i stand til at kassere kendte typer falske euromønter og, som led i processen, også euromønter, der er uegnede til at være i omløb, samt alle andre møntlignende genstande, som ikke opfylder ægte euromønters specifikationer.
2. I en overgangsperiode indtil den 31. december 2014 kan medlemsstaterne tillade specifikke undtagelser fra stk. 1, første punktum, for møntbehandlingsmaskiner, som var i brug den 11. januar 2011, og som har vist sig i stand til at afsløre falske euromønter, euromønter, der er uegnede til at være i omløb, og andre møntlignende genstande, som ikke opfylder ægte euromønters specifikationer, selv om disse maskiner ikke er opført på den i artikel 5, stk. 2, omhandlede liste. Sådanne undtagelser vedtages efter høring af CCEG.
Artikel 5
Grundindstilling af møntbehandlingsmaskiner
1. For at sætte fabrikanterne af møntbehandlingsmaskiner i stand til at indhente de nødvendige oplysninger for grundindstilling af deres maskiner til at afsløre falske euromønter kan der i overensstemmelse med artikel 4 udføres tests hos den udpegede nationale myndighed, ETSC eller efter bilateral aftale i fabrikantens lokaler. Når en møntbehandlingsmaskine er afprøvet med positivt resultat, udarbejdes der en sammenfattende sporingstestrapport stilet til maskinens fabrikant med kopi til ETSC.
2. Kommissionen offentliggør en samlet liste på sit websted over alle møntbehandlingsmaskiner, for hvilke ETSC har modtaget eller udarbejdet en positiv og gyldig sammenfattende sporingstestrapport.
Artikel 6
Medlemsstaternes kontrol
1. Medlemsstaterne udfører den i denne artikel omhandlede kontrol.
2. Medlemsstaterne foretager årligt kontrol på stedet i institutterne for ved hjælp af sporingstests at efterprøve, om et repræsentativt udvalg af anvendte møntbehandlingsmaskiner fungerer korrekt. I de tilfælde, hvor de kontrollerede institutters personale forventes manuelt at kontrollere ægtheden af de euromønter, der skal sendes i omløb igen, indhenter medlemsstaterne hos de pågældende institutter garanti for, at deres personale er behørigt uddannet til dette formål.
3. Antallet af møntbehandlingsmaskiner der skal kontrolleres årligt i hver medlemsstat, bestemmes af, hvor mange euromønter der er behandlet i disse maskiner i løbet af det pågældende år, idet denne mængde skal svare til mindst 25 % af den samlede nettomængde mønter udstedt af den pågældende medlemsstat fra indførelsen af euromønter indtil udgangen af det foregående år. Antallet af møntbehandlingsmaskiner, som skal kontrolleres, beregnes på basis af mængden af de tre højeste pålydender af euromønter bestemt til at bringes i omløb. Medlemsstaterne bestræber sig på at sikre, at møntbehandlingsmaskinerne kontrolleres på skift.
4. Såfremt antallet af møntbehandlingsmaskiner, der skal kontrolleres årligt i overensstemmelse med stk. 3, overstiger antallet af maskiner, der anvendes i en bestemt medlemsstat, kontrolleres alle de møntbehandlingsmaskiner, der anvendes i den pågældende medlemsstat årligt.
5. I en overgangsperiode indtil den 31. december 2014 kan medlemsstaterne efter at have underrettet Kommissionen beslutte, at der årligt skal kontrolleres et antal møntbehandlingsmaskiner, der er tilstrækkeligt til at sikre, at mængden af behandlede euromønter i det pågældende år svarer til mindst 10 % af den samlede nettomængde mønter udstedt af den pågældende medlemsstat fra indførelsen af euromønter indtil udgangen af det foregående år.
6. Som led i den årlige kontrol fører medlemsstaterne også tilsyn med institutternes evne til at autentificere euromønter, som forudsætter at:
a)
der foreligger en skriftlig politik, der omfatter instruktioner enten for anvendelsen af automatisk møntbehandlingsudstyr eller for manuel sortering, alt efter hvad der er relevant
b)
der er tilstrækkeligt personale til rådighed
c)
der foreligger en skriftlig vedligeholdelsesplan til at opretholde møntbehandlingsmaskinernes oprindelige ydeevne
d)
der foreligger skriftlige procedurer for overgivelse af falske euromønter, euromønter, der er uegnede til at være i omløb, og andre møntlignende genstande, som ikke opfylder ægte euromønters specifikationer, til den udpegede nationale myndighed, og
e)
der findes interne kontrolprocedurer, der beskriver fremgangsmåden ved og hyppigheden af de kontroller, institutterne skal foretage, for at sikre, at deres sorteringscentre og deres personale følger instruktionerne i dette stykke.
7. Opdager en medlemsstat, at denne forordning ikke er overholdt, træffer det berørte institut foranstaltninger til at sikre, at den manglende overholdelse omgående afhjælpes.
Artikel 7
Tekniske bestemmelser
Kommissionen sikrer, at ETSC inden for en rimelig tidsfrist og efter høring af CCEG fastlægger de tekniske specifikationer for sporingstesten og andre praktiske gennemførelsesbestemmelser, som f.eks. uddannelsespraksis, den sammenfattende sporingstestrapports gyldighedsperiode, de oplysninger, der skal opføres på den i artikel 5, stk. 2, omhandlede liste, retningslinjerne for medlemsstaternes kontrol og undersøgelser, de regler, der skal følges ved afhjælpning af mangler, såvel som de relevante tærskler for godkendelse af ægte mønter.
KAPITEL III
HÅNDTERING AF EUROMØNTER, DER ER UEGNEDE TIL AT VÆRE I OMLØB
Artikel 8
Tilbagetrækning og indløsning af euromønter, der er uegnede til at være i omløb
1. Medlemsstaterne tager euromønter, der er uegnede til at være i omløb, ud af omløb.
2. Medlemsstaterne indløser eller ombytter euromønter, som er blevet uegnede som følge af, at de har været i omløb længe eller er blevet beskadiget, eller som er blevet kasseret af andre grunde under autentificeringsproceduren. Medlemsstaterne kan nægte at indløse euromønter, der er uegnede til at være i omløb, hvis de er blevet forandret enten forsætligt eller ved en behandling, som med rimelighed kunne forventes at ville forandre dem; dog indløses mønter, der er indsamlet til velgørende formål, såsom »ønskebrøndsmønter«.
3. Medlemsstaterne sikrer, at euromønter, der er uegnede til at være i omløb, efter at være taget ud af omløb, destrueres ved fysisk og varig deformation, således at disse mønter ikke igen kan bringes i omløb eller indleveres til indløsning.
Artikel 9
Håndteringsgebyrer
1. Ved indløsningen eller ombytningen af indleverede euromønter, der er uegnede til at være i omløb, kan der fradrages et håndteringsgebyr på 5 % af disse euromønters nominelle værdi. Kontrolleres hele sækken eller boksen med mønter, jf. artikel 11, stk. 2, kan der tillægges håndteringsgebyret et ekstra gebyr på 15 % af den nominelle værdi af de indleverede euromønter.
2. Medlemsstaterne kan fastsætte generelle eller delvise undtagelser fra håndteringsgebyrer i tilfælde, hvor de fysiske eller juridiske personer, der indleverer euromønterne, indgår i et tæt og regelmæssigt samarbejde med den udpegede nationale myndighed om at tage falske euromønter eller euromønter, der er uegnede til at være i omløb, ud af omløb, eller hvor sådanne undtagelser er i samfundets interesse.
3. Transportomkostninger og dermed forbundne omkostninger bæres af den fysiske eller juridiske person, der indleverer euromønterne.
4. Med forbehold af undtagelsen i stk. 2 kan en fysisk eller juridisk person, der indleverer euromønter, hvert år for hver pålydende værdi højst fritages for håndteringsgebyret for en maksimal mængde på ét kilo euromønter, der er uegnede til at være i omløb. Hvis denne mængde overskrides, kan der opkræves gebyr for alle indleverede mønter.
5. Indgår der i en bestemt indlevering mønter, der er blevet behandlet med kemiske eller andre farlige stoffer i et sådant omfang, at de kan anses for at indebære en sundhedsrisiko for dem, der skal håndtere dem, suppleres gebyrerne, der opkræves i henhold til stk. 1, med et yderligere gebyr svarende til 20 % af den nominelle værdi af de indleverede euromønter.
Artikel 10
Emballering af euromønter, der er uegnede til at være i omløb
1. Den fysiske eller juridiske person, der indleverer euromønter med henblik på indløsning eller ombytning, sorterer euromønterne efter pålydende i standardsække eller -bokse efter følgende regel:
a)
sækkene eller boksene skal indeholde:
i)
500 mønter for hvert af pålydenderne 2 EUR og 1 EUR
ii)
1 000 mønter for hvert af pålydenderne 0,50 EUR, 0,20 EUR og 0,10 EUR
iii)
2 000 mønter for hvert af pålydenderne 0,05 EUR, 0,02 EUR og 0,01 EUR
iv)
for mindre mængder, 100 mønter for hvert pålydende
b)
hver sæk eller boks skal bære en påskrift, der tillader identifikation af den indleverende fysiske eller juridiske person, den værdi og det pålydende, den indeholder, vægten, emballeringsdatoen og sækkens eller boksens nummer; den indleverende fysiske eller juridiske person skal udlevere en emballeringsliste med en samlet oversigt over de indleverede sække eller bokse; er mønter blevet behandlet med kemiske eller andre farlige stoffer, ledsages standardemballeringsenhederne af en skriftlig erklæring, hvoraf det fremgår, hvilke konkrete stoffer der er blevet anvendt
c)
er den samlede mængde af euromønter, der er uegnede til at være i omløb, mindre end de i litra a) nævnte standarder, skal disse euromønter sorteres efter pålydende og kan indleveres i ikke-standardiseret emballage.
2. Uanset stk. 1 kan medlemsstaterne opretholde afvigende emballeringskrav efter nationale regler i kraft den 11. januar 2011.
Artikel 11
Kontrol af euromønter, der er uegnede til at være i omløb
1. Medlemsstaterne kan kontrollere indleverede euromønter, der er uegnede til at være i omløb, på følgende måde:
a)
den opgivne mængde kontrolleres ved vejning af hver sæk eller boks
b)
kontrollen af ægtheden og det visuelle indtryk udføres på et prøveparti på mindst 10 % af de indleverede mønter.
2. Påvises der uregelmæssigheder efter den i stk. 1 omhandlede kontrol eller afvigelser fra artikel 10, kontrolleres hele sækken eller boksen.
3. Udgør modtagelse eller behandling af euromønter en sundhedsrisiko for dem, der skal håndtere dem, eller opfylder en indlevering ikke kravene med hensyn til emballering og mærkning, kan medlemsstaterne nægte at modtage sådanne mønter.
Medlemsstaterne kan foranledige, at der vedtages foranstaltninger med henblik på de fysiske og juridiske personer, der har indleveret mønter som omhandlet i første afsnit.
KAPITEL IV
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 12
Indberetninger, meddelelser og evalueringer
1. Medlemsstaterne indgiver en gang om året rapporter til Kommissionen om deres virksomhed med autentificering af euromønter. Rapporterne skal indeholde oplysninger om antallet af kontroller, der er udført i henhold til artikel 6, stk. 2, og af kontrollerede møntbehandlingsmaskiner, testresultaterne, mængden af mønter, som de pågældende maskiner har behandlet, antallet af formodede falske euromønter, der er analyseret, og antallet af indløste euromønter, der er uegnede til at være i omløb, samt oplysninger om eventuelle undtagelser fastsat i henhold til artikel 4, stk. 2, eller artikel 6, stk. 5.
2. For at sætte medlemsstaterne i stand til at overvåge institutternes overholdelse af denne forordning udleverer de efter anmodning mindst én gang om året som minimum følgende oplysninger til medlemsstaterne:
a)
type og nummer for de anvendte møntbehandlingsmaskiner
b)
placering af hver enkelt møntbehandlingsmaskine, og
c)
mængden af behandlede mønter for hver enkelt møntbehandlingsmaskine pr. år og pr. pålydende, som minimum for de tre højeste pålydender.
3. Medlemsstaterne sikrer, at der foreligger oplysninger om de myndigheder, der er udpeget til indløsning eller ombytning af euromønter, og om særlige fremgangsmåder, f.eks. emballeringskrav og gebyrer, på passende websteder og i passende publikationer.
4. Efter at have analyseret de rapporter, der er modtaget fra medlemsstaterne, forelægger Kommissionen en årsrapport for Det Økonomiske og Finansielle Udvalg om udviklingen og resultaterne med hensyn til autentificering af euromønter og euromønter, der er uegnede til at være i omløb.
5. Kommissionen forelægger Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om denne forordnings anvendelse og virkninger senest den 30. juni 2014. Om nødvendigt kan rapporten ledsages af forslag til retsakter om mere detaljeret gennemførelse af denne forordning eller om ændring af den, særlig hvad angår artikel 6 og 8.
Artikel 13
Sanktioner
Medlemsstaterne fastsætter regler for, hvilke sanktioner der skal anvendes ved overtrædelse af denne forordning, og træffer alle nødvendige foranstaltninger for at sikre, at de gennemføres. Sanktionerne skal være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have afskrækkende virkning.
Artikel 14
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den anvendes fra den 1. januar 2012 med undtagelse af kapitel III, der anvendes fra datoen for denne forordnings ikrafttræden.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i medlemsstaterne i overensstemmelse med traktaterne.
Udfærdiget i Strasbourg, den 15. december 2010.
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS 1210/2010/EU RENDELETE
(2010. december 15.)
az euroérmék hitelesítéséről és a pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérmék kezeléséről
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 133. cikkére,
tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
tekintettel az Európai Központi Bank véleményére (1),
rendes jogalkotási eljárás keretében (2),
mivel:
(1)
Az euro pénzhamisítás elleni védelméhez szükséges intézkedések megállapításáról szóló, 2001. június 28-i 1338/2001/EK tanácsi rendelet (3) előírja a hitelintézetek, pénzforgalmi tevékenységük keretén belül az egyéb pénzforgalmi szolgáltatók, valamint a bankjegyek és érmék kezelésével és újraforgalmazásával foglalkozó minden más gazdasági szereplő számára, hogy megbizonyosodjanak az általuk elfogadott és újraforgalmazni kívánt eurobankjegyek és -érmék hitelességéről, és ügyeljenek a hamisítványok felismerésére.
(2)
Az euroérmék hitelesítéséről és a pénzforgalom számára alkalmatlan euroérmék kezeléséről szóló, 2005. május 27-i 2005/504/EK bizottsági ajánlás (4) rendelkezik az euroérmék hitelesítésére és a pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérmék kezelésére vonatkozó ajánlott gyakorlatról. Mindazonáltal az érmehitelesítésre vonatkozó kötelező érvényű közös keretszabály hiánya a tagállamok által alkalmazott gyakorlatok különbözőségét eredményezi, és így nem tudja biztosítani a valuta euroövezeten belüli, mindenütt egységes védelmét.
(3)
Annak érdekében, hogy az euroövezet egészében megvalósulhasson az euroérmék hatékony és egységes hitelesítése, kötelező érvényű szabályokat kell bevezetni a forgalomban lévő euroérmék közös hitelesítési eljárásainak, valamint az ezen eljárások kapcsán a nemzeti hatóságok által alkalmazott ellenőrzési mechanizmusoknak a végrehajtására.
(4)
A hitelesítési eljárás során azonosítani kell azokat a valódi euroérméket is, amelyek alkalmatlanok a pénzforgalom céljára. Az alkalmatlan érmék forgalomban tartása megnehezíti használatukat, különösen az érmével működő automaták esetében, valamint az érmék hitelességét illetően zavart okozhat a használók számára. Ezeket az alkalmatlan érméket ki kell vonni a forgalomból. Ezért kötelező érvényű közös szabályok szükségesek a pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérmék tagállamok általi kezelése és beváltása tekintetében.
(5)
A hitelesítési eljárások végrehajtásának összehangolása érdekében az érmehitelesítés tesztelési és szakmai felkészítési követelményeinek részleteit, valamint a pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérmék ellenőrzésének szabályait és a gyakorlati alkalmazásra vonatkozó egyéb utasításokat a 2005/37/EK bizottsági határozattal (5) létrehozott Európai Műszaki és Tudományos Központ (ETSC) határozza meg a hamis érmékkel foglalkozó, e határozatban említett szakértői csoporttal folytatott konzultációt követően.
(6)
Annak érdekében, hogy a tagállamok fokozatosan az e rendeletben foglalt rendelkezésekhez igazíthassák jelenlegi szabályozási rendszereiket és gyakorlati megoldásaikat, a 2014. december 31-ig tartó átmeneti időszakban eltérést alkalmazhatnak az euroérmék hitelesítésére használandó érmefeldolgozó gépek típusai, valamint a gépek évente ellenőrizendő mennyisége tekintetében.
(7)
A pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérméket kezelő minden nemzeti hatóság számára lehetőséget kell biztosítani arra, hogy e rendelettel összhangban kezelési díjat számítson fel az eljárással kapcsolatos költségek fedezése érdekében. A kezelési díj nem alkalmazandó a kis mennyiségben beszolgáltatott, pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérmék esetében. A tagállamok számára lehetőséget kell biztosítani arra, hogy a hamis vagy a pénzforgalom céljára alkalmatlan érmék forgalomból történő kivonása tekintetében a hatóságokkal szorosan együttműködő személyek számára mentességet nyújtsanak a kezelési díj alól. Amennyiben a közérdek úgy kívánja, a tagállamoknak lehetőséget kell biztosítani arra, hogy a hamis és a pénzforgalom céljára alkalmatlan érméket vegyesen tartalmazó zsákokat vagy dobozokat többletkezelési díj kiszabása nélkül fogadják el.
(8)
Minden tagállamnak be kell vezetnie a jogsértések esetében alkalmazandó szankciókat annak érdekében, hogy az euroérmék hitelesítése és a pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérmék kezelése az euroövezetben mindenütt egyformán történjen.
(9)
Mivel e rendelet célját - az euroérmék euroövezetben való hatékony és egységes hitelesítését - az egyes tagállamok a nemzeti gyakorlatok között fennálló különbségek miatt nem képesek hatékonyan elérni, és ezért az uniós szinten jobban megvalósítható, az Unió az Európai Unióról szóló Szerződés 5. cikkében megállapított szubszidiaritás elvének megfelelően intézkedéseket fogadhat el. Az említett cikkben foglalt arányosság elvének megfelelően ez a rendelet nem lépi túl az e cél eléréséhez szükséges mértéket,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
I. FEJEZET
TÁRGY ÉS FOGALOMMEGHATÁROZÁSOK
1. cikk
Tárgy
E rendelet az euroérmék hitelesítéséhez és a pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérmék kezeléséhez szükséges eljárásokat állapít meg.
2. cikk
Fogalommeghatározások
E rendelet alkalmazásában:
a) „az euroérmék hitelesítése”: az euroérmék valódiságának és pénzforgalom céljára való alkalmasságának ellenőrzését szolgáló folyamat;
b) „a pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérmék”: a hitelesítési folyamat során elutasított, illetve megjelenésükben jelentősen módosult valódi euroérmék;
c) „kijelölt nemzeti hatóság”: a nemzeti érmeszakértői központ vagy az érintett tagállam által kijelölt más hatóság;
d) „intézmények”: az 1338/2001/EK rendelet 6. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében említett intézmények, a rendelet harmadik francia bekezdésében említettek kivételével;
e) „CCEG” (Counterfeit Coin Experts Group): a 2005/37/EK határozatban említett, az érmék hamisításának eseteivel foglalkozó szakértői csoport.
II. FEJEZET
AZ EUROÉRMÉK HITELESÍTÉSE
3. cikk
Az euroérmék hitelesítése
(1) Az intézmények biztosítják, hogy az általuk elfogadott és újraforgalmazni kívánt euroérmék hitelesítési eljárás alá kerüljenek. Az intézmények e kötelezettségüknek a következők útján tesznek eleget:
a)
az 5. cikk (2) bekezdésében említett, érmefeldolgozó gépekre vonatkozó jegyzékben szereplő érmefeldolgozó gépekkel; vagy
b)
a tagállamok által meghatározott szabályokkal összhangban képzett személyzettel.
(2) A hitelesítést követően valamennyi hamisgyanús, illetve a pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérmét be kell szolgáltatni a kijelölt nemzeti hatóságnak.
(3) A hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóságoknak az 1338/2001/EK rendelet 6. cikkével összhangban átadott hamis euroérmék nem képezik kezelési vagy egyéb díj tárgyát. A pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérmék vonatkozásában e rendelet III. fejezete alkalmazandó.
4. cikk
Tesztelőírások és érmefeldolgozó gépek
(1) Az intézmények a 3. cikk (1) bekezdése a) pontjának alkalmazása során csak olyan típusú érmefeldolgozó gépeket használhatnak, amelyek megfeleltek a kijelölt nemzeti hatóság vagy az ETSC által végzett érzékelési teszten, és beszerzésük időpontjában szerepeltek az 5. cikk (2) bekezdésében említett internetes honlapon található jegyzékben. Az intézmények a gépek rendszeres beállítása útján biztosítják azok érzékelő képességének fenntartását, figyelembe véve az 5. cikk (2) bekezdésében említett jegyzékben bevezetett módosításokat. Az érzékelési tesztnek biztosítania kell, hogy az érmefeldolgozó gépek elutasítsák a hamisított, illetve egyúttal a pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérmék ismert típusait, valamint minden olyan, érme jellegű tárgyat, amely nem felel meg a valódi euroérmék tulajdonságainak.
(2) Az (1) bekezdés első mondata alól azon érmefeldolgozó gépek tekintetében, amelyek 2011. január 11-én már használatban álltak, és amelyek bizonyítottan alkalmasak a hamis és a pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérmék, valamint minden olyan, érme jellegű tárgy érzékelésére, amely nem felel meg a valódi euroérmék tulajdonságainak, a tagállamok a 2014. december 31-ig tartó átmeneti időszakban különös eltérésről rendelkezhetnek, még akkor is, ha ezek a gépek nem szerepelnek az 5. cikk (2) bekezdésében említett jegyzékben. Az ilyen eltéréseket a CCEG-vel folytatott konzultációt követően kell elfogadni.
5. cikk
Az érmefeldolgozó gépek átalakítása
(1) Annak érdekében, hogy az érmefeldolgozó gépek gyártói számára lehetővé váljon az ahhoz szükséges ismeretek megszerzése, hogy gépeiket a hamisított euroérmék felismerésére alkalmassá tegyék, a 4. cikk szerinti tesztelés elvégezhető a kijelölt nemzeti hatóságnál, az ETSC-nél, vagy - kétoldalú megállapodást követően - a gyártó telephelyén. Az érmefeldolgozó gép sikeres tesztelését követően összefoglaló felismerési tesztjelentés készül a gépek gyártója számára, amelynek egy példányát megküldik az ETSC-nek.
(2) A Bizottság honlapján közzéteszi mindazon érmefeldolgozó gépek naprakész jegyzékét, amelyekre vonatkozóan az ETSC pozitív és érvényes összefoglaló felismerési tesztjelentést kapott vagy állított össze.
6. cikk
Tagállami ellenőrzések
(1) A tagállamok bevezetik az e cikkben előírt ellenőrzéseket.
(2) A tagállamok éves helyszíni ellenőrzést tartanak az intézményekben, amelynek során az érmefeldolgozásra használt gépek reprezentatív mennyiségének ellenőrzése révén megbizonyosodnak azok megfelelő működéséről. Amennyiben az intézmények személyzete az újraforgalmazásra kerülő euroérméket manuálisan hitelesíti, a tagállamok az intézményektől kapott, hitelt érdemlő tájékoztatás révén megbizonyosodnak arról, hogy azok személyzete erre megfelelő képzésben részesült.
(3) Az egyes tagállamok által évente ellenőrzött érmefeldolgozó gépek számát úgy kell megállapítani, hogy az e gépeken az adott évben feldolgozott euroérmék mennyisége a szóban forgó tagállam által az euroérmék bevezetésétől a megelőző év végéig eltelt időszakban kibocsátott érmék teljes kumulált nettó mennyiségének legalább 25 %-a legyen. Az ellenőrizendő érmefeldolgozó gépek száma a forgalomba hozatalra szánt euroérmék három legnagyobb címletének mennyisége alapján kerül kiszámításra. A tagállamok törekednek annak biztosítására, hogy az érmefeldolgozó gépek ellenőrzése rotációs rendszerben történjen.
(4) Amennyiben az évente ellenőrizendő érmefeldolgozó gépek száma a (3) bekezdésben előírt számítási módszer alkalmazásával kapott eredmény szerint magasabb, mint ahány gép működik az adott tagállamban, úgy az ebben a tagállamban működő valamennyi érmefeldolgozó gépet évente ellenőrizni kell.
(5) A 2014. december 31-ig tartó átmeneti időszakra vonatkozóan a tagállamok a Bizottság értesítését követően az évente ellenőrizendő érmefeldolgozó gépek számát megállapíthatják úgy, hogy az e gépeken az adott évben feldolgozott euroérmék mennyisége a szóban forgó tagállam által az euroérmék bevezetésétől a megelőző év végéig eltelt időszakban kibocsátott érmék teljes kumulált nettó mennyiségének legalább 10 %-a legyen.
(6) Az éves ellenőrzések részeként a tagállamok ellenőrzik az intézmények euroérme-hitelesítési képességét a következők alapján:
a)
olyan írott politika megléte, amely az adott esetnek megfelelően biztosítja az automata érmefeldolgozó gépek vagy a manuális szortírozás használatával kapcsolatos utasításokat;
b)
a megfelelő humán erőforrások feladathoz rendelése;
c)
olyan írott karbantartási terv megléte, amely biztosítja az érmefeldolgozó gépek megfelelő teljesítményének fenntartását;
d)
a hamis euroérmék, a pénzforgalom céljára már nem alkalmas érmék és más, euroérme-szerű tárgyak kijelölt nemzeti hatóságnak történő beszolgáltatására vonatkozó írott eljárások megléte; valamint
e)
olyan belső ellenőrzési eljárások megléte, amelyek előírják az intézmény által végzendő ellenőrzések módozatait és gyakoriságát annak biztosítása érdekében, hogy szortírozó központjaik és személyzetük kövesse a fent említett utasításokat.
(7) Ha valamely tagállam észleli, hogy nem tartják be e rendelet rendelkezéseit, az érintett intézménynek intézkedéseket kell tennie a meg nem felelés azonnali megszüntetése érdekében.
7. cikk
Műszaki rendelkezések
A Bizottság gondoskodik arról, hogy az ETSC ésszerűen elfogadható határidőn belül, a CCEG-vel folytatott konzultációt követően megállapítsa az érzékelési teszt műszaki szabályait és a gyakorlati alkalmazásra vonatkozó egyéb utasításokat, mint például a szakmai felkészítés gyakorlatait, az érzékelési tesztről szóló összefoglaló jelentés érvényességének időtartamát, az 5. cikk (2) bekezdésében említett jegyzékben feltüntetendő tájékoztatást, a tagállami ellenőrzésekre és auditálásra vonatkozó iránymutatásokat, a meg nem felelés megszüntetésével kapcsolatos szabályokat, valamint a valódi érmék elfogadásának vonatkozó küszöbértékeit.
III. FEJEZET
A PÉNZFORGALOM CÉLJÁRA ALKALMATLAN EUROÉRMÉK KEZELÉSE
8. cikk
A pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérmék forgalomból történő kivonása és beváltása
(1) A tagállamok kivonják a forgalomból a pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérméket.
(2) A tagállamok beváltják vagy pótolják azon euroérméket, amelyek sérülés vagy hosszan tartó használat következtében váltak alkalmatlanná, vagy amelyeket a hitelesítési eljárás során elutasítottak. A tagállamok megtagadhatják azon, a pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérmék beváltását, amelyeket szándékosan vagy olyan eljárással módosítottak, amely eljárás esetében ésszerűen feltételezhető, hogy hatása az érmék módosítása lesz, leszámítva a karitatív célokra gyűjtött, például szökőkutakba dobott érmék beváltását.
(3) A tagállamok biztosítják a pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérméknek a forgalomból történő kivonás utáni, végleges és fizikai alakváltoztatással történő megsemmisítését, hogy ezek az érmék ne kerülhessenek ismételten fogalomba, és ne válthassák be azokat.
9. cikk
Kezelési díj
(1) A beszolgáltatott, pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérmék beváltása vagy pótlása során az érmék névértékének 5 %-át kitevő kezelési díj kerülhet visszatartásra. Amennyiben a 11. cikk (2) bekezdésében foglaltak szerint az érméket tartalmazó egész zsákot vagy dobozt ellenőrizni kell, a kezelési díj a beszolgáltatott euroérmék névértékének 15 %-ával egészülhet ki.
(2) A tagállamok általános vagy részleges mentességet biztosíthatnak a kezelési díj alól, ha az euroérméket beszolgáltató természetes vagy jogi személyek szorosan és rendszeresen együttműködnek a kijelölt nemzeti hatóságokkal a hamis és a pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérmék forgalomból történő kivonása terén, illetve amennyiben a mentesség közérdeket szolgál.
(3) A szállítási és ezzel összefüggő egyéb költségek az euroérméket beszolgáltató természetes vagy jogi személyt terhelik.
(4) A (2) bekezdésben rögzített mentesség sérelme nélkül, minden egyes euroérméket beszolgáltató természetes vagy jogi személy évente és címletenként maximum egy kilogramm, a pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérme kezelési díja alól mentesül. A fenti határérték túllépése esetén minden beszolgáltatott érme után díj szedhető.
(5) Amennyiben az érmék egyedi beszolgáltatása alkalmával a vegyi vagy egyéb veszélyes anyaggal kezelt érmék szennyezettségi foka a kezelők egészségére károsnak ítélhető meg, úgy az (1) bekezdéssel összhangban megállapított díjakon túlmenően a beszolgáltatott euroérmék névértékének 20 %-ával egyenértékű további díj kerül felszámításra.
10. cikk
A pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérmék csomagolása
(1) Az euroérméket beszolgáltató természetes vagy jogi személy címletenként szétválogatja a beváltásra vagy pótlásra beszolgáltatott érméket szabványos zsákokba vagy dobozokba gyűjtve, a következők szerint:
a)
a zsákok vagy dobozok az alábbiakat tartalmazzák:
i.
500 érme a 2 EUR és az 1 EUR címlet esetében;
ii.
1 000 érme a 0,50 EUR, a 0,20 EUR és a 0,10 EUR címlet esetében,
iii.
2 000 érme a 0,05 EUR, a 0,02 EUR és a 0,01 EUR címlet esetében;
iv.
kisebb mennyiségek esetében címletenként 100 érme;
b)
minden egyes zsákon vagy dobozon fel kell tüntetni a beszolgáltató természetes vagy jogi személy nevét, a tartalmazott értéket és címleteket, a tömeget, a csomagolás dátumát és a zsák vagy doboz sorszámát; a beszolgáltató természetes vagy jogi személynek csomagjegyzéket kell kiállítania, amely tartalmazza az összes beszolgáltatott zsákot, illetve dobozt; ha az érméket vegyi vagy egyéb veszélyes anyaggal kezelték, akkor a rendes csomagolási egységeket írásos nyilatkozat kíséri, amely pontosan feltünteti a felhasznált anyagokat;
c)
amennyiben a pénzforgalomra alkalmatlan euroérmék teljes mennyisége kisebb az (a) pontban említettnél, ezeket az euroérméket címletenként kell szétválogatni, és az érmék beszolgáltathatók nem szabványos csomagolásban.
(2) Az (1) bekezdéstől eltérve a tagállamok fenntarthatják a 2011. január 11-én hatályos saját nemzeti szabályaik szerinti, eltérő csomagolási követelményeiket.
11. cikk
A pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérmék ellenőrzése
(1) A tagállamok a következők szerint ellenőrizhetik a beszolgáltatott, pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérméket:
a)
a feltüntetett mennyiséget az egyes zsákok és dobozok lemérésével ellenőrzik;
b)
a hitelességet és a vizuális megjelenést a beszolgáltatott mennyiség legalább 10 %-át kitevő mintán ellenőrzik.
(2) Amennyiben az (1) bekezdésben hivatkozott ellenőrzések során rendellenességekre vagy a 10. cikktől való eltérésre bukkannak, a teljes zsákot vagy dobozt meg kell vizsgálni.
(3) Amennyiben az átvétel vagy az euroérmék kezelése a kezelő személyzet egészségére kockázattal jár, vagy ha a beszolgáltatás nem a szabványnak megfelelő csomagolással és címkézéssel történik, a tagállamok elutasíthatják az ilyen érmék átvételét.
A tagállamok intézkedéseket foganatosíthatnak az első albekezdésben említett érméket beszolgáltató természetes vagy jogi személyekkel kapcsolatban.
IV. FEJEZET
ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK
12. cikk
Jelentés, tájékoztatás és értékelés
(1) A tagállamok évente jelentést nyújtanak be a Bizottságnak az euroérme-hitelesítési tevékenységeikről. A benyújtott információ tartalmazza a 6. cikk (2) bekezdése szerint elvégzett ellenőrzések, valamint az ellenőrzött érmefeldolgozó gépek számát, a teszteredményeket, az e gépek által feldolgozott érmék mennyiségét, az elemzett hamisgyanús euroérmék számát, a pénzforgalom céljára nem alkalmas, beváltott euroérmék számát, valamint a 4. cikk (2) bekezdésében vagy a 6. cikk (5) bekezdésében biztosított eltérések részleteit.
(2) Annak érdekében, hogy a tagállamok elvégezhessék az intézmények e rendeletnek való megfelelésével kapcsolatos ellenőrzést, az intézmények - ha a tagállamok kérik - legalább éves rendszerességgel megadják számukra legalább az alábbiakra vonatkozó tájékoztatást:
a)
az érmefeldolgozásra használt gépek típusa és száma;
b)
az egyes érmefeldolgozó gépek elhelyezése; valamint
c)
a kezelt érmék mennyisége érmefeldolgozó gépenként és évenként, címletekre történő lebontásban, legalább a három legmagasabb címlet szerint.
(3) A tagállamok biztosítják az euroérmék beváltására vagy pótlására, továbbá egyes speciális szabályok - például a csomagolási szabványok és a díjak - meghatározására kijelölt hatóságok adatainak a megfelelő weboldalakon és kiadványokban való közzétételét.
(4) A Bizottság a tagállamoktól kapott jelentések elemzését követően éves jelentést terjeszt a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság elé az euroérmék hitelesítése és a pénzforgalom céljára alkalmatlan euroérmék kezelése terén elért fejlődésről és eredményekről.
(5) A Bizottság 2014. június 30-ig jelentést terjeszt elő az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak e rendelet végrehajtásáról és hatásáról. Ha szükséges, a jelentést a rendelet részletesebb végrehajtására vagy módosítására irányuló jogalkotási javaslatok kísérhetik, különös tekintettel a 6. és 8. cikkre.
13. cikk
Szankciók
A tagállamok megállapítják az e rendelet megsértése esetén alkalmazandó szankciókra vonatkozó szabályokat, és minden szükséges intézkedést megtesznek azok érvényesítése érdekében. Az előírt szankcióknak hatékonyaknak, arányosaknak és visszatartó erejűeknek kell lenniük.
14. cikk
Hatálybalépés
Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
Ez a rendelet 2012. január 1-jétől alkalmazandó, kivéve a III. fejezetet, amely e rendelet hatálybalépésének napjától alkalmazandó.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó a tagállamokban, a Szerződéseknek megfelelően.
Kelt Strasbourgban, 2010. december 15-én.