EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV 2012/18/EU
af 4. juli 2012
om kontrol med risikoen for større uheld med farlige stoffer og om ændring og efterfølgende ophævelse af Rådets direktiv 96/82/EF
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 192, stk. 1,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
efter høring af Regionsudvalget,
efter den almindelige lovgivningsprocedure (2), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Rådets direktiv 96/82/EF af 9. december 1996 om risikoen for større uheld med farlige stoffer (3) fastsætter bestemmelser om forebyggelse af større uheld, som kan indtræffe i forbindelse med visse industrielle aktiviteter, og om begrænsning af deres følger for menneskers sundhed og miljøet.
(2)
Større uheld har ofte alvorlige følger, således som det f.eks. var tilfældet med uheldene i Seveso, Bhopal, Schweizerhalle, Enschede, Toulouse og Buncefield. Desuden kan virkningerne række ud over nationale grænser. Det understreger nødvendigheden af at sikre, at der træffes passende forholdsregler til at sikre et højt beskyttelsesniveau overalt i Unionen for borgere, lokalsamfund og miljø. Der er derfor behov for at sikre, at det nuværende høje beskyttelsesniveau som minimum bevares uændret eller forhøjes.
(3)
Direktiv 96/82/EF har bidraget til at mindske sandsynligheden for og følgerne af sådanne uheld og dermed ført til et bedre beskyttelsesniveau i hele Unionen. En fornyet gennemgang af nævnte direktiv har bekræftet, at hyppigheden af større uheld er forblevet stabil. Selv om de eksisterende bestemmelser som helhed er formålstjenlige, er der ikke desto mindre behov for nogle ændringer for yderligere at styrke beskyttelsesniveauet, især hvad angår forebyggelsen af større uheld. Samtidig bør det system, der blev indført med direktiv 96/82/EF, tilpasses til de ændringer, der er sket i Unionens regler for klassificering af stoffer og blandinger, som direktivet henviser til. Der er desuden en række andre bestemmelser, der bør præciseres nærmere og opdateres.
(4)
Det er derfor hensigtsmæssigt at erstatte direktiv 96/82/EF for at sikre, at det eksisterende beskyttelsesniveau fastholdes og forbedres yderligere ved at gøre bestemmelserne mere effektive og ved så vidt muligt at mindske unødige administrative byrder ved at strømline eller forenkle reglerne, forudsat at det ikke går ud over sikkerheden og beskyttelsen af miljøet og menneskers sundhed. Samtidig bør de nye bestemmelser være klare, sammenhængende og letforståelige for at fremme deres gennemførelse og gøre dem lettere at håndhæve, mens beskyttelsesniveauet for menneskers sundhed og miljøet som minimum bevares uændret eller forhøjes. Kommissionen bør samarbejde med medlemsstaterne om den praktiske gennemførelse af nærværende direktiv. Dette samarbejde bør bl.a. omhandle spørgsmålet om selvklassificering af stoffer og blandinger. Alt efter hvad der er relevant, bør interessenter såsom repræsentanter for industrien, arbejdstagerne og ikke-statslige organisationer, der arbejder for at fremme beskyttelsen af menneskers sundhed eller miljøet, inddrages i gennemførelsen af dette direktiv.
(5)
De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europas konvention om grænseoverskridende virkninger af industrielle uheld, som på Unionens vegne blev godkendt ved Rådets afgørelse 98/685/EF af 23. marts 1998 om indgåelse af konventionen om grænseoverskridende virkninger af industriulykker (4), indeholder bestemmelser om foranstaltninger til forebyggelse, beredskab og imødegåelse af industrielle uheld, der kan få grænseoverskridende virkninger, såvel som bestemmelser om internationalt samarbejde på dette område. Denne konvention er gennemført i EU-retten ved direktiv 96/82/EF.
(6)
Større uheld kan have følger, der rækker ud over nationale grænser, og de økologiske og økonomiske omkostninger ved et uheld bæres ikke blot af den ramte virksomhed, men også af de berørte medlemsstater. Der bør derfor fastsættes og anvendes sikkerheds- og risikobegrænsende foranstaltninger for at forebygge mulige uheld, nedsætte risikoen for at uheld finder sted, samt minimere virkningerne, når uheld finder sted, hvilket vil gøre det muligt at bidrage til at sikre et højt beskyttelsesniveau i hele Unionen.
(7)
Bestemmelserne i dette direktiv bør ikke berøre EU-rettens bestemmelser om sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen og om arbejdsmiljøet og navnlig ikke Rådets direktiv 89/391/EØF af 12. juni 1989 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet (5).
(8)
Visse industrielle aktiviteter bør udelukkes fra nærværende direktivs anvendelsesområde, forudsat at de er underlagt anden lovgivning på EU-plan eller nationalt plan, der sikrer et tilsvarende sikkerhedsniveau. Kommissionen bør fortsat undersøge, hvorvidt der er betydelige huller i den eksisterende lovgivning, i særdeleshed med hensyn til nye risici og risici affødt af andre aktiviteter såvel som af specifikke farlige stoffer, og bør, hvis det er hensigtsmæssigt, forelægge et lovgivningsmæssigt forslag til imødegåelse af disse huller.
(9)
Bilag I til direktiv 96/82/EF indeholder en liste over de farlige stoffer, der falder ind under direktivets anvendelsesområde, bl.a. ved henvisning til visse bestemmelser i Rådets direktiv 67/548/EØF af 27. juni 1967 om tilnærmelse af lovgivning om klassificering, emballering og etikettering af farlige stoffer (6) og i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/45/EF af 31. maj 1999 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om klassificering, emballering og etikettering af farlige præparater (7). Direktiv 67/548/EØF og 1999/45/EF er blevet erstattet af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1272/2008 af 16. december 2008 om klassificering, mærkning og emballering af stoffer og blandinger (8), som inden for Unionen gennemfører det globale harmoniserede system for klassificering og mærkning af kemikalier, der er vedtaget på internationalt plan i De Forenede Nationers (FN) regi. Nævnte forordning indførte nye fareklasser og -kategorier, som kun delvis svarer til klasserne og kategorierne i de nævnte ophævede direktiver. Visse stoffer og blandinger vil imidlertid ikke være klassificeret under dette system, fordi der ikke findes kriterier herfor inden for disse rammer. Bilag I til direktiv 96/82/EF bør derfor ændres for at bringe det i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 1272/2008, samtidig med at det med direktivet opnåede beskyttelsesniveau bevares eller forhøjes yderligere.
(10)
Med henblik på klassificering af opgraderet biogas bør der tages hensyn til udviklingen af standarder i Den Europæiske Standardiseringsorganisation (CEN).
(11)
Uønskede virkninger af tilpasningen til forordning (EF) nr. 1272/2008 og senere tilpasninger af forordningen med indvirkning på klassificeringen af stoffer og blandinger kan forekomme. På grundlag af kriterier indeholdt i nærværende direktiv bør Kommissionen vurdere, om der er farlige stoffer, som uanset deres fareklassificering ikke frembyder en risiko for større uheld, og, hvis det er relevant, forelægge et lovgivningsmæssigt forslag om udelukkelse af det pågældende farlige stof fra dette direktivs anvendelsesområde. Vurderingen bør iværksættes hurtigt, især efter ændring af klassificeringen af et stof eller en blanding, for at undgå unødvendige byrder for driftslederne og de kompetente myndigheder i medlemsstaterne. Udelukkelser fra dette direktivs anvendelsesområde bør ikke være til hinder for, at de enkelte medlemsstater opretholder eller indfører strengere beskyttelsesforanstaltninger.
(12)
Driftsledere bør være underlagt en generel forpligtelse til at træffe enhver nødvendig foranstaltning for at forebygge større uheld, mindske deres følger og træffe genoprettende foranstaltninger. Når der i virksomheder er farlige stoffer til stede i mængder, der overstiger bestemte tærskler, bør driftslederen give den kompetente myndighed tilstrækkelige oplysninger til, at denne kan identificere virksomheden, de tilstedeværende farlige stoffer og de potentielle farer. Driftslederen bør også udarbejde en plan for forebyggelse af større uheld (»forebyggelsesplan«) indeholdende driftslederens overordnede tilgang og foranstaltninger, herunder hensigtsmæssige sikkerhedsledelsessystemer, med henblik på kontrol med risikoen for større uheld, og såfremt national lovgivning stiller krav herom indsende denne plan til den kompetente myndighed. Når driftsledere identificerer og vurderer risikoen for større uheld, bør der også tages hensyn til de farlige stoffer, der kan blive dannet under et alvorligt uheld i virksomheden.
(13)
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/35/EF af 21. april 2004 om miljøansvar for så vidt angår forebyggelse og afhjælpning af miljøskader (9) er som regel relevant for miljøskader, der er forårsaget af et større uheld.
(14)
For at mindske risikoen for en dominoeffekt bør driftsledere i tilfælde, hvor virksomheder er beliggende på en sådan måde eller så tæt sammen, at det vil kunne øge sandsynligheden for større uheld eller forværre følgerne heraf, samarbejde om udveksling af relevante oplysninger og om informering af offentligheden, herunder nabovirksomheder, der vil kunne blive berørt.
(15)
Som dokumentation for, at der er truffet alle nødvendige forholdsregler med henblik på at forebygge større uheld og opstille beredskabsplaner og nødforanstaltninger, bør driftslederen i en virksomhed, hvor der er farlige stoffer til stede i betydelige mængder, indsende en sikkerhedsrapport til den kompetente myndighed. Sikkerhedsrapporten bør indeholde nærmere oplysninger om virksomheden, de tilstedeværende farlige stoffer, anlægget eller lageret, mulige scenarier for større uheld og risikoanalyser, forebyggelses- og indgrebsforanstaltninger samt ledelsessystemer, således at risikoen for større uheld kan forebygges og mindskes, og for at de nødvendige skridt til at begrænse følgerne af et uheld kan tages. Risikoen for større uheld kan øges af sandsynligheden for naturkatastrofer hvor virksomheden er placeret. Dette bør tages i betragtning ved udarbejdelsen af scenarier for større uheld.
(16)
For at være forberedt på nødsituationer i virksomheder, hvor der er farlige stoffer til stede i betydelige mængder, er det nødvendigt at udarbejde interne og eksterne beredskabsplaner og fastsætte procedurer til at sikre, at planerne afprøves og revideres i det fornødne omfang og føres ud i livet i tilfælde af et større uheld eller sandsynlighed herfor. En virksomheds medarbejdere bør høres om den interne beredskabsplan, og den berørte offentlighed bør have mulighed for at tilkendegive sin holdning til den eksterne beredskabsplan. Underleverancer kan have en indvirkning på en virksomheds sikkerhed. Medlemsstaterne børe stille krav om, at driftslederne tager højde for dette i forbindelse med udarbejdelsen af en forebyggelsesplan, sikkerhedsrapport eller intern beredskabsplan.
(17)
I forbindelse med valget af passende driftsmetoder, herunder til overvågning og kontrol, bør driftslederne tage højde for tilgængelige oplysninger om bedste praksis.
(18)
For bedre at beskytte boligområder, rekreative områder og miljøet, herunder områder, som på grund af deres natur er af særlig interesse eller særlig følsomme, bør der i medlemsstaternes politik for fysisk planlægning eller andre relevante politikker sikres passende afstande mellem sådanne områder og de virksomheder, som frembyder sådanne farer, samt, for så vidt angår eksisterende virksomheder om nødvendigt gennemføres supplerende tekniske foranstaltninger for at fastholde den risiko, som mennesker eller miljøet udsættes for, på et acceptabelt niveau. Når der træffes beslutninger, bør tilstrækkelige oplysninger om risiciene og teknisk rådgivning om disse risici tages i betragtning. For at mindske de administrative byrder, navnlig for små og mellemstore virksomheder, bør procedurerne og foranstaltningerne så vidt muligt integreres med de procedurer og foranstaltninger, der gælder efter anden relevant EU-lovgivning.
(19)
For at lette adgangen til oplysninger om miljøet i overensstemmelse med De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europas konvention om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet (»Aarhuskonventionen«), som på Unionens vegne blev godkendt ved Rådets afgørelse 2005/370/EF af 17. februar 2005 om indgåelse på Det Europæiske Fællesskabs vegne af konventionen om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet (10), bør omfanget og kvaliteten af oplysninger til borgerne forbedres. I særdeleshed bør personer, der må antages at kunne blive berørt af et større uheld, have tilstrækkelige oplysninger om, hvordan de bør forholde sig i tilfælde af et uheld. Medlemsstaterne bør stille oplysninger til rådighed om, hvor der kan findes oplysninger om de rettigheder, personer, der berøres af en større uheld, har. Oplysninger der formidles til offentligheden bør formuleres klart og forståeligt. Ud over aktivt at give oplysninger, uden at offentligheden behøver at anmode herom, og uden at udelukke andre former for formidling, bør disse oplysninger også permanent være til rådighed og holdes opdateret elektronisk. Samtidig bør der være tilstrækkelige fortrolighedsgarantier til at imødegå bl.a. sikkerhedsrelaterede problemer.
(20)
Den måde, hvorpå oplysninger forvaltes, bør stemme overens med det initiativ om et fælles miljødatasystem, der blev taget med Kommissionens meddelelse af 1. februar 2008 om udvikling af et fælles miljødatasystem (SEIS). Den bør desuden stemme overens med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/2/EF af 14. marts 2007 om opbygning af en infrastruktur for geografisk information i Det Europæiske Fællesskab (Inspire) (11) og gennemførelsesbestemmelserne hertil, der tager sigte på at lette udveksling af miljøgeografiske oplysninger mellem offentlige organisationer og på at lette offentlighedens adgang til miljøgeografiske oplysninger overalt i Unionen. Disse oplysninger bør samles i en offentligt tilgængelig database på EU-plan, hvilket også vil gøre det lettere at overvåge direktivets gennemførelse og rapportere herom.
(21)
I overensstemmelse med Aarhuskonventionen er effektiv inddragelse af offentligheden i beslutningsprocessen nødvendig, således at den berørte offentlighed får mulighed for at fremføre, og beslutningstagerne får mulighed for at tage hensyn til, synspunkter og anliggender, der kan være relevante for beslutningerne og derigennem øge ansvarligheden i beslutningsprocessen og gøre den mere gennemskuelig, og bidrage til offentlighedens opmærksomhed på og opbakning til de trufne beslutninger.
(22)
For at sikre, at der træffes passende beredskabsforanstaltninger, hvis der indtræffer et større uheld, bør driftslederen øjeblikkelig underrette den ansvarlige myndighed herom og meddele den de nødvendige oplysninger for, at den kan vurdere virkningerne af uheldet for menneskers sundhed og miljøet.
(23)
Lokale myndigheder har en interesse i at forebygge større uheld og i at begrænse følgerne heraf og kan spille en væsentlig rolle. Medlemsstaterne bør tage højde herfor i forbindelse med gennemførelsen af dette direktiv.
(24)
For at fremme udveksling af oplysninger og forhindre lignende uheld i fremtiden bør medlemsstaterne videresende oplysninger om større uheld, der indtræffer på deres område, til Kommissionen, så Kommissionen kan analysere farerne i forbindelse hermed og etablere et system for videreformidling af oplysninger særligt om større uheld og de indhøstede erfaringer herfra. Denne informationsudveksling bør også omfatte »næsten-uheld«, som medlemsstaterne anser for at have særlig teknisk betydning for forebyggelse af større uheld og begrænsning af deres følger. Medlemsstaterne og Kommissionen bør bestræbe sig på at sikre, at oplysningerne i de informationssystemer, der er oprettet med henblik på at udveksle oplysninger om større uheld, er fyldestgørende.
(25)
Medlemsstaterne bør bestemme, hvilke kompetente myndigheder der skal have ansvaret for at sikre, at driftslederne opfylder deres forpligtelser. De kompetente myndigheder og Kommissionen bør samarbejde om aktiviteter til støtte for gennemførelsen, bl.a. om udarbejdelse af passende vejledninger og udveksling af bedste praksis. For at undgå unødige administrative byrder bør oplysningsforpligtelserne så vidt muligt integreres med de forpligtelser, der gælder i henhold til anden relevant EU-lovgivning.
(26)
Medlemsstaterne bør sikre, at de kompetente myndigheder træffer de nødvendige foranstaltninger i tilfælde, hvor dette direktiv ikke overholdes. For at sikre en effektiv gennemførelse og håndhævelse bør der indføres et system med inspektioner, herunder et program for rutinemæssige inspektioner med jævne mellemrum og ikke-rutinemæssige inspektioner. Disse inspektioner bør så vidt muligt koordineres med de inspektioner, der foretages i henhold til anden EU-lovgivning, herunder Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/75/EU af 24. november 2010 om industrielle emissioner (integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening) (12), hvor det er relevant. Medlemsstaterne bør sikre, at der er tilstrækkeligt personale med de nødvendige færdigheder og kvalifikationer til rådighed til effektivt at foretage inspektionerne. De kompetente myndigheder bør tilvejebringe tilstrækkelig støtte hertil, med redskaber og mekanismer for udveksling af erfaringer og konsolidering af viden, også på EU-plan.
(27)
For at tage højde for den tekniske udvikling bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde for så vidt angår ændring af bilag II-VI for at tilpasse dem til den tekniske udvikling. Det er særlig vigtigt, at Kommissionen gennemfører relevante høringer under sit forberedende arbejde, herunder på ekspertniveau. Kommissionen bør i forbindelse med forberedelsen og udarbejdelsen af delegerede retsakter sørge for samtidig, rettidig og hensigtsmæssig fremsendelse af relevante dokumenter til Europa-Parlamentet og Rådet.
(28)
For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af dette direktiv bør Kommissionen tillægges gennemførelsesbeføjelser. Disse beføjelser bør udøves i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011 af 16. februar 2011 om de generelle regler og principper for, hvordan medlemsstaterne skal kontrollere Kommissionens udøvelse af gennemførelsesbeføjelser (13).
(29)
Medlemsstaterne bør fastsætte regler om sanktioner for overtrædelse af de nationale bestemmelser, der vedtages i medfør af dette direktiv, og sikre, at de gennemføres. Disse sanktioner bør være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have afskrækkende virkning.
(30)
Målet med dette direktiv, nemlig at sikre et højt beskyttelsesniveau for menneskers sundhed og miljøet, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne, og kan derfor bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går dette direktiv ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå dette mål.
(31)
I henhold til den fælles politiske erklæring af 28. september 2011 fra medlemsstaterne og Kommissionen om forklarende dokumenter (14) har medlemsstaterne forpligtet sig til i tilfælde, hvor det er berettiget, at lade meddelelsen af gennemførelsesforanstaltninger ledsage af et eller flere dokumenter, der forklarer forholdet mellem et direktivs bestanddele og de tilsvarende dele i de nationale gennemførelsesinstrumenter. I forbindelse med nærværende direktiv finder lovgiveren, at fremsendelsen af sådanne dokumenter er berettiget.
(32)
Direktiv 96/82/EF bør derfor ændres og efterfølgende ophæves -
VEDTAGET DETTE DIREKTIV:
Artikel 1
Genstand
Ved dette direktiv fastsættes bestemmelser om forebyggelse af større uheld med farlige stoffer og om begrænsning af sådanne uhelds følger for menneskers sundhed og miljøet med det formål på en sammenhængende og effektiv måde at sikre et højt beskyttelsesniveau i hele Unionen.
Artikel 2
Anvendelsesområde
1. Dette direktiv finder anvendelse på virksomheder som defineret i artikel 3, stk. 1.
2. Direktivet finder ikke anvendelse på:
a)
militære virksomheder, anlæg eller lagre
b)
farer som følge af ioniserende stråling, der hidrører fra stoffer
c)
transport af farlige stoffer og hermed direkte forbundet midlertidig oplagring undervejs ad vej, jernbane, indre og ydre vandveje eller luftvejen uden for virksomheder omfattet af dette direktiv, herunder lastning, losning og omladning til og fra et andet transportmiddel på dokanlæg, kajer eller godsbanegårde
d)
transport af farlige stoffer i rørledninger, herunder pumpestationer, uden for virksomheder omfattet af dette direktiv
e)
udvinding, det vil sige efterforskning, brydning og forarbejdning af mineraler i miner og stenbrud, herunder ved hjælp af borehuller
f)
offshore-efterforskning efter og udvinding af mineraler, herunder kulbrinter
g)
oplagring af gas på underjordiske offshore-anlæg, herunder både egentlige oplagringsanlæg og anlæg, hvor der også foretages efterforskning og udvinding af mineraler, herunder kulbrinter
h)
deponeringsanlæg, herunder underjordiske affaldslagre.
Uanset første afsnit, litra e) og h) er onshore underjordiske gaslagre i naturlige jordlag, akviferer, salthuler og nedlagte miner samt kemisk og termisk forædling og hermed forbunden oplagring, der involverer farlige stoffer, samt operationelle affaldshåndteringsanlæg, herunder affaldsdepoter og spærredæmninger, der indeholder farlige stoffer, omfattet af dette direktivs anvendelsesområde.
Artikel 3
Definitioner
I dette direktiv forstås ved:
1) »virksomhed«: hele det område, som er under en driftsleders kontrol, og hvor farlige stoffer er til stede i et eller flere anlæg, herunder de fælles eller tilknyttede kommunikations- og serviceanlæg eller aktiviteter; virksomheder er enten kolonne 2-virksomheder eller kolonne 3-virksomheder
2) »kolonne 2-virksomhed«: en virksomhed, hvor farlige stoffer er til stede i mængder, der er lig med eller større end de mængder, der er opført under kolonne 2, del 1, eller kolonne 2, del 2, i bilag I, men mindre end de mængder, der er opført under kolonne 3, del 1, eller kolonne 3, del 2, i bilag I, idet den sammenlægningsformel, der er fastsat i note 4 til bilag I, anvendes, hvor det er relevant
3) »kolonne 3-virksomhed«: en virksomhed, hvor farlige stoffer er til stede i mængder, der er lig med eller større end de mængder, der er opført under kolonne 3, del 1, eller kolonne 3, del 2, i bilag I, idet den sammenlægningsformel, der er fastsat i note 4 til bilag I, anvendes, hvor det er relevant
4) »nabovirksomhed«: en virksomhed, der er placeret så tæt på en anden virksomhed, at det øger risikoen for eller følgerne af et større uheld
5) »ny virksomhed«:
a)
en virksomhed, der sættes i drift eller opføres den 1. juni 2015 eller senere, eller
b)
et driftsanlæg, der falder ind under dette direktivs anvendelsesområde, eller en kolonne 2-virksomhed, der bliver en kolonne 3-virksomhed eller omvendt den 1. juni 2015 eller senere som følge af ændringer i dets eller dens anlæg eller aktiviteter, der fører til en ændring i dets eller dens beholdning af farlige stoffer
6) »eksisterende virksomhed«: en virksomhed, der den 31. maj 2015 falder ind under direktiv 96/82/EF's anvendelsesområde, og som fra den 1. juni 2015 falder ind under nærværende direktivs anvendelsesområde uden ændringer i dens klassifikation som kolonne 2-virksomhed eller kolonne 3-virksomhed
7) »anden virksomhed«: et driftsanlæg, der falder ind under nærværende direktivs anvendelsesområde, eller en kolonne 2-virksomhed, der bliver en kolonne 3-virksomhed eller omvendt den 1. juni 2015 eller senere af andre årsager end de i nr. 5) nævnte
8) »anlæg«: en teknisk enhed på en virksomhed, enten på eller under jorden, hvor farlige stoffer fremstilles, anvendes, håndteres eller oplagres, det omfatter alle former for udstyr, bygninger, rørledninger, maskineri, værktøj, private banespor, dokker, kajanlæg til anlægget, moler, depoter og lignende strukturer, herunder flydende, som er nødvendige, for at anlægget kan fungere
9) »driftsleder«: en fysisk eller juridisk person, der driver eller kontrollerer virksomheden eller anlægget, eller som, såfremt dette er fastsat i national lovgivning, har fået overdraget den afgørende økonomiske dispositionsret eller beslutningskompetence med hensyn til den tekniske drift af virksomheden eller anlægget
10) »farligt stof«: et stof eller en blanding, der er omfattet af del 1 eller opført i del 2 i bilag I, herunder i form af råstof, produkt, biprodukt, reststof eller mellemprodukt
11) »blanding«: en blanding eller opløsning, der er sammensat af to eller flere stoffer
12) »tilstedeværelse af farlige stoffer«: faktisk eller påregnelig tilstedeværelse af farlige stoffer i virksomheden, eller af farlige stoffer, som det med rimelighed kan forudses kunne blive dannet, såfremt processer, herunder oplagringsaktiviteter, kommer ud af kontrol i et anlæg i virksomheden, i mængder der er lig med eller større end de i del 1 eller del 2 i bilag I anførte tærskelmængder
13) »større uheld«: en hændelse, f.eks. udslip, brand eller eksplosion af større omfang, som skyldes ukontrollerede hændelsesforløb under driften af en virksomhed omfattet af dette direktiv, og som straks eller senere medfører alvorlig fare for menneskers sundhed eller miljøet i eller uden for virksomheden, og hvori et eller flere farlige stoffer indgår
14) »fare«: den iboende egenskab ved et farligt stof eller en fysisk tilstand, som kan forårsage skade på menneskers sundhed eller miljøet
15) »risiko«: sandsynligheden for, at en bestemt virkning indtræffer inden for en nærmere bestemt periode eller under nærmere bestemte omstændigheder
16) »lager«: tilstedeværelse af en mængde farlige stoffer med henblik på opmagasinering, sikker forvaring eller oplagring
17) »offentligheden«: en eller flere fysiske eller juridiske personer samt i overensstemmelse med national lovgivning eller praksis foreninger, organisationer eller grupper af disse personer
18) »den berørte offentlighed«: den del af offentligheden, som berøres eller sandsynligvis vil blive berørt af, eller som har en interesse i, beslutninger, der træffes om ethvert af de i artikel 15, stk. 1, omhandlede anliggender; med henblik på denne definition anses ikke-statslige organisationer, der arbejder for at fremme miljøbeskyttelse, og som opfylder alle de i national lovgivning fastsatte krav, for at have en interesse
19) »inspektion«: enhver handling, herunder besøg på virksomhedsområdet, enhver kontrol af interne foranstaltninger, systemer og rapporter og opfølgningsdokumenter og enhver nødvendig opfølgning, som iværksættes af eller på vegne af den kompetente myndighed med det formål at kontrollere og fremme virksomheders overholdelse af kravene i dette direktiv.
Artikel 4
Vurdering af risikoen for større uheld ved et specifikt farligt stof
1. Kommissionen vurderer, hvor det er relevant eller i alle tilfælde, når der foreligger en underretning fra en medlemsstat, jf. stk. 2, om det i praksis er umuligt, at et specifikt farligt stof eller en specifik farlig blanding, der er omfattet af del 1 eller opført i del 2 i bilag I kan forårsage et udslip af stof eller energi, som kan afstedkomme et større uheld både under normale og under ekstraordinære omstændigheder, som med rimelighed kan forudses. Denne vurdering skal tage hensyn til de i stk. 3 omhandlede oplysninger og skal baseres på et eller flere af følgende karakteristika:
a)
det farlige stofs fysiske tilstand under normale forarbejdnings- eller behandlingsbetingelser eller ved et ikke-planlagt brud på forsegling
b)
det farlige stofs iboende egenskaber, navnlig med hensyn til spredning i forbindelse med en større uheldsscenarie, f.eks. molekylmasse og mættet damptryk
c)
den maksimale koncentration af stofferne i tilfælde af blandinger.
Med henblik på første afsnit bør der, hvor det er relevant, desuden tages hensyn til forseglingen og den almindelige indpakning af det farlige stof, herunder navnlig hvor det er dækket af specifik EU-lovgivning.
2. Finder en medlemsstat, at et farligt stof ikke udgør en risiko for et større uheld i overensstemmelse med stk. 1, underretter den Kommissionen herom sammen med en understøttende begrundelse, herunder de i stk. 3 omhandlede oplysninger.
3. Med henblik på stk. 1 og 2 skal de oplysninger, der er nødvendige for vurderingen af det pågældende farlige stofs farlige egenskaber i sundhedsmæssig, fysisk eller miljømæssig henseende, omfatte:
a)
en fuldstændig liste over egenskaber, der er nødvendige for at kunne vurdere det farlige stofs potentiale for at kunne forårsage fysiske, sundhedsmæssige eller miljømæssige skader
b)
fysiske og kemiske egenskaber (f.eks. molekylmasse, mættet damptryk, iboende toksitet, kogepunkt, reaktivitet, viskositet, opløselighed og andre relevante egenskaber)
c)
farlige egenskaber i sundhedsmæssig og fysisk henseende (f.eks. reaktivitet, brandfarlighed, toksicitet samt supplerende faktorer såsom arten af angreb på kroppen, indvirkning på dødeligheden og virkninger på lang sigt samt andre egenskaber, hvor det er relevant)
d)
farlige egenskaber i miljømæssig henseende (f.eks. økotoksicitet, persistens, bioakkumulation, potentiale for transport i miljøet over store afstande og andre egenskaber, hvor det er relevant)
e)
stoffets eller blandingens EU-klassifikation, hvis en sådan findes
f)
oplysninger om de særlige betingelser for håndtering af stoffet (f.eks. temperatur, tryk og andre betingelser, alt efter hvad der er relevante), under hvilke det farlige stof oplagres, anvendes og/eller kan være til stede i tilfælde af forudselig unormal drift eller et uheld såsom brand.
4. Efter den i stk. 1 omtalte vurdering forelægger Kommissionen, hvis det er relevant, Europa-Parlamentet og Rådet et lovgivningsmæssigt forslag om udelukkelse af det pågældende farlige stof fra dette direktivs anvendelsesområde.
Artikel 5
Driftslederens generelle forpligtelser
1. Medlemsstaterne sikrer, at driftslederen er forpligtet til at træffe alle nødvendige foranstaltninger til at forebygge større uheld og begrænse sådanne uhelds følger for menneskers sundhed og miljøet.
2. Medlemsstaterne sikrer, at driftslederen til enhver tid er forpligtet til, især i forbindelse med inspektioner og kontrolforanstaltninger som omhandlet i artikel 20, at godtgøre over for den i artikel 6 omhandlede kompetente myndighed, at han har truffet alle nødvendige foranstaltninger som fastsat i dette direktiv.
Artikel 6
Kompetent myndighed
1. Uden at det berører driftslederens ansvar, opretter eller udpeger medlemsstaterne den eller de kompetente myndigheder, som skal varetage de opgaver, der er fastsat i dette direktiv (»den kompetente myndighed«), samt om nødvendigt instanser, der skal bistå den kompetente myndighed på teknisk plan. Medlemsstater, der opretter eller udpeger mere end én kompetent myndighed, skal sikre, at procedurerne for de enkelte myndigheders varetagelse af deres opgaver er fuldt koordinerede.
2. De kompetente myndigheder og Kommissionen samarbejder om aktiviteter til støtte for gennemførelsen af dette direktiv, med inddragelse af interessenter, hvor det er relevant.
3. Medlemsstaterne sikrer, at de kompetente myndigheder accepterer ækvivalente oplysninger, som driftsledere indsender i overensstemmelse med anden relevant EU-lovgivning, som opfylder nogle af kravene i dette direktiv med henblik på dette direktiv. I sådanne tilfælde skal de kompetente myndigheder sikre, at kravene i dette direktiv er opfyldt.
Artikel 7
Anmeldelse
1. Medlemsstaterne kræver, at driftslederen indsender en anmeldelse til den kompetente myndighed med følgende oplysninger:
a)
driftslederens navn og/eller firmanavn samt fuldstændig adresse på den berørte virksomhed
b)
driftslederens registrerede hjemsted med angivelse af den fuldstændige adresse
c)
navn og stilling på den ansvarlige for virksomheden, hvis denne er forskellig fra den i litra a) nævnte
d)
tilstrækkelige oplysninger til identificering af de farlige stoffer og den kategori af stoffer, det drejer sig om, eller som sandsynligvis vil være til stede
e)
det pågældende farlige stofs eller de pågældende farlige stoffers mængde og fysiske tilstand
f)
virksomhedens eller lagerets aktivitet eller påtænkte aktivitet
g)
virksomhedens nærmeste omgivelser og faktorer, der må antages at kunne forårsage et større uheld eller forværre følgerne heraf, herunder oplysninger, hvis sådanne findes, om nabovirksomheder, anlæg, der falder uden for dette direktivs anvendelsesområde, områder og projekter, der kunne være årsag til eller øge risikoen for eller følgerne af et større uheld eller en dominoeffekt.
2. Anmeldelsen eller opdateringen heraf indsendes til den kompetente myndighed inden for følgende frister:
a)
for nye virksomheder i rimelig tid inden opførelsen eller driften påbegyndes eller inden ændringer, der fører til en ændring i beholdningen af farlige stoffer
b)
i alle andre tilfælde et år efter den dato, fra hvilken den pågældende virksomhed omfattes af dette direktiv.
3. Stk. 1 og 2 finder ikke anvendelse, hvis driftslederen allerede har indsendt anmeldelse til den kompetente myndighed i henhold til den nationale lovgivnings krav inden den 1. juni 2015, og de deri indeholdte oplysninger opfylder kravene i stk. 1 og er forblevet uændrede.
4. Driftslederen skal underrette den kompetente myndighed forud for følgende begivenheder:
a)
en væsentlig forøgelse eller reduktion af mængden af det tilstedeværende farlige stof eller en væsentlig ændring i dets karakter eller fysiske tilstand i forhold til, hvad driftslederen har angivet i den i henhold til stk. 1 indsendte anmeldelse, eller en væsentlig ændring i den proces, hvori det anvendes
b)
en ændring af en virksomhed eller et anlæg, der kan få betydelige følger i henseende til risikoen for et større uheld
c)
permanent lukning af virksomheden eller nedlæggelse af den, eller
d)
ændringer i de i stk. 1, litra a), b) og c), nævnte oplysninger.
Artikel 8
Plan for forebyggelse af større uheld
1. Medlemsstaterne kræver, at driftslederen udarbejder et skriftligt dokument, der beskriver virksomhedens plan for forebyggelse af større uheld (»forebyggelsesplanen«) og sikrer, at denne plan gennemføres korrekt. Forebyggelsesplanen skal være udformet på en sådan måde, at den sikrer et højt beskyttelsesniveau for menneskers sundhed og miljøet. Den skal være afpasset efter den risiko for et større uheld, der forligger. Den skal angive driftslederens overordnede mål og handlingsprincipper, ledelsens rolle og ansvar samt indsatsen for løbende at forbedre kontrollen med risikoen for større uheld og sikring af et højt beskyttelsesniveau.
2. Forebyggelsesplanen udarbejdes og, såfremt national lovgivning stiller krav herom, indsendes til den kompetente myndighed inden for følgende frister:
a)
for nye virksomheder i rimelig tid inden opførelsen eller driften påbegyndes eller inden ændringer, der fører til en ændring i beholdningen af farlige stoffer
b)
i alle andre tilfælde et år efter den dato, fra hvilken den pågældende virksomhed omfattes af dette direktiv.
3. Stk. 1 og 2 finder ikke anvendelse, hvis driftslederen allerede har udarbejdet en forebyggelsesplan og, såfremt national lovgivning stiller krav herom, indsendt den til den kompetente myndighed inden den 1. juni 2015, og de deri indeholdte oplysninger opfylder kravene i stk. 1 og er forblevet uændrede.
4. Driftslederen skal med jævne mellemrum og mindst hvert femte år gennemgå og om fornødent opdatere forebyggelsesplanen, jf. dog artikel 11. Såfremt national lovgivning stiller krav herom, skal den opdaterede forebyggelsesplan omgående indsendes til den kompetente myndighed.
5. Forebyggelsesplanen skal gennemføres ved hjælp af hensigtsmæssige midler, strukturer og et sikkerhedsledelsessystem i overensstemmelse med bilag III, som er forholdsmæssigt afstemt efter risikoen for større uheld og kompleksiteten af virksomhedens organisation eller aktiviteter. For kolonne 2-virksomheder kan forpligtelsen til at gennemføre forebyggelsesplanen opfyldes ved hjælp af andre hensigtsmæssige midler, strukturer og ledelsessystemer, der er forholdsmæssigt afstemt efter risikoen for større uheld, under hensyntagen til principperne i bilag III.
Artikel 9
Dominoeffekter
1. Medlemsstaterne sikrer, at den kompetente myndighed ud fra de oplysninger, den har modtaget fra driftslederne i henhold til artikel 7 og 10, eller efter en anmodning om supplerende oplysninger fra den kompetente myndighed eller fra inspektioner i henhold til artikel 20, identificerer alle de kolonne 2- og kolonne 3-virksomheder eller grupper af sådanne virksomheder, hvor risikoen for og følgerne af større uheld kan være øget på grund af disse virksomheders geografiske placering og nærhed samt deres beholdning af farlige stoffer.
2. Har den kompetente myndighed supplerende oplysninger til de oplysninger, som driftslederen har indsendt i henhold til artikel 7, stk. 1, litra g), stiller den disse oplysninger til rådighed for den pågældende driftsleder, såfremt det er nødvendigt for anvendelsen af nærværende artikel.
3. Medlemsstaterne sikrer, at driftslederne i de i overensstemmelse med stk. 1 identificerede virksomheder:
a)
udveksler relevante oplysninger, der gør det muligt for virksomhederne at tage hensyn til arten og omfanget af den samlede risiko for et større uheld i deres forebyggelsesplaner, sikkerhedsledelsessystemer, sikkerhedsrapporter og interne beredskabsplaner, alt efter hvad der er relevant
b)
samarbejder om informering af offentligheden og naboanlæg, der ikke er omfattet af dette direktiv, og om meddelelse af oplysninger til den myndighed, der har ansvaret for opstillingen af eksterne beredskabsplaner.
Artikel 10
Sikkerhedsrapport
1. Medlemsstaterne kræver, at driftsledere i kolonne 3-virksomheder udarbejder en sikkerhedsrapport med henblik på at:
a)
dokumentere, at der er iværksat en forebyggelsesplan og et sikkerhedsledelsessystem til gennemførelse heraf i overensstemmelse med de i bilag III anførte oplysninger
b)
dokumentere, at risikoen for større uheld og mulige scenarier for større uheld er blevet identificeret, og at der er truffet de nødvendige foranstaltninger til forebyggelse af sådanne uheld og begrænsning af deres følger for menneskers sundhed og miljøet
c)
dokumentere, at der er taget passende hensyn til sikkerhed og pålidelighed ved udformningen, bygningen, driften og vedligeholdelsen af alle anlæg, lagre, udstyr og driftsinfrastrukturer, der har indflydelse på risikoen for større uheld i virksomheden
d)
dokumentere, at der er udarbejdet interne beredskabsplaner, og give de oplysninger, der er nødvendige for udarbejdelsen af de eksterne beredskabsplaner
e)
give den kompetente myndighed tilstrækkelige oplysninger til at kunne træffe afgørelser om placering af nye aktiviteter eller projekter i nærheden af eksisterende virksomheder.
2. Sikkerhedsrapporten skal mindst indeholde de data og oplysninger, der er anført i bilag II. Den skal angive, hvilke relevante organisationer der har medvirket ved udarbejdelsen af rapporten.
3. Sikkerhedsrapporten indsendes til den kompetente myndighed inden for følgende frister:
a)
for nye virksomheder i rimelig tid inden opførelsen eller driften påbegyndes eller inden ændringer, der fører til en ændring i beholdningen af farlige stoffer
b)
for eksisterende kolonne 3-virksomheder den 1. juni 2016
c)
for andre virksomheder to år efter den dato, fra hvilken den pågældende virksomhed omfattes af dette direktiv.
4. Stk. 1, 2 og 3 finder ikke anvendelse, hvis driftslederen allerede i overensstemmelse med kravene i den nationale lovgivning har indsendt sikkerhedsrapporten til den kompetente myndighed inden den 1. juni 2015, og de deri indeholdte oplysninger opfylder kravene i stk. 1 og 2 og er forblevet uændrede. Driftslederen skal, for at efterleve stk. 1 og 2 i nærværende artikel, indsende eventuelle ændrede dele af sikkerhedsrapporten i det format som den kompetente myndighed foreskriver i overensstemmelse med de i stk. 3 anførte tidsfrister.
5. Driftslederen skal med jævne mellemrum og mindst hvert femte år gennemgå og om fornødent opdatere anmeldelsen, jf. dog artikel 11.
Driftslederen skal desuden efter et større uheld i dennes virksomhed og på et hvilket som helst andet tidspunkt på eget initiativ eller på den kompetente myndigheds anmodning gennemgå og om fornødent opdatere sikkerhedsrapporten, når nye forhold eller ny teknologisk viden om sikkerhedsspørgsmål begrunder det, herunder viden opnået gennem analyser af uheld eller, i det omfang det er muligt, »næsten-uheld« og ny viden om risikovurdering.
Den opdaterede sikkerhedsrapport eller opdaterede dele heraf skal omgående indsendes til den kompetente myndighed.
6. Inden driftslederen påbegynder opførelse eller drift eller i de i stk. 3, litra b) og c), og stk. 5 i denne artikel omhandlede tilfælde, skal den kompetente myndighed inden for en rimelig frist efter at have modtaget rapporten meddele driftslederen, hvilke konklusioner den har draget af sin gennemgang af sikkerhedsrapporten og, hvor relevant, i overensstemmelse med artikel 19 forbyde idriftsætning eller fortsat drift af den pågældende virksomhed.
Artikel 11
Ændring af et anlæg, en virksomhed eller et lager
I tilfælde af ændringer af et anlæg, en virksomhed, et lager eller en proces eller farlige stoffers karakter, fysiske tilstand eller mængde, der kan have væsentlige følger for risikoen for større uheld, eller som kunne føre til, at en kolonne 2-virksomhed bliver en kolonne 3-virksomhed eller omvendt, skal medlemsstaterne sikre, at driftslederen gennemgår og om fornødent opdaterer anmeldelsen, forebyggelsesplanen, sikkerhedsledelsessystemet og sikkerhedsrapporten og underretter den kompetente myndighed om det nærmere indhold af disse opdateringer, inden ændringen foretages.
Artikel 12
Beredskabsplaner
1. For alle kolonne 3-virksomheder sikrer medlemsstaterne:
a)
at driftslederen udarbejder en intern beredskabsplan omfattende de foranstaltninger, der skal iværksættes i selve virksomheden
b)
at driftslederen giver den kompetente myndighed de nødvendige oplysninger, således at denne kan udarbejde eksterne beredskabsplaner
c)
at de myndigheder, medlemsstaterne har udpeget hertil, inden for to år efter i overensstemmelse med litra b) at have modtaget de nødvendige oplysninger fra driftslederen, udarbejder en ekstern beredskabsplan for de foranstaltninger, der skal iværksættes uden for virksomheden.
2. Driftslederne skal opfylde de i stk. 1, litra a) og b), nævnte forpligtelser inden for følgende frister:
a)
for nye virksomheder: i rimelig tid inden driften påbegyndes eller inden ændringer, der fører til en ændring i beholdningen af farlige stoffer
b)
for eksisterende kolonne 3-virksomheder: inden den 1. juni 2016, medmindre den interne beredskabsplan var udarbejdet i overensstemmelse med kravene i national lovgivning inden denne dato, og oplysningerne heri sammen med oplysningerne i stk. 1, litra b), opfylder betingelserne i nærværende artikel og er forblevet uændret
c)
for andre virksomheder: to år efter den dato, fra hvilken den pågældende virksomhed omfattes af dette direktiv.
3. Beredskabsplanerne udarbejdes med følgende formål:
a)
at begrænse og kontrollere uheld for at minimere deres følger og begrænse skaderne for menneskers sundhed, miljøet og ejendomme
b)
at træffe de nødvendige foranstaltninger til at beskytte menneskers sundhed og miljøet mod virkningerne af større uheld
c)
at give den berørte offentlighed og de berørte instanser og myndigheder i området de nødvendige oplysninger
d)
at genoprette og rense miljøet efter et større uheld.
Beredskabsplanerne skal indeholde de i bilag IV anførte oplysninger.
4. Medlemsstaterne sikrer, at de interne beredskabsplaner i henhold til dette direktiv udarbejdes i samråd med medarbejderne i virksomheden, herunder relevante medarbejdere udlånt i en længere periode af tredjemand.
5. Medlemsstaterne sikrer, at den berørte offentlighed på et tidligt tidspunkt får mulighed for at tilkendegive sin holdning til de eksterne beredskabsplaner i forbindelse med deres udarbejdelse, eller når de ændres væsentligt.
6. Medlemsstaterne sikrer, at driftslederne og de udpegede myndigheder med passende intervaller på højst tre år gennemgår, afprøver og om nødvendigt opdaterer henholdsvis de interne og eksterne beredskabsplaner. Ved gennemgangen af planerne skal der tages hensyn til ændringer, der er sket i de pågældende virksomheder eller hos de pågældende beredskabstjenester, ny teknisk viden og viden om håndtering af større uheld.
Med hensyn til eksterne beredskabsplaner skal medlemsstaterne tage hensyn til behovet for at fremme et tættere samarbejde om indsatser på civilbeskyttelsesområdet i forbindelse med større ulykker.
7. Medlemsstaterne sikrer, at driftslederen og om nødvendigt den dertil udpegede kompetente myndighed straks iværksætter beredskabsplanerne, hvis der indtræffer et større uheld, eller hvis der indtræder en ukontrolleret hændelse, som på grund af sin karakter med rimelighed kunne antages at føre til et større uheld.
8. Den kompetente myndighed kan på grundlag af oplysningerne i sikkerhedsrapporten med angivelse af begrundelsen herfor bestemme, at kravet om udarbejdelse af en ekstern beredskabsplan i henhold til stk. 1 ikke finder anvendelse.
Artikel 13
Fysisk planlægning
1. Medlemsstaterne sikrer, at målene med hensyn til forebyggelse af større uheld og begrænsning af sådanne uhelds følger for menneskers sundhed og miljøet tages i betragtning i deres politik for fysisk planlægning eller andre relevante politikker. De forfølger disse mål gennem kontrol med:
a)
placering af nye virksomheder
b)
ændringer i virksomheder omfattet af artikel 11
c)
nye projekter i nærheden af virksomheder, såsom transportruter, bygninger og anlæg, der benyttes af offentligheden, samt boligområder, såfremt placeringen eller projektet vil kunne blive årsag til eller øge risikoen for eller følgerne af et større uheld.
2. Medlemsstaterne sikrer, at der i deres politik for fysisk planlægning eller andre relevante politikker samt ved disse politikkers gennemførelse tages hensyn til behovet for på lang sigt:
a)
at opretholde passende sikkerhedsafstand mellem virksomheder omfattet af dette direktiv og boligområder, bygninger og områder, der benyttes af offentligheden, rekreative områder samt så vidt muligt vigtige trafikruter
b)
at beskytte områder, som på grund af deres natur er særlig følsomme eller af særlig interesse i nærheden af virksomheder, hvor det er relevant ved at fastsætte passende sikkerhedsafstande eller træffe andre relevante foranstaltninger
c)
for eksisterende virksomheders vedkommende at træffe yderligere tekniske foranstaltninger i overensstemmelse med artikel 5 for derved at undgå at forøge risikoen for menneskers sundhed og miljøet.
3. Medlemsstaterne sikrer, at alle kompetente myndigheder og planmyndigheder med ansvar for afgørelser på dette område indfører passende høringsprocedurer for at lette gennemførelsen af de i stk. 1 omhandlede politikker. Disse procedurer skal udformes på en sådan måde, at det sikres, at driftslederen giver tilstrækkelige oplysninger om de risici, virksomheden er forbundet med, og at teknisk rådgivning om disse risici er til rådighed enten for hvert enkelt tilfælde eller generelt, når afgørelser træffes.
Medlemsstaterne sikrer, at driftsledere i kolonne 2-virksomheder på den kompetente myndigheds anmodning tilvejebringer tilstrækkelige oplysninger om risiciene ved deres virksomhed til brug for fysisk planlægning.
4. Kravene i stk. 1, 2 og 3 i denne artikel finder anvendelse med forbehold af bestemmelserne i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/92/EU af 13. december 2011 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet (15), Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/42/EF af 27. juni 2001 om vurdering af bestemte planers og programmers indvirkning på miljøet (16) og anden relevant EU-lovgivning. Medlemsstaterne kan indføre koordinerede eller fælles procedurer med henblik på at opfylde kravene i denne artikel og kravene i nævnte lovgivning, bl.a. med det formål at undgå overlappende vurderinger eller høringer.
Artikel 14
Information af offentligheden
1. Medlemsstaterne sikrer, at de i bilag V anførte oplysninger permanent er tilgængelige for offentligheden, også elektronisk. Oplysningerne skal holdes opdateret i fornødent omfang, herunder i tilfælde af ændringer omfattet af artikel 11.
2. For kolonne 3-virksomheder skal medlemsstaterne desuden sikre:
a)
at alle personer, som må antages at kunne blive berørt af et større uheld, regelmæssigt og uden at skulle anmode herom modtager klare og forståelige oplysninger i den mest hensigtsmæssige form om sikkerhedsforanstaltninger og hensigtsmæssig adfærd i tilfælde af et større uheld
b)
at offentligheden efter anmodning kan få indsigt i sikkerhedsrapporten, jf. dog artikel 22, stk. 3; i tilfælde, hvor artikel 22, stk. 3, finder anvendelse, skal der gives indsigt i en ændret rapport, f.eks. i form af et ikke-teknisk sammendrag, som mindst skal indeholde generelle oplysninger om risikoen for større uheld og om potentielle følger for menneskers sundhed og miljøet af sådanne større uheld
c)
at offentligheden efter anmodning kan få indsigt i fortegnelsen over farlige stoffer i virksomheden, jf. dog artikel 22, stk. 3.
De oplysninger, der skal gives i henhold til første afsnit, litra a), omfatter mindst de i bilag V anførte oplysninger. Oplysningerne skal desuden gives til alle bygninger og områder, der benyttes af offentligheden, herunder skoler og hospitaler, samt alle nabovirksomheder, hvor der er tale om virksomheder omfattet af artikel 9. Medlemsstaterne sikrer, at disse oplysninger gives mindst hvert femte år, at de regelmæssigt revideres og om nødvendigt opdateres, herunder i tilfælde af ændringer omfattet af artikel 11.
3. Medlemsstaterne giver andre medlemsstater, der må påregnes at kunne blive berørt af de grænseoverskridende følger af et større uheld i en kolonne 3-virksomhed, tilstrækkelige oplysninger til, at de potentielt berørte medlemsstater om nødvendigt kan anvende de relevante bestemmelser i artikel 12 og 13 samt i nærværende artikel.
4. Har en medlemsstat fastslået, at en virksomhed beliggende tæt på en anden medlemsstats område ikke er i stand til at udgøre en risiko for et større uheld med virkninger uden for virksomhedens område, jf. artikel 12, stk. 8, og der derfor ikke er krav om udarbejdelse af en ekstern beredskabsplan som omhandlet i artikel 12, stk. 1, underretter den førstnævnte medlemsstat den anden medlemsstat om sin begrundede afgørelse.
Artikel 15
Høring og inddragelse af offentligheden
1. Medlemsstaterne sikrer, at den berørte offentlighed på et tidligt tidspunkt får mulighed for at tilkendegive sin holdning til specifikke individuelle projekter vedrørende:
a)
planlægning af nye virksomheder som omhandlet i artikel 13
b)
væsentlige ændringer i virksomheder som omhandlet i artikel 11, hvis sådanne ændringer er underlagt de i artikel 13 fastsatte krav
c)
nye projekter i nærheden af virksomheder, såfremt placeringen eller projektet kan øge risikoen for eller følgerne af et større uheld, jf. artikel 13.
2. I forbindelse med de i stk. 1 omhandlede specifikke individuelle projekter skal der tidligt i beslutningsprocessen, eller senest så snart det med rimelighed er muligt at give oplysningerne, ved offentlig bekendtgørelse eller ved andre egnede midler herunder elektroniske medier, hvor det er muligt, gives oplysninger til offentligheden om følgende forhold:
a)
genstanden for det specifikke projekt
b)
i relevante tilfælde det forhold, at et projekt er genstand for en national eller grænseoverskridende miljøkonsekvensvurdering eller konsultationer mellem medlemsstater i overensstemmelse med artikel 14, stk. 3
c)
hvilken kompetent myndighed der har ansvaret for at træffe afgørelsen, hos hvem relevante oplysninger kan indhentes, og hvortil kommentarer eller spørgsmål kan rettes, samt nærmere oplysninger om fristerne for at fremsætte bemærkninger eller stille spørgsmål
d)
hvilke afgørelser der kan blive tale om, eller udkast til afgørelsen, hvis et sådant foreligger
e)
angivelse af, hvornår, hvor og hvordan de relevante oplysninger vil blive stillet til rådighed
f)
hvilke foranstaltninger der er truffet for inddragelse og høring af offentligheden i henhold til denne artikels stk. 7.
3. I forbindelse med de i stk. 1 omtalte specifikke individuelle projekter sikrer medlemsstaterne, at den berørte offentlighed inden for passende frister kan få indsigt i følgende:
a)
i overensstemmelse med national lovgivning, de vigtigste rapporter og anbefalinger, der er indgivet til den kompetente myndighed på det tidspunkt, hvor den berørte offentlighed blev informeret i henhold til stk. 2
b)
i overensstemmelse med bestemmelserne i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/4/EF af 28. januar 2003 om offentlig adgang til miljøoplysninger (17), andre oplysninger end de i denne artikels stk. 2 omhandlede, som er relevante for den pågældende afgørelse, og som først foreligger, efter at den berørte offentlighed blev informeret i henhold til det pågældende stykke.
4. Medlemsstaterne sikrer, at den berørte offentlighed får adgang til at fremsætte bemærkninger og synspunkter til den kompetente myndighed, før der træffes en afgørelse om et specifikt individuelt projekt som omhandlet i stk. 1, og at der i beslutningsprocessen tages behørigt hensyn til udfaldet af høringer foretaget i henhold til stk. 1.
5. Medlemsstaterne sikrer, at den kompetente myndighed, når den relevante afgørelse er truffet, giver offentligheden indsigt i:
a)
afgørelsens indhold og begrundelse, med alle senere opdateringer
b)
udfaldet af de høringer, der er foretaget, inden afgørelsen blev truffet, og en redegørelse for, hvordan der er taget hensyn til dem i afgørelsen.
6. Når der opstilles overordnede planer eller programmer for projekter, der falder ind under stk. 1, litra a) eller c), sikrer medlemsstaterne, at offentligheden på et tidligt tidspunkt gives reel mulighed for at blive inddraget i udarbejdelsen, ændringen eller gennemgangen heraf gennem de procedurer, der er fastsat i artikel 2, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/35/EF af 26. maj 2003 om mulighed for offentlig deltagelse i forbindelse med udarbejdelse af visse planer og programmer på miljøområdet (18).
Medlemsstaterne identificerer den offentlighed, der er berettiget til at blive inddraget i forbindelse med dette stykke, herunder relevante ikke-statslige organisationer, som opfylder alle relevante krav i henhold til national lovgivning, såsom miljøbeskyttelsesorganisationer.
Dette stykke finder ikke anvendelse på planer og programmer, i forbindelse med hvilke der gennemføres en procedure med inddragelse af offentligheden i henhold til direktiv 2001/42/EF.
7. De nærmere bestemmelser for informering af offentligheden og høring af den berørte offentlighed fastlægges af medlemsstaterne.
Der fastsættes rimelige tidsrammer for de forskellige faser, som giver tilstrækkelig tid til at informere offentligheden og til, at den berørte offentlighed kan forberede sig på og reelt blive inddraget i de miljøbeslutningsprocesser, der er omfattet af denne artikel.
Artikel 16
Oplysninger, som driftslederen skal give, og foranstaltninger, der skal træffes, efter et større uheld
Medlemsstaterne sikrer, at driftslederen efter et større uheld er forpligtet til så hurtigt som praktisk muligt og på den mest hensigtsmæssige måde at:
a)
underrette den kompetente myndighed
b)
give den kompetente myndighed følgende oplysninger, så snart de foreligger:
i)
de nærmere omstændigheder ved uheldet
ii)
hvilke farlige stoffer, der er involveret
iii)
de data, der er til rådighed med henblik på vurdering af uheldets virkninger for menneskers sundhed, miljøet og ejendom
iv)
hvilke nødforholdsregler der er truffet.
c)
oplyse den kompetente myndighed om, hvilke foranstaltninger der påtænkes iværksat:
i)
for at afhjælpe virkningerne på mellemlang og lang sigt af uheldet
ii)
for at undgå en gentagelse af et sådant uheld
d)
opdatere de afgivne oplysninger, hvis en nærmere undersøgelse afslører andre forhold, som ændrer disse oplysninger eller de konklusioner, der er draget på grundlag af dem.
Artikel 17
Foranstaltninger, som den kompetente myndighed skal træffe efter et større uheld
Efter et større uheld pålægger medlemsstaterne den kompetente myndighed:
a)
at sikre, at de akutte nødforholdsregler og de foranstaltninger på mellemlang og lang sigt, der måtte være nødvendige, iværksættes
b)
gennem inspektion, undersøgelser eller på anden hensigtsmæssig måde at indhente de oplysninger, der er nødvendige for en fuldstændig analyse af de tekniske, organisatoriske og ledelsesmæssige aspekter af uheldet
c)
at træffe passende forholdsregler for at sikre, at driftslederen træffer alle nødvendige afhjælpende foranstaltninger
d)
at afgive anbefalinger om fremtidige forebyggende foranstaltninger, og
e)
at underrette de personer, der sandsynligvis vil blive berørt, om det uheld, der har fundet sted og, hvis det er relevant, om de foranstaltninger, der er truffet for at mindske følgerne af det.
Artikel 18
Oplysninger, som medlemsstaterne skal give efter et større uheld
1. Med henblik på at forebygge og begrænse følgerne af større uheld underretter medlemsstaterne Kommissionen om større uheld, som er indtruffet på deres område, og som opfylder kriterierne i bilag VI. De giver Kommissionen følgende oplysninger:
a)
medlemsstatens navn samt navn og adresse på den myndighed, der er ansvarlig for indberetningen
b)
dato, tidspunkt og sted for uheldet, herunder driftslederens fulde navn og den pågældende virksomheds adresse
c)
kort beskrivelse af omstændighederne ved uheldet, herunder de involverede farlige stoffer og de umiddelbare følger for menneskers sundhed og miljøet
d)
kort beskrivelse af de trufne nødforholdsregler og af de umiddelbare forholdsregler, der er nødvendige for at undgå en gentagelse af uheldet
e)
resultaterne af deres analyser og anbefalinger.
2. Oplysningerne i stk. 1 i denne artikel indgives, så snart det er praktisk muligt og senest et år efter datoen for uheldet ved brug af den i artikel 21, stk. 4, omhandlede database. Hvis de i stk. 1, litra e), omtalte oplysninger til indgivelse i databasen kun kan fremskaffes i foreløbig form inden for denne tidsfrist, skal oplysningerne opdateres, så snart resultaterne af yderligere analyser og anbefalinger foreligger.
Medlemsstaterne kan udsætte den i stk. 1, litra e), omhandlede indberetning af oplysninger indtil retssager, som kan blive berørt af en sådan indberetning, er afsluttede.
3. Med henblik på medlemsstaternes indgivelse af de i stk. 1 i denne artikel omhandlede oplysninger udarbejdes en indberetningsformular i form af gennemførelsesretsakter. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 27, stk. 2.
4. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen navn og adresse på enhver instans, som måtte være i besiddelse af relevante oplysninger om større uheld, og som kan rådgive de kompetente myndigheder i andre medlemsstater, der bliver stillet over for et sådant større uheld.
Artikel 19
Driftsforbud
1. Medlemsstaterne forbyder drift eller idriftsætning af virksomheder, anlæg eller lagre eller enhver del heraf, hvis de foranstaltninger, som driftslederen har truffet, er klart utilstrækkelige til at forebygge eller begrænse større uheld. Med henblik herpå skal medlemsstaterne blandt andet tage hensyn til alvorlige undladelser af at træffe nødvendige foranstaltninger, der fremgår af inspektionsrapporten.
Medlemsstaterne kan forbyde drift eller idriftsætning af virksomheder, anlæg eller lagre eller enhver del heraf, hvis driftslederen ikke inden for den fastsatte frist har indgivet anmeldelse, rapporter eller andre oplysninger, som kræves i henhold til dette direktiv.
2. Medlemsstaterne sikrer, at driftslederen har adgang til at påklage et forbud, den kompetente myndighed har meddelt i henhold til stk. 1, over for en relevant instans, der fastsættes i henhold til national lovgivning og procedurer.
Artikel 20
Inspektioner
1. Medlemsstaterne sikrer, at de kompetente myndigheder indfører et inspektionssystem.
2. Inspektionerne skal være afpasset efter den pågældende virksomhedstype. Inspektionerne skal gennemføres uafhængigt af modtagelse af sikkerhedsrapporter eller af andre rapporter. De skal sikre en planlagt og systematisk undersøgelse af de systemer, der anvendes i virksomheden, hvad enten de er af teknisk, organisatorisk eller ledelsesmæssig art, og navnlig tage sigte på at sikre:
a)
at driftslederen kan godtgøre, at han har truffet tilstrækkelige foranstaltninger til at forebygge større uheld i forbindelse med virksomhedens forskellige aktiviteter
b)
at driftslederen kan godtgøre, at han har truffet tilstrækkelige forholdsregler til at begrænse følgerne af større uheld i og uden for virksomhedsområdet
c)
at de data og oplysninger, der er indeholdt i sikkerhedsrapporten eller enhver anden indsendt rapport, giver et korrekt billede af forholdene i virksomheden
d)
at de i artikel 14 omhandlede oplysninger er gjort tilgængelige for offentligheden.
3. Medlemsstaterne sikrer, at alle virksomheder er omfattet af en inspektionsplan på nationalt, regionalt eller lokalt plan, og at denne plan revideres regelmæssigt og opdateres i det fornødne omfang.
Hver inspektionsplan skal omfatte:
a)
en generel vurdering af relevante sikkerhedsspørgsmål
b)
en angivelse af, hvilket geografisk område inspektionsplanen omfatter
c)
en fortegnelse over de virksomheder, planen omfatter
d)
en fortegnelse over grupper af virksomheder med potentielle dominoeffekter, jf. artikel 9
e)
en fortegnelse over virksomheder, hvor særlige eksterne risici eller faremomenter kan øge risikoen for eller følgerne af et større uheld
f)
fremgangsmåden ved rutineinspektioner, herunder programmer for sådanne inspektioner, jf. stk. 4
g)
fremgangsmåder for ikke-rutinemæssige inspektioner, jf. stk. 6
h)
bestemmelser om samarbejde mellem forskellige inspektionsmyndigheder.
4. Med udgangspunkt i de i stk. 3 omhandlede inspektionsplaner udarbejder den kompetente myndighed regelmæssigt programmer for rutinemæssige inspektioner i alle virksomheder, herunder hyppigheden af besøg på virksomhedsområdet for forskellige virksomhedstyper.
Tidsrummet mellem to på hinanden følgende inspektioner på virksomhedsområdet må ikke overstige et år for kolonne 3-virksomheder og tre år for kolonne 2-virksomheder, medmindre den kompetente myndighed har udarbejdet et inspektionsprogram baseret på en systematisk vurdering af risikoen for større uheld i de pågældende virksomheder.
5. Den systematiske vurdering af risiciene i de pågældende virksomheder baseres på mindst følgende kriterier:
a)
de pågældende virksomheders potentielle indvirkning på menneskers sundhed og på miljøet
b)
i hvilket omfang de pågældende virksomheder hidtil har overholdt kravene i dette direktiv.
Der kan desuden tages hensyn til relevante resultater af inspektioner foretaget i henhold til anden EU-lovgivning.
6. I tilfælde af alvorlige klager, alvorlige uheld og »næsten-uheld«, hændelser og tilsidesættelser foretages der snarest muligt ikke-rutinemæssige inspektioner.
7. Senest fire måneder efter hver inspektion skal den kompetente myndighed underrette driftslederen om, hvilke konklusioner den har draget af inspektionen, og hvilke foranstaltninger den finder nødvendige. Den kompetente myndighed sikrer, at driftslederen iværksætter alle disse nødvendige foranstaltninger inden for en rimelig frist efter modtagelse af denne underretning.
8. Er der under en inspektion blevet påvist et væsentligt tilfælde af manglende overholdelse af dette direktiv, skal der foretages en yderligere inspektion inden for seks måneder.
9. Inspektioner skal så vidt muligt koordineres med inspektioner, der foretages i henhold til anden EU-lovgivning, og kombineres med dem, hvor det er hensigtsmæssigt.
10. Medlemsstaterne tilskynder de kompetente myndigheder til at tilvejebringe ordninger og redskaber til udveksling af erfaringer og konsolidering af viden og til at deltage i sådanne ordninger på EU-plan, hvor det er relevant.
11. Medlemsstaterne sikrer, at driftslederne yder de kompetente myndigheder enhver bistand, der er nødvendig, for at de kan gennemføre de inspektioner og indhente de oplysninger, de har brug for til varetagelsen af deres opgaver i henhold til dette direktiv, og at de kompetente myndigheder i særdeleshed får mulighed for at danne sig et komplet billede af risikoen for et større uheld og risikoen for en forøgelse af sandsynligheden for eller en forværring af større uheld, for at udarbejde en ekstern beredskabsplan og for at tage hensyn til stoffer, der på grund af deres fysiske form, særlige omstændigheder eller placering fortjener særlig opmærksomhed.
Artikel 21
Informationssystem og -udveksling
1. Medlemsstaterne og Kommissionen udveksler oplysninger om de indvundne erfaringer med hensyn til forebyggelse af større uheld og begrænsning af deres følger. Disse oplysninger skal navnlig vedrøre den måde, hvorpå de i dette direktiv fastsatte foranstaltninger fungerer.
2. Senest den 30. september 2019 og hvert fjerde år derefter aflægger medlemsstaterne rapport til Kommissionen om gennemførelsen af dette direktiv.
3. Medlemsstaterne indsender vedrørende de virksomheder, der er omfattet af dette direktiv, mindst følgende oplysninger til Kommissionen:
a)
driftslederens navn eller firmanavn samt fuldstændig adresse på den pågældende virksomhed
b)
virksomhedens aktivitet(er).
Kommissionen opretter og opdaterer løbende en database med de oplysninger, medlemsstaterne har indsendt. Adgang til databasen begrænses til personer, der er godkendt af Kommissionen eller medlemsstaternes kompetente myndigheder.
4. Kommissionen opretter en database og stiller den til rådighed for medlemsstaterne med bl.a. oplysninger om større uheld, der er indtruffet på medlemsstaternes område, med henblik på:
a)
hurtigt at videreformidle de oplysninger, den modtager fra medlemsstaterne i henhold til artikel 18, stk. 1 og 2, til alle kompetente myndigheder
b)
at udsende analyser af årsagerne til større uheld samt de indhøstede erfaringer herfra til kompetente myndigheder
c)
at udsende oplysninger til de kompetente myndigheder om forebyggende foranstaltninger
d)
at oplyse, hvilke organisationer der kan rådgive eller give relevante oplysninger om større uhelds opståen og om forebyggelse og begrænsning af følgerne af sådanne uheld.
5. Senest den 1. januar 2015 vedtager Kommissionen gennemførelsesretsakter, som fastlægger de formater, der skal anvendes ved indsendelse af de i stk. 2 og 3 i denne artikel omhandlede oplysninger fra medlemsstaterne, og de databaser, der er nævnt i stk. 3 og 4. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 27, stk. 2.
6. Databasen i stk. 4 skal som minimum indeholde:
a)
de oplysninger, medlemsstaterne har fremsendt i henhold til artikel 18, stk. 1 og 2
b)
en analyse af årsagerne til uheldene
c)
de erfaringer, der er indhøstet i forbindelse med uheldene
d)
hvilke forebyggende foranstaltninger der er nødvendige for at undgå gentagelser.
7. Kommissionen gør den ikke-fortrolige del af oplysningerne offentligt tilgængelig.
Artikel 22
Adgang til oplysninger og fortrolighed
1. Medlemsstaterne sikrer af hensyn til åbenheden, at den kompetente myndighed er forpligtet til at stille oplysninger, som besiddes i forbindelse med anvendelsen af dette direktiv, til rådighed for fysiske eller juridiske personer, der anmoder derom, i overensstemmelse med direktiv 2003/4/EF.
2. Udlevering af oplysninger, som kræves i henhold til dette direktiv, herunder i henhold til artikel 14, kan afvises eller begrænses af den kompetente myndighed, når betingelserne i artikel 4 i direktiv 2003/4/EF er opfyldt.
3. Den kompetente myndighed kan give afslag på fuldstændig udlevering af de i artikel 14, stk. 2, litra b) og c), omhandlede oplysninger, som denne kompetente myndighed besidder, jf. dog denne artikels stk. 2, hvis driftslederen har anmodet om, at visse oplysninger i sikkerhedsrapporten eller fortegnelsen over farlige stoffer ikke udleveres af de grunde, der er nævnt i artikel 4 i direktiv 2003/4/EF.
Den kompetente myndighed kan også af de samme grunde bestemme, at der ikke udleveres oplysninger om visse dele af rapporten eller fortegnelsen. I sådanne tilfælde skal driftslederen med denne myndigheds godkendelse sende en ændret rapport eller fortegnelse, som ikke indeholder disse dele, til den kompetente myndighed.
Artikel 23
Adgang til klage og domstolsprøvelse
Medlemsstaterne sikrer, at:
a)
enhver, der anmoder om adgang til oplysninger i henhold til artikel 14, stk. 2, litra b) eller c), eller artikel 22, stk. 1, i nærværende direktiv har mulighed for at få prøvet en offentlig myndigheds handlinger eller undladelser i forbindelse med en sådan anmodning i overensstemmelse med artikel 6 i direktiv 2003/4/EF
b)
medlemmerne af den berørte offentlighed inden for rammerne af deres relevante nationale lovgivning har adgang til klage og domstolsprøvelse, som fastsat i artikel 11 i direktiv 2011/92/EU, i sager omfattet af artikel 15, stk. 1, i nærværende direktiv.
Artikel 24
Vejledning
Kommissionen kan udarbejde en vejledning vedrørende sikkerhedsafstand og dominoeffekter.
Artikel 25
Ændring af bilag
Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 26 med henblik på tilpasning af bilag II-VI til den tekniske udvikling. Tilpasninger af denne art må ikke føre til væsentlige ændringer i de krav, der stilles til medlemsstaterne og driftslederne i dette direktiv.
Artikel 26
Udøvelse af delegationen
1. Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter tillægges Kommissionen på de i denne artikel fastlagte betingelser.
2. Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter, jf. artikel 25, tillægges Kommissionen for en periode på fem år fra den 13. august 2012. Kommissionen udarbejder en rapport vedrørende delegationen af beføjelser senest ni måneder inden udløbet af femårsperioden. Delegationen af beføjelser forlænges stiltiende for perioder af samme varighed, medmindre Europa-Parlamentet eller Rådet modsætter sig en sådan forlængelse senest fire måneder inden udløbet af hver periode.
3. Den i artikel 25 omhandlede delegation af beføjelser kan til enhver tid tilbagekaldes af Europa-Parlamentet eller Rådet. En afgørelse om tilbagekaldelse bringer delegationen af de beføjelser, der er angivet i den pågældende afgørelse, til ophør. Den får virkning dagen efter offentliggørelsen af afgørelsen i Den Europæiske Unions Tidende eller på et senere tidspunkt, der angives i afgørelsen. Den berører ikke gyldigheden af de delegerede retsakter, der allerede er trådt i kraft.
4. Så snart Kommissionen vedtager en delegeret retsakt, underretter den samtidig Europa-Parlamentet og Rådet herom.
5. En delegeret retsakt vedtaget i henhold til artikel 25 træder kun i kraft, hvis hverken Europa-Parlamentet eller Rådet har gjort indsigelse inden for en frist på to måneder fra meddelelsen af den pågældende retsakt til Europa-Parlamentet og Rådet, eller hvis Europa-Parlamentet og Rådet inden udløbet af denne frist begge har informeret Kommissionen om, at de ikke agter at gøre indsigelse. Fristen forlænges med to måneder på Europa-Parlamentets eller Rådets initiativ.
Artikel 27
Udvalgsprocedure
1. Kommissionen bistås af et udvalg, der nedsættes i overensstemmelse med til direktiv 96/82/EF. Dette udvalg er et udvalg som omhandlet i forordning (EU) nr. 182/2011.
2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5 i forordning (EU) nr. 182/2011.
Artikel 28
Sanktioner
Medlemsstaterne fastsætter, hvilke sanktioner der skal gælde for overtrædelse af de nationale bestemmelser, der er vedtaget i medfør af dette direktiv. Sanktionerne bør være effektive, stå i et rimeligt forhold til overtrædelsernes grovhed og have afskrækkende virkning. Medlemsstaterne giver senest den 1. juni 2015 Kommissionen meddelelse om disse bestemmelser og meddeler omgående senere ændringer af dem.
Artikel 29
Rapportering og revision
1. På grundlag af de oplysninger, som medlemsstaterne indsender i henhold til artikel 18 og artikel 21, stk. 2, og de oplysninger, som findes i de i artikel 21, stk. 3 og 4, omhandlede databaser samt under hensyntagen til gennemførelsen af artikel 4, forelægger Kommissionen senest den 30. september 2020 og hvert fjerde år derefter Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om dette direktivs gennemførelse og effektive anvendelse, hvori skal indgå oplysninger om større uheld, der har fundet sted i Unionen, og om de mulige virkninger heraf for gennemførelsen af dette direktiv. I den første af disse rapporter medtager Kommissionen en vurdering af behovet for at ændre dette direktivs anvendelsesområde. Rapporterne kan, om nødvendigt, ledsages af et lovgivningsmæssigt forslag.
2. Kommissionen kan i forbindelse med relevant EU-lovgivning undersøge, om der er behov for at behandle spørgsmålet om driftslederens finansielle ansvar i tilfælde af større uheld, herunder forsikringsmæssige spørgsmål.
Artikel 30
Ændring af direktiv 96/82/EF
I bilag I, del 1, til direktiv 96/82/EF tilføjes under overskriften »Olieprodukter« følgende litra: »d) svær fuelolie«.
Artikel 31
Gennemførelse
1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 31. maj 2015. De anvender bestemmelserne fra den 1. juni 2015.
Uanset første afsnit sætter medlemsstaterne de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktivs artikel 30 senest den 14. februar 2014. De anvender bestemmelserne fra den 15. februar 2014.
De tilsender straks Kommissionen disse bestemmelser.
Disse bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.
Artikel 32
Ophævelse
1. Direktiv 96/82/EF ophæves med virkning fra den 1. juni 2015.
2. Henvisninger til det ophævede direktiv gælder som henvisninger til nærværende direktiv og læses efter sammenligningstabellen i bilag VII.
Artikel 33
Ikrafttræden
Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Artikel 34
Adressater
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Strasbourg, den 4. juli 2012.
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS 2012/18/EU IRÁNYELVE
(2012. július 4.)
a veszélyes anyagokkal kapcsolatos súlyos balesetek veszélyének kezeléséről, valamint a 96/82/EK tanácsi irányelv módosításáról és későbbi hatályon kívül helyezéséről
(EGT-vonatkozású szöveg)
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 192. cikke (1) bekezdésére,
tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
a jogalkotási aktus tervezete nemzeti parlamenteknek való megküldését követően,
tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére (1),
a Régiók Bizottságával folytatott konzultációt követően,
rendes jogalkotási eljárás keretében (2),
mivel:
(1)
A veszélyes anyagokkal kapcsolatos súlyos balesetek veszélyeinek ellenőrzéséről szóló, 1996. december 9-i 96/82/EK tanácsi irányelv (3) szabályokat állapít meg az egyes ipari tevékenységekből eredő súlyos balesetek megelőzésére, valamint e súlyos baleseteknek az emberi egészségre és a környezetre gyakorolt hatásai következményeinek korlátozására.
(2)
A súlyos baleseteknek gyakran komoly következményei vannak, amint azt a sevesói, a bhopali, a schweizerhallei, az enschedei, a toulouse-i és a buncefieldi balesetek is bizonyítják. A súlyos balesetek hatásai átléphetik az államhatárokat. Ez is nyomatékosítja, hogy biztosítani kell, hogy megfelelő óvintézkedések történjenek a polgárok, a közösségek és a környezet magas szintű védelmének Unió-szerte történő biztosítása érdekében. Ezért biztosítani kell, hogy a jelenlegi magas szintű védelem legalább ugyanilyen maradjon vagy fokozódjon.
(3)
A 96/82/EK irányelv fontos szerepet játszott az ilyen balesetek valószínűségének és következményeinek csökkentésében, és Unió-szerte a védelem magasabb szintjét eredményezte. Az említett irányelv felülvizsgálata megerősítette, hogy a súlyos balesetek aránya továbbra is állandó. Bár a meglévő rendelkezések általában véve megfelelnek a céljuknak, szükség van néhány változtatásra a védelmi szint további megerősítése érdekében, különösen a súlyos balesetek megelőzése tekintetében. A 96/82/EK irányelvvel felállított rendszert ugyanakkor hozzá kell igazítani az anyagok és keverékek uniós osztályozási rendszeréhez, amelyre az említett irányelv hivatkozik. Az irányelvben emellett több más rendelkezést is pontosítani kell, illetőleg naprakésszé kell tenni.
(4)
Ezért a 96/82/EK irányelv helyett újat kell elfogadni annak biztosítása érdekében, hogy a védelem jelenlegi szintje megmaradjon és tovább javuljon azáltal, hogy a rendelkezések eredményesebbekké és hatékonyabbakká válnak és, ahol csak lehetséges, az ésszerűsítés vagy egyszerűsítés által csökkennek a szükségtelen adminisztrációs terhek, feltéve, hogy ez nem veszélyezteti a biztonságot, valamint a környezet és az emberi egészség védelmét. Az új rendelkezéseknek ugyanakkor világosaknak, koherenseknek és könnyen érthetőeknek kell lenniük, hogy segítsék a végrehajtás és a betartathatóság javítását, ugyanakkor az emberi egészség és a környezet védelmi szintje legalább azonos maradjon vagy fokozódjon. A Bizottságnak együtt kell működnie a tagállamokkal ezen irányelv gyakorlati végrehajtásával kapcsolatban. Ezen együttműködés keretében többek között foglalkozni kell az anyagok és keverékek önkéntes besorolásának kérdésével. Az érdekelt feleket - például az iparág képviselőit, a munkavállalókat és az emberi egészség vagy a környezet védelmét támogató nem kormányzati szervezeteket - be kell vonni ezen irányelv végrehajtásába.
(5)
Az Egyesült Nemzetek Európai Gazdasági Bizottságának az ipari balesetek országhatáron túli hatásairól szóló egyezménye, amelyet az Unió nevében az ipari balesetek országhatáron túli hatásairól szóló egyezmény megkötéséről szóló, 1998. március 23-i 98/685/EK tanácsi határozat (4) hagyott jóvá, biztosítja azokat az intézkedéseket, amelyek az államhatárokon átterjedő hatások kiváltására alkalmas ipari balesetek megelőzésére, az ellenük való felkészülésre és kezelésükre, valamint az e területen folyó nemzetközi együttműködésre vonatkoznak. Az egyezményt a 96/82/EK irányelv hajtja végre az uniós jogban.
(6)
A súlyos baleseteknek határokon átnyúló következményei is lehetnek, és ökológiai és gazdasági költségeiket nemcsak az érintett üzem viseli, hanem az érintett tagállamok is. Ezért biztonsági és kockázatcsökkentő intézkedéseket kell megállapítani és alkalmazni az esetleges balesetek elkerülése, a balesetek kockázatának csökkentése, valamint - előfordulásuk esetén - a balesetek hatásának mérséklése érdekében, ezáltal megteremtve a magas szintű védelem biztosításának lehetőségét az egész Unió területén.
(7)
Ennek az irányelvnek a rendelkezéseit az uniós jog munkahelyi biztonsági és egészségvédelmi, valamint a munkakörnyezetre vonatkozó rendelkezéseinek, és különösen a munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítását ösztönző intézkedések bevezetéséről szóló, 1989. június 12-i 89/391/EGK tanácsi irányelv (5) sérelme nélkül kell alkalmazni.
(8)
Bizonyos ipari tevékenységeket ki kell zárni ennek az irányelvnek a hatálya alól, amennyiben azokra olyan uniós vagy nemzeti szintű jogi szabályozás vonatkozik, amely ezen irányelvvel azonos szintű biztonságról rendelkezik. A Bizottságnak továbbra is vizsgálnia kell, hogy vannak-e jelentős hiányosságok a meglévő szabályozási keretben, különösen ami az egyéb tevékenységekből, illetve konkrét veszélyes anyagokból eredő új és jövőbeni kockázatokat illeti, és szükség esetén e hiányosságok kezelése céljából megfelelő jogalkotási javaslatot kell előterjesztenie.
(9)
A 96/82/EK irányelv I. melléklete - többek között a veszélyes anyagok osztályozására, csomagolására és címkézésére vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések közelítéséről szóló, 1967. június 27-i 67/548/EGK tanácsi irányelv (6), valamint a tagállamoknak a veszélyes készítmények osztályozására, csomagolására és címkézésére vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseinek közelítéséről szóló, 1999. május 31-i 1999/45/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (7) egyes rendelkezéseire való hivatkozással - felsorolja az irányelv hatálya alá tartozó veszélyes anyagokat. A 67/548/EGK és az 1999/45/EK irányelvet felváltotta az anyagok és keverékek osztályozásáról, címkézéséről és csomagolásáról szóló, 2008. december 16-i 1272/2008/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (8), amely a vegyi anyagok osztályozásának és címkézésének nemzetközi szinten, az Egyesült Nemzetek Szervezete (ENSZ) keretében elfogadott egyetemes harmonizált rendszerét (Globally Harmonised System of Classification and Labelling of Chemicals) ülteti át az uniós jogba. Az említett rendelet a veszélyek tekintetében új osztályokat és kategóriákat vezet be, amelyek csak részben felelnek meg az említett, hatályon kívül helyezett irányelvek szerinti veszélyességi osztályoknak és kategóriáknak. Bizonyos anyagokat és keverékeket azonban a rendszeren belüli kritériumok hiánya miatt nem e rendszer alapján sorolnának be. A 96/82/EK irányelv I. mellékletét ezért módosítani kell annak érdekében, hogy az említett irányelvben előírt védelem szintjének fenntartása vagy további fokozása mellett összhangban legyen az említett rendelettel.
(10)
A feljavított biogáz besorolása céljából az Európai Szabványügyi Bizottság (CEN) szerinti szabványokkal kapcsolatos bármely fejleményt figyelembe kell venni.
(11)
Az 1272/2008/EK rendelettel való összhang miatt a rendeletnek az anyagok és keverékek osztályozását érintő későbbi kiigazításai nem kívánt hatásokkal járhatnak. Az ezen irányelvben szereplő kritériumok alapján a Bizottságnak értékelnie kell, hogy vannak-e olyan veszélyes anyagok, amelyek veszélyességi besorolásuk ellenére sem hordozzák magukban a súlyos baleset veszélyét, és megfelelő esetben jogalkotási javaslatot kell benyújtania az érintett veszélyes anyagnak az ezen irányelv hatálya alól való kizárása céljából. A tagállami üzemeltetőkre és az illetékes hatóságokra háruló felesleges terhek elkerülése érdekében hamar el kell kezdeni az értékelést, különösen azt követően, ha valamely anyag vagy keverék besorolása megváltozik. Az ezen irányelv hatálya alól történő kizárás nem akadályozhatja egyik tagállamot sem abban, hogy szigorúbb védintézkedéseket tartson fenn vagy vezessen be.
(12)
Általános kötelezettségként kell előírni, hogy az üzemeltetőknek minden szükséges intézkedést meg kell tenniük a súlyos balesetek megelőzése és következményeik mérséklése érdekében, valamint helyreállító intézkedéseket kell tenniük. Ha a veszélyes anyagok egy adott üzemben egy meghatározott küszöbmennyiséget meghaladóan vannak jelen, akkor az üzemeltetőnek elegendő információval kell ellátnia az illetékes hatóságot ahhoz, hogy az azonosíthassa az üzemet, a jelen lévő veszélyes anyagokat és a potenciális veszélyeket. Az üzemeltetőnek a súlyos balesetek megelőzésére vonatkozó tervet („MAPP”) kell készítenie és - amennyiben a nemzeti jog előírja - azt meg kell küldenie az illetékes hatóságnak, amely a súlyos balesetek veszélyének kezelése érdekében meghatározza az üzemeltető általános koncepcióját és intézkedéseit, ideértve a megfelelő biztonsági irányítási rendszereket is. Ha az üzemeltetők azonosítják és értékelik a súlyos balesetek veszélyét, mérlegelni kell azokat a veszélyes anyagokat is, amelyek az üzemben bekövetkező súlyos baleset során keletkezhetnek.
(13)
Főszabályként a környezeti károk megelőzése és felszámolása tekintetében a környezeti felelősségről szóló, 2004. április 21-i 2004/35/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (9) irányadó a súlyos baleset okozta környezeti károk tekintetében.
(14)
A dominóhatás veszélyének csökkentése érdekében, amennyiben az üzemek úgy helyezkednek el egymáshoz képest vagy annyira közel találhatók egymáshoz, hogy ez megnöveli a súlyos balesetek valószínűségét vagy súlyosbítja azok következményeit, az üzemeltetőknek együtt kell működniük a megfelelő információk cseréjében és a nyilvánosság tájékoztatásában, ideértve az azon szomszédos üzemekkel folytatott együttműködést, illetőleg információcserét is, amelyeket a baleset érinthet.
(15)
Annak bizonyítása érdekében, hogy olyan üzemek esetében, amelyekben a veszélyes anyagok jelentős mennyiségben vannak jelen, az üzemeltető megtette a súlyos balesetek megakadályozásához, valamint a védelmi tervek és a válaszintézkedések elkészítéséhez szükséges valamennyi intézkedést, az üzemeltetőnek biztonsági jelentés formájában tájékoztatást kell adnia az illetékes hatóságnak. A biztonsági jelentésnek tartalmaznia kell az üzemre, az ott lévő veszélyes anyagokra, a létesítményekre és a tárolóhelyiségekre, a lehetséges súlyos balesetek forgatókönyveire és kockázatainak elemzésére, a megelőzési és a beavatkozási intézkedésekre és a rendelkezésre álló irányítási rendszerekre vonatkozó információkat, ezáltal lehetővé tennie a súlyos balesetek megelőzését és kockázatának csökkentését, valamint a szükséges balesetek következményeinek korlátozásához szükséges lépések megtételét. A súlyos balesetek kockázatát növelheti az üzem elhelyezkedésével összefüggő természeti katasztrófák valószínűsége. Ezt a súlyos balesetek forgatókönyveinek elkészítése során figyelembe kell venni.
(16)
A veszélyhelyzetekre való felkészülés érdekében olyan üzemek esetében, amelyekben jelentős mennyiségben találhatóak veszélyes anyagok, szükséges belső és külső védelmi tervek készítése és olyan eljárások létrehozása, amelyek biztosítják e tervek szükség szerinti kipróbálását és felülvizsgálatát, továbbá - a bekövetkezett és a valószínűsíthető súlyos balesetek esetén - végrehajtásukat. Indokolt kötelezővé tenni a belső védelmi terv esetében az üzem személyzetével való konzultációt, a külső védelmi terv esetében pedig a nyilvánosságnak lehetőséget kell biztosítani a véleménynyilvánításra. Az alvállalkozások hatással lehetnek az üzem biztonságára. A tagállamoknak elő kell írniuk az üzemeltetők számára, hogy ezt vegyék figyelembe a MAPP, a biztonsági jelentések vagy a belső védelmi tervek kidolgozásakor.
(17)
A megfelelő műveleti - ezen belül nyomonkövetési és ellenőrzési - módszerek megválasztásának mérlegelésekor az üzemeltetőknek figyelembe kell venniük a legjobb gyakorlatokról rendelkezésre álló információt.
(18)
Annak érdekében, hogy a lakóterületek, a nyilvánosság által fokozottan használt területek és a környezet - ideértve a természetvédelmi szempontból különösen értékes vagy érzékeny területeket is - nagyobb fokú védelmet élvezzenek, szükség van arra, hogy a területfelhasználás tervezése és a tagállamok más vonatkozó politikái biztosítsák az e területek és az ilyen veszélyt hordozó üzemek közötti megfelelő távolság fenntartását, továbbá meglévő üzemek esetében - amennyiben szükséges - a személyekkel kapcsolatos kockázatok elfogadható szinten való tartásához szükséges további műszaki intézkedések végrehajtását. A döntések meghozatalakor indokolt figyelembe venni a kockázatokra vonatkozó megfelelő információkat és a kockázatokra vonatkozó műszaki szakvéleményeket. Ha lehetséges, a különösen a kis- és középvállalatokra nehezedő adminisztratív terhek csökkentése érdekében az eljárásokat és intézkedéseket kívánatos integrálni a más vonatkozó uniós jogi aktusokban előírt eljárásokkal és intézkedésekkel.
(19)
Az Egyesült Nemzetek Európai Gazdasági Bizottságának a környezeti ügyekben az információhoz való hozzáférésről, a nyilvánosságnak a döntéshozatalban történő részvételéről és az igazságszolgáltatáshoz való jog biztosításáról szóló, az Unió részéről a környezeti ügyekben az információhoz való hozzáférésről, a nyilvánosságnak a döntéshozatalban történő részvételéről és az igazságszolgáltatáshoz való jog biztosításáról szóló egyezménynek az Európai Közösség nevében való megkötéséről szóló, 2005. február 17-i 2005/370/EK tanácsi határozattal (10) jóváhagyott egyezménye („az Aarhusi Egyezmény”) szerinti környezeti információkhoz való hozzáférés segítése érdekében javítani kell a nyilvánosság tájékoztatásának szintjét és minőségét. Különösen a súlyos balesettel valószínűleg érintett személyeknek kell elegendő információt biztosítani az ilyen esetben teendő megfelelő lépésekről. A tagállamoknak információt kell rendelkezésre bocsátaniuk arról, hogy hol található tájékoztatás a súlyos baleset által érintett személyek jogairól. A nyilvánosságnak szánt információkat világos és érthető módon kell megfogalmazni. Az aktív, a nyilvánosság kérése nélkül történő tájékoztatáson kívül, és az információ terjesztésének egyéb módjait nem kizárva az információkat elektronikus formában állandóan hozzáférhetővé kell tenni és naprakészen kell tartani. Ugyanakkor megfelelő titoktartási biztosítékok is szükségesek, egyebek között a biztonsággal kapcsolatos aggodalmak kezelése érdekében.
(20)
Az információkezelés módjának összhangban kell lennie a közös környezeti információs rendszerre (Shared Environmental Information System - SEIS) vonatkozó kezdeményezéssel, amelyet „A közös környezeti információs rendszer felé” című, 2008. február 1-jei bizottsági közlemény vezetett be. Az információkezelés módjának összhangban kell lennie továbbá az Európai Közösségen belüli térinformációs infrastruktúra (INSPIRE) kialakításáról szóló, 2007. március 14-i 2007/2/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (11) és annak végrehajtási szabályaival is, amelyek célja lehetővé tenni a környezeti térinformatikai adatoknak a közszektorbeli szervezetek közötti megosztását, és Európai Unió-szerte hatékonyabban elősegíteni a térinformatikai adatokhoz való nyilvános hozzáférést. Az információkat uniós szinten egy nyilvánosan elérhető adatbázisnak kell tartalmaznia, ami megkönnyíti a végrehajtás nyomon követését és a kapcsolódó jelentéstételi kötelezettségek teljesítését is.
(21)
Az Aarhusi Egyezménynek megfelelően - a döntéshozatali folyamat számonkérhetőségének és átláthatóságának növelése, valamint a környezetvédelemmel kapcsolatos kérdések tudatosításának és a meghozott határozatok támogatottságának elősegítése érdekében - az érintett nyilvánosságnak a döntéshozatalban történő hatékony részvétele szükséges ahhoz, hogy az adott határozatokkal kapcsolatban a nyilvánosság kinyilvánítsa véleményét és aggályait, a döntéshozók pedig figyelembe vehessék ezeket.
(22)
Annak érdekében, hogy súlyos baleset esetén biztosítva legyenek a megfelelő válaszintézkedések, az üzemeltetőnek azonnal tájékoztatnia kell az illetékes hatóságot, és át kell adnia neki a baleset emberi egészségre és környezetre gyakorolt hatásainak értékelését számukra lehetővé tevő szükséges információkat.
(23)
A helyi hatóságoknak érdekük a súlyos balesetek megelőzése és következményeik mérséklése, és fontos szerepet tölthetnek be. Ezen irányelv végrehajtásakor a tagállamoknak ezt figyelembe kell venniük.
(24)
Az információcsere megkönnyítése és a jövőben előforduló hasonló balesetek megelőzése érdekében indokolt úgy rendelkezni, hogy a tagállamok a területükön bekövetkező súlyos balesetek adatait továbbítsák a Bizottságnak; a Bizottságnak elemeznie kell a kapcsolódó veszélyeket, és üzemeltetnie kell egy olyan rendszert, amely - különösen a súlyos balesetekre és az azokból levont tanulságokra vonatkozóan - gondoskodik a szóban forgó információk megosztásáról. Az említett információcserének azokra a balesetveszélyes helyzetekre is ki kell terjednie, amelyeknek a tagállamok megítélése szerint műszakilag különös jelentősége van a súlyos balesetek megelőzése és következményeik korlátozása szempontjából. A tagállamoknak és a Bizottságnak törekedniük kell arra, hogy a súlyos balesetekkel kapcsolatos információk cseréjének elősegítése céljából létrehozott információs rendszerekben található információk teljesek legyenek.
(25)
A tagállamoknak meg kell határozniuk, mely illetékes hatóságok felelősek annak biztosításáért, hogy az üzemeltetők teljesítsék a kötelezettségeiket. Az illetékes hatóságoknak és a Bizottságnak együtt kell működniük az ezen irányelv végrehajtását támogató tevékenységekben, így különösen a megfelelő iránymutatások kidolgozásában és a bevált gyakorlati megoldások cseréjében. A szükségtelen adminisztratív terhek elkerülése érdekében a tájékoztatási kötelezettségeket adott esetben integrálni kell a más kapcsolódó uniós jogi aktusokban előírt kötelezettségekkel.
(26)
A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy az irányelv be nem tartása esetén az illetékes hatóságok megtegyék a szükséges intézkedéseket. A hatékony végrehajtás és az ezen irányelvben foglalt rendelkezések betartatásának biztosítása érdekében rendszeres hatósági ellenőrzésekre, ezen belül egy, a rendszeres időközönként elvégzendő rutinjellegű hatósági ellenőrzésekre vonatkozó programra és nem rutinjellegű hatósági ellenőrzésekre van szükség. Amennyiben lehetséges, a hatósági ellenőrzéseket össze kell hangolni a más uniós jogi aktusokban, ezen belül megfelelő esetben az ipari kibocsátásokról (a környezetszennyezés integrált megelőzése és csökkentése) szóló, 2010. november 24-i 2010/75/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvben (12) előírt ellenőrzésekkel. A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy elegendő számú, a vizsgálatok hatékony lefolytatásához szükséges készségekkel és képesítéssel rendelkező személyzet álljon rendelkezésre. Az illetékes hatóságoknak a - többek között uniós szintű - tapasztalatcseréhez és a tudás összegzéséhez kapcsolódó eszközök és mechanizmusok felhasználásával megfelelő támogatást kell nyújtaniuk.
(27)
A műszaki fejlődés figyelembevétele érdekében a Bizottságnak felhatalmazást kell kapnia arra, hogy az Európai Unió működéséről szóló szerződés 290. cikkének megfelelően jogi aktusokat fogadjon el a II-VI. melléklet műszaki fejlődéshez való hozzáigazítását szolgáló módosítására vonatkozóan. Különösen fontos, hogy a Bizottság az előkészítő munka során megfelelő konzultációkat folytasson, többek között szakértői szinten is. A felhatalmazáson alapuló jogi aktus elkészítésekor és szövegezésekor a Bizottságnak gondoskodnia kell a vonatkozó dokumentumoknak az Európai Parlament és a Tanács részére történő egyidejű, időben történő és megfelelő továbbításáról.
(28)
Ezen irányelv végrehajtása egységes feltételeinek biztosítása érdekében a Bizottságra végrehajtási hatásköröket kell ruházni. Ezeket a Bizottság végrehajtási hatásköreinek gyakorlására vonatkozó tagállami ellenőrzési mechanizmusok szabályainak és általános elveinek megállapításáról szóló, 2011. február 16-i 182/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletnek (13) megfelelően kell gyakorolni.
(29)
A tagállamoknak meg kell állapítaniuk az ezen irányelv alapján elfogadott nemzeti rendelkezések megsértése esetén alkalmazandó szankciókra vonatkozó szabályokat, és biztosítaniuk kell ezen szankciók alkalmazását. Az említett szankcióknak hatékonyaknak, arányosaknak és visszatartó erejűeknek kell lenniük.
(30)
Mivel ezen irányelv célkitűzését, nevezetesen az emberi egészség és a környezet magas szintű védelmének biztosítását a tagállamok nem képesek kielégítően megvalósítani, és az uniós szinten jobban megvalósítható, az Unió az Európai Unióról szóló szerződés 5. cikkében meghatározott szubszidiaritás elvének megfelelően intézkedéseket hozhat. Az említett cikkben meghatározott arányosság elvének megfelelően ez az irányelv nem lépi túl az említett célkitűzés eléréséhez szükséges mértéket.
(31)
A tagállamoknak és a Bizottságnak a magyarázó dokumentumokról szóló, 2011. szeptember 28-i együttes politikai nyilatkozatával (14) összhangban a tagállamok vállalták, hogy az átültető intézkedéseikről szóló értesítéshez indokolt esetben egy vagy több olyan dokumentumot mellékelnek, amely kifejti az irányelv elemei és az azt átültető nemzeti jogi eszközök megfelelő részei közötti kapcsolatot. Ezen irányelv tekintetében a jogalkotó úgy ítéli, hogy indokolt ilyen dokumentumok továbbítása.
(32)
A 96/82/EK irányelvet ezért módosítani kell, és a későbbiekben hatályon kívül kell helyezni,
ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:
1. cikk
Tárgy
Ez az irányelv a veszélyes anyagokkal és keverékekkel kapcsolatos súlyos balesetek megelőzése és e baleseteknek az emberi egészségre és a környezetre gyakorolt következményeinek korlátozása érdekében állapít meg szabályokat, abból a célból, hogy az egész Unióban következetes és hatékony módon magas szintű védelmet biztosítson.
2. cikk
Hatály
(1) Ezt az irányelvet a 3. cikk (1) bekezdésében meghatározott üzemekre kell alkalmazni.
(2) Ez az irányelv nem alkalmazandó:
a)
a katonai létesítményekre, berendezésekre, tárolókra;
b)
az ionizáló sugárzás által okozott, anyagokból származó veszélyekre;
c)
veszélyes anyagoknak az irányelv hatálya alá tartozó üzemen kívüli közúti, vasúti, belvízi, tengeri vagy légi szállítása és szállítás közbeni, közvetlenül kapcsolódó ideiglenes tárolása, beleértve a berakást és kirakást, valamint az egyik szállítóeszköztől a másikig történő szállítást a dokkokban, mólóknál vagy rendező pályaudvarokon;
d)
a veszélyes anyagoknak az irányelv hatálya alá tartozó üzemeken kívüli, csővezetékeken történő szállítására, beleértve a szivattyúállomásokon át történő szállítást is;
e)
az ásványi anyagok bányákban és kőbányákban - többek között fúrólyukakon át - történő kinyerésére, azaz feltárására, kitermelésére és feldolgozására;
f)
az ásványi anyagok nyílt tengeri feltárására és kitermelésére, a szénhidrogénekét is ideértve;
g)
gáz föld alatti, nyílt tengeri helyszíneken történő tárolására, beleértve a kizárólag tárolásra szolgáló helyszíneket, valamint azokat, ahol ásványi anyagok - többek között szénhidrogének - feltárása és kitermelése is zajlik;
h)
hulladéklerakó telepekre, ideértve a föld alatti hulladéktárolást is.
Az első albekezdés e) és h) pontja ellenére ezen irányelv hatálya alá tartozik a szárazföldi föld alatti, természetes rétegekben, víztartó rétegekben, sóüregekben és használaton kívüli bányákban végzett gáztárolás, a vegyi és a termikus feldolgozási műveletek és a veszélyes anyagokkal végzett ilyen műveletekkel kapcsolatos tárolás, valamint a működő meddő ártalmatlanítására szolgáló létesítmények, a veszélyes anyagokat tartalmazó derítő-, illetve ülepítőmedencét is beleértve.
3. cikk
Fogalommeghatározások
Ezen irányelv alkalmazásában:
1. „üzem”: az üzemeltető irányítása alatt lévő terület egésze, ahol egy vagy több létesítményben veszélyes anyagok találhatók, beleértve a közös vagy kapcsolódó infrastruktúrát vagy tevékenységeket is; az üzem vagy alsó küszöbértékű üzem, vagy felső küszöbértékű üzem;
2. „alsó küszöbértékű üzem”: olyan üzem, amelyben a jelen lévő veszélyes anyagok mennyisége eléri vagy meghaladja az I. melléklet 1. részének 2. oszlopában vagy az I. melléklet 2. részének 2. oszlopában meghatározott mennyiségeket, de nem éri el az I. melléklet 1. részének 3. oszlopában vagy az I. melléklet 2. részének 3. oszlopában meghatározott mennyiségeket, adott esetben az I. melléklet 4. megjegyzésében megállapított összesítési szabályt alkalmazva;
3. „felső küszöbértékű üzem”: olyan üzem, amelyben a jelen lévő veszélyes anyagok mennyisége eléri vagy meghaladja az I. melléklet 1. részének 3. oszlopában vagy az I. melléklet 2. részének 3. oszlopában meghatározott mennyiségeket, adott esetben az I. melléklet 4. megjegyzésében megállapított összesítési szabályt alkalmazva;
4. „szomszédos üzem”: olyan üzem, amely egy másik üzemhez olyan közelségben helyezkedik el, hogy fokozza a súlyos balesetek kockázatát vagy következményeit;
5. „új üzem”:
a)
olyan üzem, amely 2015. június 1-jén vagy az után kezdi meg működését vagy épül; vagy
b)
olyan működési helyszín, amely ezen irányelv hatálya alá tartozik, vagy olyan alsó küszöbértékű üzem, amely a létesítményét vagy tevékenységeit érintő, a veszélyes anyagok jegyzékének változását eredményező módosítások miatt 2015. június 1-je után válik felső küszöbértékű üzemmé, vagy fordítva;
6. „meglévő üzem”: olyan üzem, amely 2015. május 31-én a 96/82/EK irányelv hatálya alá tartozik, és 2015. június 1-jétől kezdődően az alsó küszöbértékű üzemként vagy felső küszöbértékű üzemként történő besorolásának megváltoztatása nélkül ennek az irányelvnek a hatálya alá tartozik;
7. „egyéb üzem”: olyan működési helyszín, amely ezen irányelv hatálya alá tartozik, vagy olyan, alsó küszöbértékű üzem, amely 2015. június 1-jén vagy ezt követően az 5. pontban említettektől eltérő okok miatt felső küszöbértékű üzemmé válik, vagy fordítva;
8. „létesítmény”: az üzemen belüli azon föld alatti vagy föld feletti műszaki egység, amelyben veszélyes anyagokat gyártanak, használnak, kezelnek vagy tárolnak, ideértve a tárolást is; ide tartozik az adott létesítmény működéséhez szükséges mindennemű berendezés, szerkezet, csőrendszer, gép, szerszám, magántulajdonú iparvágány, dokk, kiszolgálórakodó, móló, raktár és hasonló, úszó vagy más szerkezet;
9. „üzemeltető”: az a természetes vagy jogi személy, aki vagy amely egy üzemet vagy létesítményt üzemeltet vagy irányít, vagy a nemzeti jog rendelkezései alapján az üzem vagy létesítmény műszaki üzemeltetése felett meghatározó gazdasági vagy döntéshozatali befolyással rendelkezik;
10. „veszélyes anyag”: az I. melléklet 1. részének hatálya alá tartozó vagy annak 2. részében felsorolt anyag vagy keverék, akár nyersanyag, termék, melléktermék, maradék vagy köztes termék formájában;
11. „keverék”: két vagy több anyagból álló keverék vagy oldat;
12. „veszélyes anyagok jelenléte”: veszélyes anyagok tényleges vagy várható jelenléte az üzemben, valamint azoknak a veszélyes anyagoknak a jelenléte, amelyekről ésszerűen feltételezhető, hogy akkor keletkezhetnek, amikor a folyamatok - beleértve a tároló tevékenységeket is - az üzemen belül bármely létesítményben kikerülnek az ellenőrzés alól, amennyiben e veszélyes anyagok mennyisége eléri vagy meghaladja az I. melléklet 1. vagy 2. részében meghatározott küszöbértékeket;
13. „súlyos baleset”: olyan esemény, mint például jelentős anyagkibocsátás, tűz vagy robbanás, amely az irányelv hatálya alá tartozó bármely üzem működése közben szabályozatlan körülmények között következik be, és az emberi egészséget vagy a környezetet akár azonnal, akár a későbbiekre nézve, akár az üzemen belül, akár azon kívül súlyosan veszélyezteti, és amelyben legalább egy veszélyes anyag részt vesz;
14. „veszély”: veszélyes anyag olyan saját tulajdonsága vagy olyan konkrét körülmény, amely káros hatással lehet az emberi egészségre vagy a környezetre;
15. „kockázat”: annak valószínűsége, hogy egy adott hatás egy meghatározott időtartamon belül vagy meghatározott körülmények között bekövetkezik;
16. „tárolás”: a veszélyes anyagok adott mennyiségének jelenléte raktározás, biztonságos felügyelet melletti elhelyezés vagy raktárkészletként való tartás céljából;
17. „nyilvánosság”: egy vagy több természetes vagy jogi személy, valamint a nemzeti jogszabályokkal, illetve gyakorlattal összhangban azok szövetségei, szervezetei és csoportjai;
18. „érintett nyilvánosság”: a 15. cikk (1) bekezdésében szereplő bármely ügyre vonatkozó döntés meghozatalával ténylegesen vagy valószínűsíthetően érintett, illetve abban érdekelt nyilvánosság; e fogalommeghatározás alkalmazásában érdekeltnek tekintendők a környezetvédelem ügyének előmozdítása érdekében a nemzeti jogban előírt követelményeknek megfelelően működő nem kormányzati szervezetek is;
19. „hatósági ellenőrzés”: az illetékes hatóság által vagy nevében az üzemek ezen irányelv követelményeinek való megfelelése ellenőrzésének és elősegítésének érdekében végzett minden tevékenység, többek között a helyszíni szemlék, a belső intézkedések, rendszerek, jelentések és nyomon követési dokumentumok ellenőrzése, valamint az ezekből fakadó valamennyi szükséges intézkedés.
4. cikk
Meghatározott veszélyes anyaggal kapcsolatos súlyos balesetek veszélyének értékelése
(1) A Bizottság adott esetben vagy a valamely tagállamtól a (2) bekezdéssel összhangban kapott értesítés alapján minden esetben értékeli, hogy a gyakorlatban lehetetlen-e, hogy az I. melléklet 1. részének hatálya alá tartozó vagy az I. melléklet 2. részében felsorolt valamely meghatározott veszélyes anyag olyan anyag- vagy energiakibocsátást idézzen elő, amely mind rendes, mind nem rendes, ésszerűen várható körülmények között súlyos balesetet idézzen elő. Ennek az értékelésnek figyelembe kell vennie a (3) bekezdésben említett információkat, és annak az alábbi jellemzők közül egyen vagy többön kell alapulnia:
a)
a veszélyes anyag rendes feldolgozási vagy kezelési körülmények vagy nem tervezett kikerülés esetén fennálló fizikai formája;
b)
a veszélyes anyag(ok) sajátos tulajdonságai, különösen a súlyos baleseti forgatókönyv esetén mutatott terjedési viselkedéssel kapcsolatos tulajdonságok, mint a molekulatömeg és a telített gőznyomás;
c)
keverékek esetén az anyag(ok) maximális koncentrációja.
Az első bekezdés alkalmazásában a veszélyes anyag elszigetelését és általános csomagolását adott esetben szintén figyelembe kell venni, többek között különösen akkor, amikor ez egyedi uniós jogszabály hatálya alá tartozik.
(2) Ha egy tagállam úgy ítéli meg, hogy a veszélyes anyagok valamelyike nem hordozza magában a súlyos baleset veszélyét e cikk (1) bekezdésével összhangban, alátámasztó indokolással együtt - beleértve a (3) bekezdésben említett információt is - értesíti a Bizottságot.
(3) Az (1) és (2) bekezdés alkalmazásában a szóban forgó veszélyes anyag egészségi, fizikai és környezeti veszéllyel kapcsolatos tulajdonságainak értékeléséhez szükséges információ a következőket foglalja magában:
a)
a tulajdonságoknak az - a veszélyes anyag fizikai, egészségi vagy környezeti kár okozásával kapcsolatos potenciáljának értékeléséhez szükséges - átfogó felsorolása;
b)
fizikai és kémiai tulajdonságok (például molekulatömeg, telített gőznyomás, egyedi toxicitás, forráspont, reaktivitás, viszkozitás, oldhatóság és más lényeges tulajdonságok);
c)
egészségi és fizikai veszélyt előidéző tulajdonságok (például reaktivitás, gyúlékonyság, toxicitás, további olyan tényezőkkel együtt, mint például a szervezetre gyakorolt káros hatás módja, sérülési/halálozási arány és hosszú távú hatások, valamint - adott esetben - egyéb tulajdonságok);
d)
környezeti veszélyt előidéző tulajdonságok (például ökotoxicitás, perzisztencia, bioakkumuláció, hosszú távú környezeti terjedési potenciál, valamint - adott esetben - egyéb tulajdonságok);
e)
amennyiben rendelkezésre áll, az anyag vagy keverék uniós besorolása;
f)
információ az anyagra nézve egyedi üzemi feltételekről (például hőmérséklet, nyomás és - adott esetben - egyéb feltételek), amelyek között a veszélyes anyagot tárolják, felhasználják és/vagy előre látható rendellenes működés és vagy baleset, például tűz esetén fennállhatnak.
(4) Az (1) bekezdésben említett értékelést követően a Bizottság adott esetben jogalkotási javaslatot nyújt be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak, hogy a szóban forgó veszélyes anyagot kizárják ezen irányelv hatálya alól.
5. cikk
Az üzemeltető általános kötelezettségei
(1) A tagállamok kötelezik az üzemeltetőket minden olyan intézkedés megtételére, amely szükséges a súlyos balesetek megakadályozásához és e balesetek emberi egészségre és környezetre gyakorolt következményeinek korlátozásához.
(2) A tagállamok biztosítják, hogy a 6. cikkben említett illetékes hatóság - különösen a 20. cikkben előírt hatósági ellenőrzések alkalmával - az üzemeltetőtől bármikor megkövetelheti annak bizonyítását, hogy az ebben az irányelvben foglalt valamennyi szükséges intézkedést megtette.
6. cikk
Illetékes hatóság
(1) Az üzemeltetők felelősségének sérelme nélkül a tagállamok az ezen irányelvben előírt feladatok ellátására létrehoznak vagy kijelölnek egy vagy több illetékes hatóságot, továbbá - ha szükséges - létrehozzák vagy kijelölik azokat a testületeket, amelyek műszaki kérdésekben ezen illetékes hatóságnak segítséget nyújtanak. Azok a tagállamok, amelyek egynél több illetékes hatóságot hoznak létre vagy jelölnek ki, biztosítják az illetékes hatóságok feladatainak teljesítésére vonatkozó eljárások teljes összehangolását.
(2) Az illetékes hatóságok és a Bizottság együttműködnek az ezen irányelv végrehajtását támogató tevékenységekben, adott esetben bevonva az érdekelt feleket.
(3) A tagállamok biztosítják, hogy az illetékes hatóságok ezen irányelv alkalmazásában elfogadják az üzemeltetők által az egyéb vonatkozó uniós szabályozásnak megfelelően szolgáltatott olyan információkat, amelyek megfelelnek ezen irányelv bármely követelményének. Ilyen esetekben az illetékes hatóságok biztosítják az ezen irányelvben foglalt követelmények teljesítését.
7. cikk
Bejelentés
(1) A tagállamok megkövetelik az üzemeltetőtől, hogy az illetékes hatóságnak bejelentést tegyen az alábbi információkról:
a)
az üzemeltető neve és/vagy cégneve, valamint az érintett üzem teljes címe;
b)
az üzemeltető székhelye a teljes cím megadásával;
c)
az üzemért felelős személy neve és beosztása, ha különbözik az a) pontban megjelölt személytől;
d)
a kérdéses vagy valószínűleg jelen levő veszélyes anyag és anyagcsoport azonosításához elegendő információk;
e)
az érintett veszélyes anyag vagy anyagok mennyisége és fizikai formája;
f)
a létesítmény vagy tárolóhely tevékenysége vagy javasolt tevékenysége;
g)
az üzem közvetlen környezete, azon tényezők, amelyek valószínűleg súlyos balesetet okozhatnak vagy a súlyos baleset következményeit súlyosbíthatják, ideértve - amennyiben rendelkezésre állnak - azon szomszédos üzemek adatait, az ezen irányelv hatálya alá nem tartozó azon helyszínek adatait, valamint azon területeket és fejlesztéseket, amelyek kiválthatják vagy fokozhatják a súlyos baleset és a dominóhatás kockázatát vagy következményeit.
(2) A bejelentéseket vagy ezek naprakésszé tételét illetékes a következő határidőkön belül kell megtenni az illetékes hatóság felé:
a)
új üzemek esetében az építés megkezdése vagy az üzembe állítás előtt ésszerű időn belül, vagy a veszélyes anyagok jegyzékében változást eredményező módosítások előtt;
b)
minden egyéb esetben az attól az időponttól számított egy éven belül, amelytől kezdve ez az irányelv az adott üzemre alkalmazandó.
(3) Az (1) és (2) bekezdés nem alkalmazandó, ha az üzemeltető a nemzeti jogszabályok előírásainak megfelelően 2015. június 1-je előtt már bejelentést tett az illetékes hatóságnak, a bejelentésben foglalt információk megfelelnek az (1) bekezdésnek, és azóta nem változtak meg.
(4) Az üzemeltető előzetesen tájékoztatja az illetékes hatóságot a következő körülményekről:
a)
ha a jelen lévő veszélyes anyag mennyisége az üzemeltető által az (1) bekezdés értelmében küldött bejelentésben megadotthoz képest jelentősen megnőtt vagy csökkent, vagy az ott megadott jellegében vagy fizikai megjelenési formájában jelentős változás következett be, valamint ha az anyag felhasználási folyamatában jelentős változás állt be;
b)
az üzem vagy létesítmény olyan módosításáról, amelynek jelentős következménye lehet a súlyos balesetek veszélyére;
c)
az üzem végleges bezárásáról vagy annak leállításról; vagy
d)
az (1) bekezdés a), b) vagy c) pontjában említett információ megváltozásáról.
8. cikk
Terv a súlyos balesetek megelőzése érdekében
(1) A tagállamok megkövetelik az üzemeltetőtől egy olyan dokumentum írásban történő elkészítését, amely rögzíti az üzemeltetőnek a súlyos balesetek megelőzésére vonatkozó tervét (major-accident prevention policy, MAPP), továbbá megkövetelik e dokumentum megfelelő módon történő végrehajtásának biztosítását. A MAPP-ot úgy kell kialakítani, hogy az biztosítsa az emberi egészség és a környezet magas szintű védelmét. A MAPP-nak arányosnak kell lennie a súlyos balesetek veszélyeivel. Tartalmaznia kell az üzemeltető általános céljait és cselekvési elveit és a vezetés szerepét és felelősségét, valamint a súlyos balesetek veszélyei kezelésének folyamatos fejlesztése iránti elkötelezettséget és a jelenlegi magas szintű védelem biztosítását.
(2) A MAPP-ot a következő határidőn belül el kell készíteni, és - amennyiben a nemzeti jog előírja - meg kell küldeni az illetékes hatóságnak
a)
új üzemek esetében az építés megkezdése vagy az üzembe állítás előtt ésszerű időn belül, vagy a veszélyes anyagok jegyzékében változást eredményező módosítások előtt;
b)
minden egyéb esetben az attól az időponttól számított egy éven belül, amelytől kezdve ez az irányelv az adott üzemre alkalmazandó.
(3) Az (1) és (2) bekezdés nem alkalmazandó, ha az üzemeltető a MAPP-ot 2015. június 1-je előtt már elkészítette és - amennyiben azt a nemzeti jog előírja - megküldte az illetékes hatóságnak, a MAPP-ban foglalt információk megfelelnek az (1) bekezdésnek, és azóta nem változtak meg.
(4) A (11) bekezdés sérelme nélkül az üzemeltető rendszeresen, de legalább ötévenként felülvizsgálja és szükség esetén naprakésszé teszi a MAPP-ot. Amennyiben a nemzeti jog ezt előírja, a naprakésszé tett MAPP-ot késedelem nélkül meg kell küldeni az illetékes hatóságnak.
(5) A MAPP-ot a III. melléklettel összhangban a súlyos baleset veszélyeivel és az üzem szervezetének vagy tevékenységeinek összetettségével arányban álló megfelelő eszközök, struktúrák és biztonsági irányítási rendszer révén kell végrehajtani. Az alsó küszöbértékű üzemek esetében - figyelembe véve a III. mellékletben meghatározott elveket - a MAPP végrehajtására vonatkozó kötelezettséget a súlyos balesetek veszélyeivel arányban álló más megfelelő eszközök, struktúrák és irányítási rendszerek révén is teljesíteni lehet.
9. cikk
Dominóhatások
(1) A tagállamok biztosítják, hogy az illetékes hatóság az üzemeltetőktől a 7. és a 10. cikkel összhangban kapott információkat felhasználva, vagy az illetékes hatóságtól érkező, további információk iránti kérést követően, vagy a 20. cikk szerinti hatósági ellenőrzések útján azonosítja azokat az alsó, illetőleg felső küszöbértékű üzemeket vagy üzemcsoportokat, amelyek esetében a súlyos baleset bekövetkezésének kockázata vagy következményei a kérdéses üzemek földrajzi elhelyezkedésére és egymáshoz való közelségére, valamint a bennük jelen lévő veszélyes anyagokra való tekintettel nagyobb lehet.
(2) Ha az illetékes hatóság további információval rendelkezik a 7. cikk (1) bekezdése g) pontjának megfelelően az üzemeltető által megküldötteken felül, ezt az információt az érintett üzemeltető rendelkezésére bocsátja, amennyiben az e cikk alkalmazásához szükséges.
(3) A tagállamok biztosítják, hogy az (1) bekezdés alapján azonosított üzemek üzemeltetői:
a)
a vonatkozó információikat kicseréljék egymással annak érdekében, hogy adott esetben MAPP-jukban, biztonsági irányítási rendszereikben, biztonsági jelentéseikben és belső védelmi terveikben teljes körűen figyelembe tudják venni a súlyos balesetek veszélyeinek jellegét és mértékét;
b)
együttműködjenek a nyilvánosság és az ezen irányelv hatálya alá nem tartozó szomszédos üzemek tájékoztatásában és a külső védelmi tervek elkészítéséért felelős hatóság tájékoztatásában.
10. cikk
Biztonsági jelentés
(1) A tagállamok megkövetelik a felső küszöbértékű üzem üzemeltetőjétől, hogy biztonsági jelentést készítsen:
a)
annak bizonyítása érdekében, hogy a III. mellékletben előírt információknak megfelelően kidolgozta a MAPP-ot és az annak végrehajtását szolgáló biztonsági irányítási rendszert;
b)
annak bizonyítása érdekében, hogy azonosította a súlyos balesetek veszélyét és a súlyos balesetek lehetséges forgatókönyveit, és megtette az ilyen balesetek megelőzéséhez és az emberi egészségre és a környezetre gyakorolt hatásuk következményeinek csökkentéséhez szükséges intézkedéseket;
c)
annak bizonyítása érdekében, hogy az üzemen belül a súlyos baleset veszélyével összefüggő minden létesítmény, tárolóhely, berendezés és az üzemeltetéssel kapcsolatos infrastruktúra tervezése, építése, üzemeltetése és karbantartása során kellő biztonságot és megbízhatóságot vett figyelembe;
d)
annak bizonyítása érdekében, hogy elkészítette a belső védelmi terveket, továbbá annak érdekében, hogy információkat biztosítson a külső védelmi terv elkészítéséhez;
e)
annak érdekében, hogy elegendő információkat biztosítson az illetékes hatóságnak a meglévő üzemek környezetében tervezett új tevékenységek és fejlesztések helyszínével kapcsolatos döntések meghozatalához.
(2) A biztonsági jelentésnek legalább a II. mellékletben felsorolt adatokat és információkat kell tartalmaznia. A biztonsági jelentésnek meg kell neveznie a jelentés kidolgozásában részt vevő érintett szervezeteket.
(3) A biztonsági jelentést a következő határidőkön belül meg kell küldeni az illetékes hatóságnak:
a)
új üzemek esetében az építés megkezdése vagy az üzembe állítás előtt ésszerű időn belül, vagy a veszélyes anyagok jegyzékében változást eredményező módosítások előtt;
b)
meglévő, felső küszöbértékű üzemek esetében 2016. június 1-je előtt;
c)
egyéb üzemek esetében az attól az időponttól számított két éven belül, amelytől kezdve ez az irányelv az adott üzemre alkalmazandó.
(4) Az (1), (2) és (3) bekezdés nem alkalmazandó, ha az üzemeltető a biztonsági jelentést a nemzeti jogi előírásoknak megfelelően 2015. június 1-jéig megküldte az illetékes hatóságnak, az abban foglalt információk megfelelnek az (1) és (2) bekezdésnek, és azóta nem változtak meg. Az (1) és (2) bekezdésnek való megfelelés érdekében az üzemeltető az illetékes hatóság által elfogadott formában a (3) bekezdésben megállapított határidőkön belül megküldi a biztonsági jelentés esetleges megváltozott részeit.
(5) A 11. cikk sérelme nélkül az üzemeltető rendszeresen felülvizsgálja és szükség esetén legalább ötévenként naprakésszé teszi a biztonsági jelentést.
Az üzemeltető az üzemében bekövetkező súlyos balesetet követően, valamint az üzemeltető kezdeményezésére bármikor vagy az illetékes hatóság kérésére szintén bármikor felülvizsgálja és szükség esetén naprakésszé teszi a biztonsági jelentést, amikor ezt új körülmények vagy a biztonsági kérdésekre vonatkozó új műszaki ismeretek ismertté válása, ideértve a balesetek vagy, amennyire ez lehetséges, a balesetveszélyes helyzetek elemzéséből eredő ismeretek ismertté válását is, valamint a kockázatbecslésre vonatkozó ismeretek fejlődése indokolja.
A naprakész biztonsági jelentést vagy annak naprakésszé tett részeit késedelem nélkül meg kell küldeni az illetékes hatóságnak.
(6) Mielőtt az üzemeltető megkezdené az építést vagy az üzemeltetést, továbbá az e cikk (3) bekezdése b) és c) pontjában és az (5) bekezdésében meghatározott esetekben az illetékes hatóság a jelentés átvételét követően ésszerű időn belül közli az üzemeltetővel a biztonsági jelentés vizsgálatából levont következtetéseit, és adott esetben a 19. cikkel összhangban megtiltja az érintett üzem üzembe helyezését vagy további üzemeltetését.
11. cikk
Létesítmény, üzem vagy tárolóhely módosítása
A létesítmény, üzem, tárolóhely, folyamat vagy a veszélyes anyagok jellege vagy fizikai formája vagy mennyisége tekintetében végzett azon módosítások esetén, amelyeknek jelentős következménye lehet a súlyos balesetek veszélyére, vagy azt eredményezhetik, hogy egy alsó küszöbértékű üzem felső küszöbértékű üzemmé válik, vagy fordítva, a tagállamok biztosítják, hogy az üzemeltető felülvizsgálja, és, ahol szükséges, naprakésszé teszi a bejelentést, a MAPP-ot, a biztonsági irányítási rendszert és a biztonsági jelentést, és még a módosítás végrehajtása előtt tájékoztatja az illetékes hatóságot e naprakésszé tétel részleteiről.
12. cikk
Védelmi tervek
(1) A tagállamok biztosítják, hogy minden felső küszöbértékű üzemre vonatkozóan:
a)
az üzemeltető belső védelmi tervet készít az üzemen belül végrehajtandó intézkedésekről;
b)
az üzemeltető ellátja az illetékes hatóságot a külső védelmi tervek elkészítéséhez szükséges információkkal;
c)
a tagállamok által e célra kijelölt hatóságok a szükséges információknak a b) pont alapján az üzemeltetőtől való beérkezése után két éven belül külső védelmi tervet készítenek az üzemen kívül végrehajtandó intézkedésekről.
(2) Az üzemeltetők az (1) bekezdés a) és b) pontjában meghatározott kötelezettségeiknek a következő határidőn belül tesznek eleget:
a)
új üzemek esetében az üzembe állítás előtt vagy a veszélyes anyagok jegyzékében változást eredményező módosítások előtt ésszerű időn belül;
b)
meglévő felső küszöbértékű üzemek esetében 2016. június 1-jéig, kivéve abban az esetben, ha a nemzeti jogi előírásoknak megfelelően az említett időpontot megelőzően elkészített belső védelmi terv és az abban foglalt információk, valamint az (1) bekezdés b) pontjában említett információk megfelelnek e cikknek, és azóta nem változtak meg;
c)
egyéb üzemek esetében az attól az időponttól számított két éven belül, amikortól fogva ezen irányelv az adott üzemre alkalmazandó.
(3) A védelmi tervek kidolgozásának céljai a következők:
a)
a rendkívüli események behatárolása és kezelése a hatások lehető legkisebbre való csökkentése és az általuk az emberi egészségben, a környezetben és a javakban okozott károk korlátozása érdekében;
b)
az emberi egészségnek és a környezetnek a súlyos balesetek hatásaival szembeni megvédéséhez szükséges intézkedések végrehajtása;
c)
a szükséges információknak a nyilvánosság, valamint és az érintett területen működő szolgálatok és hatóságok rendelkezésére bocsátása;
d)
a környezet helyreállításának és megtisztításának biztosítása a súlyos balesetet követően.
A védelmi tervnek a IV. mellékletben előírt információkat kell tartalmaznia.
(4) A tagállamok biztosítják, hogy az ezen irányelvben előírt belső védelmi tervek kidolgozása az üzemben dolgozó személyzettel konzultálva történjen, ideértve a hosszú távú alvállalkozói szerződés alapján foglalkoztatott érintett személyzetet is.
(5) A tagállamok biztosítják, hogy a külső védelmi tervek kidolgozása és lényeges módosítása során az érintett nyilvánosság idejekorán lehetőséget kapjon véleményének kinyilvánítására.
(6) A tagállamok biztosítják, hogy az üzemeltetők, illetőleg a kijelölt hatóságok megfelelő időközönként, de legfeljebb háromévente felülvizsgálják, kipróbálják, és - amennyiben szükséges - naprakésszé tegyék a belső és a külső védelmi terveket. A felülvizsgálat során figyelembe kell venni az érintett üzemben és a veszélyhelyzeti szolgálatokon belül bekövetkezett változásokat, valamint az új műszaki ismereteket és a súlyos balesetekre való reagálásra vonatkozó ismereteket.
A külső védelmi tervek tekintetében a tagállamok figyelembe veszik, hogy súlyos veszélyhelyzetek esetén elő kell segíteni a polgári védelmi segítségnyújtás során folytatott fokozott együttműködést.
(7) A tagállamok biztosítják, hogy súlyos balesetek, valamint olyan szabályozatlan események bekövetkezésekor, amelyekről természetüknél fogva ésszerűen feltehető, hogy súlyos balesetet eredményezhetnek, az üzemeltető, valamint - ha szükséges - az e célra kijelölt illetékes hatóság késedelem nélkül végrehajtja a védelmi terveket.
(8) Az illetékes hatóság a biztonsági jelentésben szereplő információk figyelembevételével úgy dönthet - ismertetve döntésének okait -, hogy a külső védelmi terv elkészítésére vonatkozóan az (1) bekezdésben előírt követelményt nem alkalmazza.
13. cikk
A területfelhasználás tervezése
(1) A tagállamok biztosítják, hogy a területfelhasználásra vonatkozó és a más kapcsolódó politikájuk figyelembe veszi a súlyos balesetek megelőzésére és az emberi egészséget és a környezetet érintő következményeinek korlátozására vonatkozó célkitűzéseket. A tagállamok ezen célkitűzéseket a következők ellenőrzése révén igyekeznek elérni:
a)
az új üzemek telepítése;
b)
üzemeknek a 11. cikk hatálya alá tartozó módosítása;
c)
azon új fejlesztések, így különösen a közlekedési útvonalakkal, a nyilvános helyekkel és üzemek szomszédságában található lakóterületekkel kapcsolatos fejlesztések, amelyek esetében a fejlesztés helye vagy módja növelheti a súlyos baleset kockázatát vagy következményeit, illetve ezek okozója lehet.
(2) A tagállamok biztosítják, hogy a területfelhasználásra vonatkozó és a más kapcsolódó politikájuk meghatározásakor és végrehajtásakor figyelembe veszik azt az igényt, hogy hosszú távon:
a)
megfelelő biztonsági távolságot tartsanak az irányelv hatálya alá tartozó üzemek és a lakóterületek, a középületek, a közterületek és a pihenőövezetek, valamint amennyire lehetséges, a fő közlekedési útvonalak között;
b)
megfelelő biztonsági távolságok vagy egyéb releváns intézkedések alkalmazásával adott esetben megvédjék az üzemek szomszédságában található, természetvédelmi szempontból különösen érzékeny vagy értékes területeket;
c)
a meglévő üzemek esetében az emberi egészséget és a környezetet érintő kockázatok növekedésének megelőzése érdekében az 5. cikknek megfelelően további műszaki intézkedéseket hozzanak.
(3) A tagállamok biztosítják, hogy az ilyen irányú döntésekért felelős minden illetékes és tervezési hatóság megfelelő konzultációs eljárásokat hoz létre az (1) bekezdés alapján meghatározott politika végrehajtásának elősegítésére. Ezeknek az eljárásoknak biztosítaniuk kell, hogy az üzemeltetők elegendő információt nyújtsanak az üzemből eredő kockázatokról, valamint hogy a döntések meghozatalakor - eseti alapon vagy általánosan - hozzáférhető legyen az e kockázatokra vonatkozó műszaki vélemény.
A tagállamok biztosítják, hogy az alsó küszöbértékű üzemek üzemeltetői az illetékes hatóság kérésére területfelhasználás-tervezési célból elegendő információt biztosítanak az üzemből eredő kockázatokról.
(4) Az e cikk (1), (2) és (3) bekezdésében foglalt követelményeket az egyes köz- és magánprojektek környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló, 2011. december 13-i 2011/92/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (15), a bizonyos tervek és programok környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló, 2001. június 27-i 2001/42/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (16), valamint az egyéb releváns uniós jogszabályok rendelkezéseinek sérelme nélkül kell alkalmazni. Amennyiben lehetséges és indokolt, a tagállamok e cikk és az említett irányelvek követelményeinek teljesítése érdekében olyan összehangolt vagy közös eljárásokat követnek, amelyek biztosítják különösen az értékelések és a konzultációk egyesítését. Amennyiben lehetséges és indokolt, a tagállamok e cikk és az említett jogszabályok követelményeinek teljesítése érdekében olyan összehangolt vagy közös eljárásokat írhatnak elő, amelyek biztosítják különösen az értékelések és a konzultációk egyesítését.
14. cikk
A nyilvánosság tájékoztatása
(1) A tagállamok biztosítják, hogy az V. mellékletben felsorolt információk a nyilvánosság számára állandóan elérhetőek legyenek, ideértve az elektronikus módon való elérhetőséget is. Az információkat naprakészen tartják, szükség esetén, többek között a 11. cikk hatálya alá tartozó módosítások esetén.
(2) A felső küszöbértékű üzemek esetében a tagállamok biztosítják, hogy:
a)
minden olyan személy, akit egy súlyos baleset valószínűleg érinthet, rendszeresen és a legmegfelelőbb formában, kérés nélkül világos és érthető tájékoztatást kapjon a biztonsági intézkedésekről és a súlyos baleset esetén követendő magatartásról;
b)
a 22. cikk (3) bekezdésének megfelelően a biztonsági jelentés kérésre hozzáférhető legyen a nyilvánosság számára; amennyiben a 22. cikk (3) bekezdése alkalmazandó, a módosított jelentést hozzáférhetővé kell tenni, például nem műszaki jellegű összefoglaló formájában, amely tartalmazza legalább a súlyos balesetek veszélyeire vonatkozó általános információkat, valamint egy súlyos baleset esetén az emberi egészségre és a környezetre gyakorolt lehetséges hatásokat;
c)
a 22. cikk (3) bekezdésének megfelelően a veszélyes anyagok jegyzéke kérésre hozzáférhető legyen a nyilvánosság számára.
Az e bekezdés első albekezdésének a) pontja alapján szolgáltatandó információknak legalább az V. mellékletben felsorolt adatokra kell kiterjedniük. Ezeket az információkat el kell juttatni továbbá minden középület és közterület, köztük az iskolák és a kórházak részére, és - a 9. cikk hatálya alá tartozó üzemek esetében - minden szomszédos üzem részére is. A tagállamok biztosítják az információk legalább ötévente történő szolgáltatását, és időszakonkénti felülvizsgálatát és szükség esetén naprakésszé tételét, többek között a 11. cikk hatálya alá tartozó módosítások esetén.
(3) A tagállamok a felső küszöbértékű üzemekből eredő, határokon átterjedő hatású súlyos balesetek lehetőségéről kötelesek elegendő információt biztosítani a feltehetően érintett tagállamok részére úgy, hogy a feltehetően érintett tagállamok a 12. és a 13. cikk, valamint e cikk megfelelő rendelkezései alapján szükség esetén eljárhassanak.
(4) Ahol az érintett tagállam úgy döntött, hogy egy üzem, amely egy másik tagállam területe közelében található, nem okozhat súlyos balesetveszélyt a határain túl a 12. cikk (8) bekezdésének alkalmazása értelmében, és ezért nincs szükség arra, hogy a 12. cikk (1) bekezdése szerinti külső védelmi tervet készítsen, indokolással ellátott döntéséről tájékoztatnia kell a másik tagállamot.
15. cikk
Nyilvános konzultáció és részvétel a döntéshozatalban
(1) A tagállamok biztosítják, hogy a nyilvánosság idejekorán lehetőséget kapjon véleményének kinyilvánítására az alábbiakkal kapcsolatos konkrét, egyedi projekteket illetően:
a)
új üzemek tervezése a 13. cikk értelmében;
b)
üzemeknek a 11. cikk hatálya alá tartozó, jelentős módosítása, ha a módosításnak meg kell felelnie a 13. cikkben előírt követelményeknek;
c)
az üzemek körüli fejlesztések, ha az elhelyezés vagy a fejlesztés a 13. cikk értelmében növelheti a súlyos baleset kockázatát vagy következményeit.
(2) Az (1) bekezdésben említett, konkrét egyedi projekteket illetően a nyilvánosságot közlemények vagy más alkalmas eszközök, így, ha rendelkezésre áll, az elektronikus média útján a döntéshozatali eljárás korai szakaszában, de legkésőbb amint az információ ésszerű módon rendelkezésre bocsátható, tájékoztatni kell:
a)
az egyedi projekt tárgyáról;
b)
ha alkalmazandó, arról, ha egy projekt nemzeti vagy országhatáron átterjedő hatásokra vonatkozó környezeti hatásvizsgálathoz, illetve a 14. cikk (3) bekezdésével összhangban tagállamok közötti konzultációkhoz van kötve;
c)
annak az illetékes hatóságnak a kapcsolattartási adatairól, amely felelős a döntéshozatalért, amelytől a releváns információk beszerezhetők, valamint amelyhez észrevételek és kérdések intézhetők, továbbá az észrevételek vagy kérdések továbbítására vonatkozó határidők részleteiről;
d)
a lehetséges döntések jellegéről vagy, amennyiben készült ilyen, a határozattervezetről;
e)
a releváns információk rendelkezésre bocsátása idejéről és helyéről vagy módjáról;
f)
az e cikk (7) bekezdése értelmében a nyilvánosság részvételére és a nyilvános konzultációra vonatkozó intézkedések részleteiről.
(3) Az (1) bekezdésben említett, konkrét egyedi projekteket illetően a tagállamok biztosítják, hogy megfelelő időkereteken belül az érintett nyilvánosság hozzáférhessen:
a)
a nemzeti jogszabályokkal összhangban azokhoz a legfontosabb jelentésekhez és tanácsokhoz, amelyek az érintett nyilvánosságnak a (2) bekezdés szerinti tájékoztatásakor az illetékes hatóságnál fellelhetők;
b)
a környezeti információkhoz való nyilvános hozzáférésről szóló, 2003. január 28-i 2003/4/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (17) rendelkezéseivel összhangban az e cikk (2) bekezdésében meghatározott információktól eltérő azon információkhoz, amelyek a szóban forgó döntés szempontjából lényegesek, és amelyek csak az érintett nyilvánosságnak az említett bekezdéssel összhangban történő tájékoztatása után válnak hozzáférhetővé.
(4) A tagállamok biztosítják, hogy az érintett nyilvánosság az (1) bekezdésben említett, konkrét egyedi projektekkel kapcsolatos döntéshozatal előtt jogosult legyen észrevételeit és véleményét eljuttatni az illetékes hatóságnak, és hogy az (1) bekezdés értelmében folytatott konzultációk eredményeit a határozat meghozatalakor kellő mértékben figyelembe vegyék.
(5) A tagállamok biztosítják, hogy a vonatkozó döntések meghozatalakor az illetékes hatóság a nyilvánosság számára elérhetővé teszi:
a)
a döntés tartalmát és az alapjául szolgáló indokokat, az esetleges későbbi kiigazításokkal együtt;
b)
a döntés meghozatala előtt tartott konzultációk eredményeit, illetve az eredmények döntésben való figyelembevételének módjára vonatkozó magyarázatot.
(6) Ha az (1) bekezdés a) vagy c) pontjában említett kérdésekkel kapcsolatban általános tervek vagy programok kialakítása van folyamatban, a tagállamok biztosítják, hogy a nyilvánosság idejekorán és ténylegesen lehetőséget kapjon ezek elkészítésében és módosításában vagy felülvizsgálatában, a környezettel kapcsolatos egyes tervek és programok kidolgozása tekintetében a nyilvánosság részvételéről szóló, 2003. május 26-i 2003/35/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (18) 2. cikkének (2) bekezdésében meghatározott eljárásokat alkalmazva.
A tagállamok meghatározzák az e bekezdés alkalmazásában részvételre jogosult nyilvánosságot, beleértve a nemzeti jog alapján előírt követelményeknek megfelelő, releváns nem kormányzati szervezeteket, például a környezetvédelmet előmozdító szervezeteket.
Ez a bekezdés nem alkalmazandó azokra a tervekre és programokra, amelyek tekintetében nyilvános részvételi eljárásra kerül sor a 2001/42/EK irányelv alapján.
(7) A nyilvánosság tájékoztatására és az érintett nyilvánossággal folytatott konzultációra vonatkozó részletes intézkedéseket a tagállamok határozzák meg.
A különböző szakaszokra olyan ésszerű időkereteket kell előírni, amelyek elegendő időt biztosítanak a nyilvánosság tájékoztatására, valamint az érintett nyilvánosság felkészülésére és a környezettel kapcsolatos döntéshozatalban e cikk rendelkezéseinek megfelelően történő hatékony részvételére.
16. cikk
Az üzemeltető által súlyos balesetet követően szolgáltatandó információk és meghozandó intézkedések
A tagállamok biztosítják azt, hogy egy súlyos balesetet követően az üzemeltető a legmegfelelőbb módon:
a)
tájékoztatja az illetékes hatóságot;
b)
amint a kérdéses információk rendelkezésre állnak, tájékoztatja az illetékes hatóságot:
i.
a baleset körülményeiről;
ii.
az érintett veszélyes anyagokról;
iii.
a baleset emberi egészségre, környezetre és tulajdonra gyakorolt hatásainak értékeléséhez rendelkezésre álló adatokról;
iv.
a veszélyhelyzeti intézkedésekről;
c)
tájékoztatja az illetékes hatóságot a következőket célzó lépésekre vonatkozó terveiről:
i.
a baleset középtávú és hosszú távú hatásainak mérséklése;
ii.
a hasonló baleset megismétlődésének megakadályozása;
d)
naprakésszé teszi a szolgáltatott információkat, ha a további kivizsgálás újabb olyan tényeket tár fel, amelyek megváltoztatják ezeknek az információknak a tartalmát vagy a levont következtetéseket.
17. cikk
Az illetékes hatóság által súlyos balesetet követően meghozandó intézkedések
A tagállamok súlyos balesetet követően megkövetelik az illetékes hatóságtól, hogy:
a)
biztosítsa minden szükségesnek bizonyuló azonnali, középtávú és hosszú távú intézkedés megtételét;
b)
hatósági ellenőrzések vagy kivizsgálás útján vagy más megfelelő módon összegyűjtse a baleset műszaki, szervezeti és irányítási szempontjainak teljes elemzéséhez szükséges adatokat;
c)
megfelelő lépéseket tegyen annak biztosítására, hogy az üzemeltető megtegye a szükséges helyreállítási intézkedéseket;
d)
ajánlásokat tegyen a jövőbeni megelőző intézkedésekre; és
e)
tájékoztassa a valószínűleg érintett személyeket bekövetkezett balesetről és adott esetben a következmények mérséklésére tett intézkedésekről.
18. cikk
A tagállamok által a súlyos balesetet követően szolgáltatandó információk
(1) A súlyos balesetek megelőzése és hatásainak mérséklése céljából a tagállamok tájékoztatják a Bizottságot azokról a területükön bekövetkezett súlyos balesetekről, amelyek megfelelnek a VI. melléklet feltételeinek. Ennek keretében megadják:
a)
a tagállam, valamint a jelentésért felelős hatóság nevét és címét;
b)
a baleset dátumát, időpontját és helyét, beleértve az üzemeltető teljes nevét és az érintett üzem címét is;
c)
a baleset körülményeinek rövid leírását, beleértve az érintett veszélyes anyagokat és az emberi egészségre és környezetre gyakorolt azonnali hatásokat is;
d)
a megtett veszélyhelyzeti intézkedések és a baleset megismétlődésének megelőzéséhez szükséges azonnali óvintézkedések rövid leírását;
e)
elemzésük eredményeit és ajánlásaikat.
(2) Az e cikk (1) bekezdésében említett információt - amint az gyakorlati szempontból lehetséges, de legkésőbb a baleset időpontját követő egy éven belül - közölni kell, a 21. cikk (4) bekezdésében előírt adatbázis útján. Amennyiben e határidőn belül az (1) bekezdés e) pontja szerint csak előzetes információ adható az adatbázisba történő felvétel céljára, az információt naprakésszé kell tenni, amint további elemzések eredményei és ajánlások állnak rendelkezésre.
Az (1) bekezdés e) pontjában előírt információk tagállamok általi jelentése bírósági eljárások lefolytatásának lehetővé tétele érdekében elhalasztható olyan esetekben, amikor a jelentés továbbítása a bírósági eljárást befolyásolhatja.
(3) Az (1) bekezdésben előírt, a tagállamok által nyújtandó információszolgáltatáshoz végrehajtási jogi aktusok formájában jelentéstételi űrlapot kell létrehozni. Ezeket a végrehajtási jogi aktusokat a 27. cikk (2) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárásnak megfelelően kell elfogadni.
(4) A tagállamok tájékoztatják a Bizottságot minden olyan testület nevéről és címéről, amelyek lényeges információval rendelkezhetnek a súlyos balesetekről, és amelyek képesek tanácsot adni más tagállamok azon illetékes hatóságai számára, amelyeknek ilyen balesetek esetén be kell avatkozniuk.
19. cikk
Az üzemeltetés megtiltása
(1) A tagállamok megtiltják azon üzem, létesítmény, tárolóhely vagy ezek bármely részének üzemeltetését vagy üzembe helyezését, amelynek esetében az üzemeltető által a súlyos balesetek megelőzése és mérséklése érdekében tett intézkedések súlyosan hiányosak. E célból a tagállamok, többek között figyelembe veszik a hatósági ellenőrzési jelentésben meghatározott, szükséges intézkedések megtételének súlyos elmulasztását.
A tagállamok megtilthatják bármely üzem, létesítmény, tárolóhely vagy ezek bármely részének üzemeltetését vagy üzembe helyezését, ha az üzemeltető a meghatározott határidőn belül nem teljesítette az ezen irányelvben előírt bejelentési, jelentéstételi vagy más információszolgáltatási kötelezettségét.
(2) A tagállamok biztosítják, hogy az üzemeltetők a nemzeti jogszabályok és eljárások által meghatározott megfelelő testület előtt az illetékes hatóságnak az (1) bekezdés alapján meghozott tiltó határozata ellen jogorvoslattal élhessenek.
20. cikk
Hatósági ellenőrzés
(1) A tagállamok biztosítják, hogy az illetékes hatóságok létrehozzák a hatósági ellenőrzések rendszerét.
(2) A hatósági ellenőrzéseknek meg kell felelniük az érintett üzem típusának. Nem tehetők függővé a biztonsági jelentés vagy bármely egyéb jelentés beérkezésétől. Megfelelőnek kell lenniük az üzemben alkalmazott műszaki, szervezeti és irányítási rendszerek tervezett és szisztematikus vizsgálatára úgy, hogy biztosítsák különösen azt, hogy:
a)
az üzemeltető bizonyítani tudja, hogy az üzem különféle tevékenységeivel kapcsolatban a súlyos balesetek megelőzése érdekében megfelelő intézkedéseket tett;
b)
az üzemeltető bizonyítani tudja, hogy megfelelő eszközöket biztosított a súlyos balesetek következményeinek mérséklésére mind a helyszínen, mind azon kívül;
c)
a biztonsági jelentésben vagy más benyújtott jelentésben foglalt adatok és információk megfelelnek az üzemi körülményeknek;
d)
a 14. cikk értelmében megtörtént a nyilvánosság tájékoztatása.
(3) A tagállamok biztosítják, hogy valamennyi üzem hatósági ellenőrzésére vonatkozzék nemzeti, regionális vagy helyi szintű terv, és biztosítják e tervek rendszeres felülvizsgálatát és szükség szerinti naprakésszé tételét.
A hatósági ellenőrzésekre vonatkozó terveknek tartalmazniuk kell:
a)
a releváns biztonsági kérdések általános értékelését;
b)
a hatósági ellenőrzésekre vonatkozó terv hatálya alá tartozó földrajzi terület megjelölését;
c)
a terv hatálya alá tartozó üzemek jegyzékét;
d)
a 9. cikk értelmében dominóhatás kiváltására alkalmas üzemcsoportok felsorolását;
e)
azon üzemek felsorolását, amelyekben bizonyos külső kockázatok vagy veszélyforrások fokozhatják a súlyos baleset kockázatát vagy következményeit;
f)
a rutinjellegű hatósági ellenőrzésekre vonatkozó eljárásokat, ideértve az ezen hatósági ellenőrzések (4) bekezdés szerinti programjait is;
g)
a nem rutinjellegű hatósági ellenőrzések vonatkozó eljárásokat a (6) bekezdés szerint;
h)
a hatósági ellenőrzések végző különböző hatóságok közötti együttműködésre vonatkozó rendelkezéseket.
(4) A hatósági ellenőrzésekre vonatkozóan a (3) bekezdésben előírt tervek alapján az illetékes hatóság minden üzem vonatkozásában rendszeresen elkészíti a rutinjellegű hatósági ellenőrzések programját, amelyben megadja különösen a különböző típusú üzemek esetében végzett helyszíni szemlék gyakoriságát.
A két, egymást követő helyszíni szemle közötti időszak nem haladhatja meg felső küszöbértékű üzemek esetében az egy, alsó küszöbértékű üzemek esetében a három évet, kivéve, ha az illetékes hatóság az érintett üzemet érintő súlyos balesetek veszélyének szisztematikus értékelése alapján külön hatósági ellenőrzési programot dolgoz ki.
(5) Az érintett üzemek veszélyeire vonatkozó szisztematikus értékelésének legalább a következő kritériumokon kell alapulnia:
a)
az érintett üzemek emberi egészségre és környezetre gyakorolt lehetséges hatásai;
b)
az ezen irányelvben foglalt feltételek teljesítésére vonatkozó korábbi adatok.
Adott esetben a más uniós jogi aktusok alapján elvégzett hatósági ellenőrzések vonatkozó megállapításait is figyelembe kell venni.
(6) A nem rutinjellegű hatósági ellenőrzéseket a súlyos panaszok, a súlyos balesetek és balesetveszélyes helyzetek, a rendkívüli események és a rendelkezések be nem tartásának kivizsgálására késedelem nélkül végre kell hajtani.
(7) Az illetékes hatóság minden hatósági ellenőrzés után négy hónapon belül közli az üzemeltetővel a hatósági ellenőrzés következtetéseit és a szükségesként azonosított lépéseket. Az illetékes hatóság biztosítja, hogy a közlés kézhezvételét követően az üzemeltető ésszerű időn belül megteszi a közlésben szükségesként azonosított lépéseket.
(8) Ha a hatósági ellenőrzés az irányelv be nem tartásának súlyos esetét azonosította, hat hónapon belül utóellenőrzést kell tartani.
(9) A hatósági ellenőrzéseket, amennyiben lehetséges, össze kell hangolni és lehetőség szerint egyesíteni kell a más uniós jogi aktusok alapján végrehajtott ellenőrzésekkel.
(10) A tagállamok ösztönzik az illetékes hatóságokat arra, hogy kialakítsák a tapasztalatcsere és a tudásmélyítés mechanizmusait és eszközeit, és a lehetőségek szabta keretek között részt vegyenek az ilyen célú uniós szintű mechanizmusokban.
(11) A tagállamok biztosítják, hogy az üzemeltetők minden szükséges segítséget megadnak az illetékes hatóságoknak ahhoz, hogy azok bármilyen hatósági ellenőrzést végre tudjanak hajtani, és valamennyi információt összegyűjthessék ahhoz, hogy az ezen irányelv céljai megvalósításához szükséges feladataikat el tudják látni, és különösen lehetővé teszik a hatóságok számára a súlyos baleset lehetőségének teljes felmérését, a valószínűség megnövekedése lehetőségének, illetve a súlyos balesetek súlyosbodása lehetőségének meghatározását, a külső védelmi terv elkészítését és az olyan anyagok figyelembevételét, amelyek fizikai megjelenési formájuk, különleges körülményeik vagy elhelyezésük miatt különleges figyelmet igényelhetnek.
21. cikk
Információs rendszer és információcsere
(1) A tagállamok és a Bizottság kölcsönösen tájékoztatják egymást a súlyos balesetek megelőzésével és következményeik mérséklésével kapcsolatban szerzett tapasztalatokról. Ennek a tájékoztatásnak különösen az irányelvben előírt intézkedések hatásosságára kell kitérnie.
(2) A tagállamok 2019. szeptember 30-ig és azt követően négyévente jelentést készítenek a Bizottság számára ezen irányelv végrehajtásáról.
(3) Az ezen irányelv hatálya alá tartozó üzemek esetében a tagállamok legalább a következőkről tájékoztatják a Bizottságot:
a)
az üzemeltető nevéről vagy cégnevéről, valamint az érintett üzem teljes címéről;
b)
az üzem tevékenységéről vagy tevékenységeiről.
A Bizottság a tagállamok által szolgáltatott információkat tartalmazó adatbázist hoz létre és azt naprakész állapotban tartja. Az adatbázishoz a Bizottság által meghatalmazott személyek vagy a tagállamok illetékes hatóságok férhetnek hozzá.
(4) A Bizottság létrehoz és a tagállamok rendelkezésére bocsát egy adatbázist, amely elsősorban azoknak a súlyos baleseteknek a részletes adatait tartalmazza, amelyek a tagállamok területén előfordultak, a következő célokból:
a)
a 18. cikk (1) és (2) bekezdése értelmében a tagállamok által szolgáltatott információknak valamennyi illetékes hatósághoz való gyors továbbítása;
b)
a súlyos balesetek okaira és az azokból levonható tanulságokra vonatkozó elemzésnek az illetékes hatóságok rendelkezésére bocsátása;
c)
az illetékes hatóságok tájékoztatása a megelőző intézkedésekről;
d)
adatszolgáltatás azokról a szervezetekről, amelyek tanáccsal vagy érdemi tájékoztatással szolgálhatnak a súlyos balesetek előfordulásáról, megelőzéséről és mérsékléséről.
(5) A Bizottság 2015. január 1-jéig végrehajtási jogi aktusokat fogad el, hogy meghatározza az e cikk (2) és (3) bekezdésében említett, tagállamoktól kapott információk közlésének, valamint a (3) és (4) bekezdésben említett adatbázisoknak a formátumát. Ezeket a végrehajtási jogi aktusokat a 27. cikk (2) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárásnak megfelelően kell elfogadni.
(6) A (4) bekezdésben említett adatbázisoknak tartalmaznia kell legalább:
a)
a tagállamok által a 18. cikk (1) és (2) bekezdésével összhangban szolgáltatott információkat;
b)
elemzést a balesetek okairól;
c)
a balesetekből levont tanulságokat;
d)
az újabb előfordulás megakadályozásához szükségesek megelőző intézkedéseket.
(7) A Bizottság az adatok nem bizalmas részét nyilvánosan hozzáférhetővé teszi.
22. cikk
Hozzáférés az információkhoz és azok bizalmas kezelése
(1) A tagállamok az átláthatóság érdekében kötelezik az illetékes hatóságot arra, hogy bármely természetes vagy jogi személy számára, aki ezt a 2003/4/EK irányelvvel összhangban kéri, tegye hozzáférhetővé az irányelv értelmében birtokában levő bármely információt.
(2) Az ezen irányelv, ezen belül a 14. cikk alapján előírt bármely információ közlését az illetékes hatóság a 2003/4/EK irányelv 4. cikkében meghatározott feltételek teljesülése esetén megtagadhatja vagy korlátozhatja.
(3) Az illetékes hatóság birtokában lévő, a 14. cikk (2) bekezdésének b) és c) pontjában említett információk teljes körű közlését az illetékes hatóság - e cikk (2) bekezdésének sérelme nélkül - megtagadhatja, ha az üzemeltető a 2003/4/EK irányelv 4. cikkében meghatározott okokból kérte, hogy az illetékes hatóság tartózkodjék a biztonsági jelentés vagy a veszélyes anyagok jegyzéke egyes részeinek másnak való átadásától.
Ugyanezen okokból az illetékes hatóság is dönthet úgy, hogy a jelentés vagy a jegyzék egyes részeit másnak nem adja át. Ilyen esetekben az üzemeltető az említett hatóság jóváhagyásával olyan módosított jelentést vagy jegyzéket nyújt be az illetékes hatóságnak, amely ezeket a részeket nem tartalmazza.
23. cikk
Az igazságszolgáltatáshoz való jog
A tagállamok biztosítják, hogy:
a)
az ezen irányelv 14. cikke (2) bekezdése b) vagy c) pontjának vagy 22. cikke (1) bekezdésének értelmében információt kérő bármely kérelmező a 2003/4/EK irányelv 6. cikkével összhangban kérheti az illetékes hatóság olyan cselekményeinek vagy mulasztásainak felülvizsgálatát, amelyek ilyen kérelemhez kapcsolódnak;
b)
saját jogrendszerük keretében az érintett nyilvánosság tagjai az ezen irányelv 15. cikke (1) bekezdésének hatálya alá tartozó esetekben hozzáférnek a 2011/92/EU irányelv 11. cikke által létrehozott felülvizsgálati eljárásokhoz.
24. cikk
Iránymutatás
A Bizottság iránymutatást dolgozhat ki a biztonsági távolságról és a dominóhatásról.
25. cikk
A mellékletek módosításai
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 26. cikknek megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el a II-VI. melléklet műszaki fejlődéshez való hozzáigazítása érdekében. Az ilyen kiigazítások nem eredményezhetnek jelentős változásokat a tagállamok és az üzemeltetők ezen irányelvben meghatározott kötelezettségeire nézve.
26. cikk
A felhatalmazás gyakorlása
(1) A Bizottság az e cikkben meghatározott feltételek mellett felhatalmazást kap felhatalmazáson alapuló jogi aktus elfogadására.
(2) A Bizottság 25. cikkben említett, felhatalmazáson alapuló jogi aktus elfogadására vonatkozó felhatalmazása ötéves időtartamra szól 2012. augusztus 13-tól kezdődő hatállyal. A Bizottság legkésőbb kilenc hónappal az ötéves időtartam vége előtt jelentést készít a felhatalmazásról. Amennyiben az Európai Parlament vagy a Tanács nem ellenzi a meghosszabbítást legkésőbb négy hónappal az egyes időtartamok vége előtt, akkor a felhatalmazás hallgatólagosan meghosszabbodik a korábbival megegyező időtartamra.
(3) Az Európai Parlament vagy a Tanács bármikor visszavonhatja a 25. cikkben említett felhatalmazást. A visszavonásról szóló határozat megszünteti az abban megjelölt felhatalmazást. A határozat az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon, vagy a benne megjelölt későbbi időpontban lép hatályba. A határozat nem érinti a már hatályban lévő, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok érvényességét.
(4) A Bizottság a felhatalmazáson alapuló jogi aktus elfogadását követően haladéktalanul és egyidejűleg értesíti arról az Európai Parlamentet és a Tanácsot.
(5) A 25. cikk alapján elfogadott felhatalmazáson alapuló jogi aktus csak akkor lép hatályba, ha az Európai Parlament és a Tanács jogi aktusról való értesítését követő két hónapon belül sem az Európai Parlament, sem a Tanács nem emelt ellene kifogást, illetve ha az említett időtartam lejártát megelőzően mind az Európai Parlament, mind a Tanács arról tájékoztatta a Bizottságot, hogy nem fog kifogást emelni. Az Európai Parlament vagy a Tanács kezdeményezésére ez az időtartam két hónappal meghosszabbodik.
27. cikk
Bizottsági eljárás
(1) A Bizottság munkáját a 96/82/EK irányelvvel létrehozott bizottság segíti. Ez a bizottság a 182/2011/EU rendelet értelmében vett bizottság.
(2) Az e bekezdésre történő hivatkozáskor a 182/2011/EU rendelet 5. cikkét kell alkalmazni.
28. cikk
Szankciók
A tagállamok megállapítják az ezen irányelv alapján elfogadott nemzeti rendelkezések megsértése esetén alkalmazandó szankciókat. Az előírt szankcióknak hatékonyaknak, arányosaknak és visszatartó erejűeknek kell lenniük. A tagállamok az említett rendelkezésekről 2015. június 1-jéig, az azokat érintő valamennyi későbbi módosításról pedig haladéktalanul értesítik a Bizottságot.
29. cikk
Jelentés és felülvizsgálat
(1) A Bizottság a tagállamok által a 18. cikkel és a 21. cikk (2) bekezdésével összhangban benyújtott információk, valamint a 21. cikk (3) és (4) bekezdése szerinti, adatbázisokban található információk alapján, továbbá a 4. cikk végrehajtását figyelembe véve 2020. szeptember 30-ig, és ezt követően négyévente jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak ezen irányelv végrehajtásáról és hatékony működéséről, beleértve az Unión belül bekövetkezett súlyos balesetekre és az ezen irányelv végrehajtásával kapcsolatos lehetséges hatásukra vonatkozó információt. A Bizottság a fenti jelentések közül az elsőben értékelést szerepeltet arról, szükséges-e ezen irányelv hatályának módosítása. Az esetleges jelentést adott esetben jogalkotási javaslat kísérheti.
(2) A vonatkozó uniós jogszabályok értelmében a Bizottság megvizsgálhatja, hogy szükséges-e az üzemeltető súlyos balesetekkel kapcsolatos pénzügyi felelősségek kérdésével - köztük a biztosítással kapcsolatos kérdésekkel - foglalkozni.
30. cikk
A 96/82/EK irányelv módosítása
A 96/82/EK irányelvben az I. melléklet 1. részében a „Kőolajtermékek” címsor a „d) nehéz fűtőolajok” szövegrésszel egészül ki.
31. cikk
Átültetés
(1) A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek 2015. május 31-ig megfeleljenek.
Az első albekezdéstől eltérve a tagállamok azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ezen irányelv 30. cikkének megfeleljenek, 2014. február 14-ig léptetik hatályba. Az említett rendelkezéseket 2014. február 15-től alkalmazzák.
A tagállamok e rendelkezések szövegét haladéktalanul megküldik a Bizottságnak.
Amikor a tagállamok elfogadják ezeket a rendelkezéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.
(2) A tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguk azon főbb rendelkezéseit, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadnak el.
32. cikk
Hatályon kívül helyezés
(1) A 96/82/EK irányelv 2015. június 1-jén hatályát veszti.
(2) A hatályon kívül helyezett irányelvre való hivatkozásokat erre az irányelvre való hivatkozásnak kell tekinteni, és a VII. mellékletben foglalt megfelelési táblázat szerint kell értelmezni.
33. cikk
Hatálybalépés
Ez az irányelv az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
34. cikk
Címzettek
Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.
Kelt Strasbourgban, 2012. július 4-én.