KOMMISSIONENS AFGØRELSE
af 20. december 2011
om statsstøtte C 25/08 (ex NN 23/08) - reform af finansieringen af pensioner til tjenestemandsansatte i France Télécom indført af Den Franske Republiktil fordel for France Télécom
(meddelt under nummer K(2012) 9403)
(Kun den franske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2012/540/EU)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 108, stk. 2, første afsnit (1),
under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a) (2),
efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger (3) i overensstemmelse med disse artikler, og
ud fra følgende betragtninger:
1. SAGSFORLØB
(1)
Ved en klage af 4. oktober 2002, der blev suppleret den 16. januar 2003, modtog Kommissionen påstande om, at Den Franske Republik havde iværksat statsstøtte til fordel for France Télécom, som delvist havde lettet selskabets økonomiske forpligtelser, navnlig forpligtelser i forbindelse med finansiering af pensioner. Ved brev af 17. marts 2004 modtog Kommissionen de oplysninger fra Den Franske Republik vedrørende klagen, som den havde anmodet om.
(2)
Ved brev af 2. april 2004 og 24. februar 2006 fremsendte klagerne yderligere oplysninger vedrørende klagen.
(3)
Ved brev af 20. maj 2008 meddelte Kommissionen Den Franske Republik, at den havde besluttet at indlede proceduren efter artikel 108, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) over for støtten.
(4)
Den Franske Republik fremsatte sine bemærkninger den 18. juli 2008.
(5)
Kommissionens beslutning om at indlede proceduren blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (4). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte bemærkninger til den omhandlede støtte.
(6)
Den 22. september 2008 modtog Kommissionen bemærkninger fra France Télécom, og efter forlængelse af fristen modtog Kommissionen bemærkninger fra klagerne og en telekommunikationsvirksomhed henholdsvis den 1. og den 16. oktober 2008. Kommissionen fremsendte dem efterfølgende til Den Franske Republik og gav denne mulighed for at fremsætte bemærkninger, som den modtog med brev af 13. februar 2009.
(7)
Den 16. februar 2009 fremsatte France Télécom sine bemærkninger med henvisning til en dom fra Domstolen af 28. november 2008 (5), der - ifølge France Télécom - støtter selskabets argumentation. Den 14. maj 2009 fremlagde den telekommunikationsvirksomhed, der er nævnt i betragtning 6, yderligere oplysninger i relation til de bemærkninger, der var tilgængelige under proceduren, med henvisning til en beslutning fra Kommissionen fra 11. februar 2009 (6), som ifølge virksomheden støtter dens bemærkninger.
(8)
Der blev på France Télécoms anmodning afholdt møder mellem repræsentanter for Kommissionen og France Télécom den 17. december 2009, den 23. september 2010 og den 12. oktober 2010. France Télécom fremsendte yderligere bemærkninger den 18. oktober 2010.
(9)
Den 18. marts 2010 fremlagde Den Franske Republik på Kommissionens anmodning yderligere oplysninger og en ajourføring af visse oplysninger i de først indgivne bemærkninger, der indeholdt et resumé af indholdet i disse.
(10)
Den 22. september 2010 modtog Kommissionen nye bemærkninger fra de franske myndigheder, der anmodede om et møde, som blev afholdt den 22. oktober 2010. Ved brev af 28. oktober 2010 gjorde Kommissionen rede for de konkrete punkter, der var blevet drøftet på dette møde, og for France Télécoms supplerende oplysninger og opfordrede Den Franske Republik til at fremsætte eventuelle bemærkninger. Den 17. november 2010 fremsendte Kommissionen de supplerende oplysninger, som de franske myndigheder den 10. november 2010 havde anmodet om for at udarbejde deres bemærkninger.
(11)
Ved brev af 9. december 2010, der blev suppleret den 24. juni 2011, fremsendte Den Franske Republik supplerende oplysninger sammen med en ajourføring af visse oplysninger i de først afgivne oplysninger. Den 28. juni og den 4. juli 2011 blev der afholdt møder med de franske myndigheder. Der blev fremlagt nye bemærkninger den 7. oktober 2011.
2. DETALJERET BESKRIVELSE AF STØTTEFORANSTALTNINGEN
(12)
De foranstaltninger, som denne sag vedrører, omhandler de ændringer, der blev indført i 1996 for virksomheden France Télécoms finansiering af tjenestemandspensioner. Den tidligere ordning blev indført i forbindelse med, at France Télécom i 1990 overgik fra at være et statsligt selskab til at være en selvstændig juridisk person. Konkret betød 1990-loven, at den tidligere praksis for France Télécoms sociale bidrag fortsatte. Der blev indført en ny ordning i 1996 dels i forbindelse med oprettelsen af France Télécom som et aktieselskab og selskabets børsnotering samt offentlig aktietegning for en større del af selskabets kapital, og dels en fuldstændig liberalisering af de markeder, France Télécom drev virksomhed på i Frankrig og i de øvrige medlemsstater i Den Europæiske Union. Den ordning, der blev indført i 1996, er stadig i alt væsentligt gældende.
2.1. Den retlige ramme for France Télécoms vedtægter og selskabets personalesituation mellem 1990 og 1996
2.1.1. France Télécoms vedtægter og personalesituationen mellem 1990 og 1996
(13)
I medfør af lov nr. 90-568 af 2. juli 1990 (herefter kaldet »1990-loven«) (7) blev France Télécom oprettet som en offentligretlig juridisk person. Indtil da var selskabet et generaldirektorat under ministeriet for postvæsen og telekommunikation. Ved denne lov blev al løsøre og fast ejendom tilhørende staten, der var tilknyttet tjenester under dette generaldirektorat, uden videre og gratis overført til France Télécom.
(14)
Artikel 3 i 1990-loven tillægger bl.a. France Télécom følgende opgaver: (i) at sikre alle offentlige telekommunikationstjenester i nationale og internationale forbindelser (ii) at oprette, udvikle og drive de offentlige net, der er nødvendige for at levere disse tjenester og sikre opkobling til udenlandske net (iii) at levere alle andre telekommunikationstjenester, installationer og net og etablere net til kabeldistribution af radio- og tv-tjenester.
(15)
I medfør af artikel 29 i 1990-loven har France Télécoms personale en særlig status i medfør af loven om tjenestemænds rettigheder og forpligtelser og loven om vedtægtsmæssige bestemmelser for den offentlige forvaltning. 1990-loven gav mulighed for at ansætte personale på kontrakt på overenskomstvilkår inden for rammerne af en aftale mellem staten og virksomheden. Ifølge aftalen kunne højst 3 % af personalet være kontraktansatte.
(16)
Som en fortsættelse af den tidligere budgetpraksis fastsatte artikel 30 i 1990-loven fordelingen af ansvaret for finansieringen af de sociale bidrag mellem den franske stat og France Télécom som følger:
»De ansatte og de pensionerede i ministeriet for post- og telekommunikationsvæsen og ansatte og pensionerede i offentlige virksomheder, der er omfattet af de generelle vedtægter for tjenestemandsansatte, samt deres rettighedshavere, er omfattet af syge-, barsels- og invalideforsikring via den gensidige forsikringsordning for P.T.T. på de betingelser, der er foreskrevet i livre III, kapitel II, første afsnit i livre VII i code de la sécurité sociale (sygesikringsloven). Den del af bidraget, der påhviler staten i medfør af artikel L.712-9, pålægges de offentlige selskaber for deres tjenestemandsansatte.
Udbetalingen af pensioner til tjenestemænd i henhold til loven om civile og militære pensioner til tjenestemænd i La Poste og France Télécom varetages af staten. Til gengæld skal de offentlige selskaber betale staten:
a)
det beløb, der er trukket fra den ansattes løn, og som er fastsat i artikel L. 61 i loven om civile og militære pensioner
b)
et supplerende bidrag, der giver mulighed for fuld finansiering af de pensioner, der er udbetalt, eller som skal udbetales til pensionerede tjenestemænd.
De omkostninger, der følger af anvendelsen af artikel L. 134-1 i code de la sécurité sociale på ansatte i La Poste og France Télécom, påhviler fuldt ud de offentlige selskaber.
Et dekret fra Conseil d'Etat fastlægger om nødvendigt de nærmere vilkår for anvendelsen af disse bestemmelser.«
(17)
Mellem 1991 og 1996 og i medfør af artikel 30 i 1990-loven blev det »arbejdsgiverbidrag« (dvs. det »supplerende bidrag«, der er nævnt i artikel 30, litra b), i den oprindelige udformning af 1990-loven), som France Télécom skulle betale for de tjenestemandsansatte, fastsat som forskellen mellem det samlede pensionsbeløb udbetalt af den franske stat og den del, de aktive tjenestemænd indbetalte via deres løn. France Télécom deltog også i såkaldte »kompensations- overkompensationsordninger«, der indebar overførsler for at sikre balance mellem pensionsordninger for tjenestemænd i andre offentlige enheder. Lønmodtagernes andel af finansieringen af tjenestemandspensionerne var fastsat i artikel L 61 i loven om civile og militære pensioner via en lønindeholdelse på 7,85 % af den indeksbaserede bruttoløn.
(18)
France Télécoms indbetalinger steg fra 920 mio. EUR til 1 151 mio. EUR mellem 1991 og 1996 og fordeler sig som følger:
Tabel 1
Indbetalte pensionsbidrag fra ansatte og arbejdsgiver - France Télécom 1991-1996 (8)
(Mio. EUR)
1991
1992
1993
1994
1995
1996
A /Indbetalte pensionsbidrag i alt
939
983
1 070
1 079
1 173
1 214
a 1/lønmodtagerbidrag
195
201
217
213
229
238
a 2/arbejdsgiverbidrag
743
782
853
866
944
976
B /Kompensation-overkompensation
176
188
277
136
201
175
Bidrag i alt (A + B)
1 115
1 171
1 348
1 215
1 375
1 389
France Télécoms samlede andel (a2 + B)
920
970
1 131
1 002
1 146
1 151
(19)
France Télécom bogførte sine udgifter til pensioner på basis af de indbetalte bidrag. Da stigningen i disse omkostninger var sikker, og i betragtning af den forudsigelige udvikling for tjenestemandspensioner afsatte France Télécom i sit regnskab et årligt beløb til at udjævne den anslåede virkning af kommende stigninger over en periode på 30 år. Det samlede således afsatte beløb frem til 1996 udgjorde 23,4 mia. FRF (3,6 mia. EUR). De franske myndigheder oplyser, at da den franske stat var selvforsikrende, opbyggede den ikke reserver til disse pensionsudbetalinger (9).
2.1.2. Ændringerne i France Télécoms vedtægter og situationen for selskabets tjenestemandsansatte fra 1996
(20)
Lov nr. 96-660 af 26. juli 1996 (10) (herefter kaldet »1996-loven«) ændrede visse bestemmelser i 1990-loven. Med virkning fra den 31. december 1996 overgik France Télécom på den ene side til at være et offentligt selskab omfattet af de lovgivningsmæssige bestemmelser, der gælder for aktieselskaber, i det omfang disse ikke var i strid med loven, og på den anden side overførte loven uden omkostninger de fleste goder, rettigheder og forpligtelser tilhørende den offentligretlige juridiske person til det offentlige selskab France Télécom.
(21)
Selskabet France Télécom SA's kapital (»France Télécom«) blev ved bekendtgørelse fastsat til 25 mia. FRF (3,8 mia. EUR) på grundlag af egenkapitalen i regnskabet pr. 31. december 1995. France Télécom's aktier blev optaget på hovedmarkedet på Paris' fondsbørs og på New York Stock Exchange (NYSE). Ifølge årsberetningen for 1998 fordelte France Télécoms kapital sig mellem staten med 63,6 %, private investorer med 31,2 %, France Télécoms personale med 3,2 % og Deutsche Telekom med 2 %. Med overdragelsen af 10,85 % af kapitalen havde staten fra den 7. september 2004 ikke længere aktiemajoriteten. Efterfølgende faldt denne andel fortsat og var på 26,65 % af kapitalen pr. 31. december 2008. Med 26,65 % af stemmerettighederne og da der ikke findes andre store aktionærgrupper, udnævner den franske stat dog generaldirektøren, er fortsat France Télécoms vigtigste aktionær og kan i praksis bestemme udfaldet af afstemninger blandt aktionærerne i spørgsmål, der kræver simpelt flertal (11).
(22)
Den vedtægtsmæssige ændring for France Télécom ifølge 1996-loven medførte også forskellige bestemmelser vedrørende personalet. Ifølge loven er France Télécoms tjenestemandsansatte ansat i det statslige selskab France Télécom og henhører under dettes ledelse. Personale med tjenestemandsstatus bevarede denne status og de garantier, der er knyttet dertil. Ansættelsesvilkårene for tjenestemænd, der er ansat i France Télécom, er de samme som for statslige tjenestemænd, dvs. at de er sikret beskæftigelse og kun kan afskediges i tilfælde af alvorlig forsømmelse i de tilfælde, der er fastsat i loven. Hvad angår ansættelse af nyt personale, gav 1996-loven France Télécom mulighed for indtil den 1. januar 2002 at ansætte tjenestemænd, samtidig med at der blev ansat personale på kontrakt på overenskomstvilkår.
(23)
Pr. 31. december 1996 havde France Télécom 165 200 ansatte, hvoraf 94,1 % var tjenestemænd. I praksis ventede France Télécom ikke på udløbet af fristen den 1. januar 2002, som var fastsat i 1996-loven, men ophørte allerede fra 1997 med at ansætte tjenestemænd. Derfor faldt antallet af tjenestemænd med 47 % over 10 år, fra 133 434 tjenestemænd i 1997 til 69 892 i 2007. Dette fald er betydeligt større end faldet i det samlede antal ansatte i France Télécom (-25 %), der udgjorde 124 166 pr. 31. december 2007.
(24)
Artikel 6 i 1996-loven ændrede også artikel 30 i 1990-loven, og der blev føjet et litra c) og d) til den oprindelige tekst. Ifølge loven skal France Télécom til gengæld for statens beregning og udbetaling af pensioner til tjenestemænd i France Télécom indbetale følgende til staten:
»c)
(…)et arbejdsgiverbidrag med frigørende virkning, der skal betales fra den 1. januar 1997 i forhold til de beløb, der er udbetalt i løn, hvoraf der skal betales pensionsbidrag. Dette bidrag med frigørende virkning beregnes, så det sikres, at de lønrelaterede sociale ydelser og skatter for France Télécom og andre virksomheder inden for telekommunikation, der er omfattet af de samme almindelige regler for sociale ydelser, bringes på linje med hinanden, for så vidt angår de risici, som er fælles for ansatte i private virksomheder og statslige tjenestemænd. Bidraget kan revideres, hvis de omhandlede udgifter ændres. Retningslinjerne for fastsættelse og betaling af arbejdsgiverbidrag til staten er fastsat ved dekret fra Conseil d'Etat
d)
(…)et ekstraordinært engangsbidrag, hvis beløb og retningslinjer for betaling fastsættes i finansloven inden den 31. december 1996«.
(25)
1996-loven udelukkede også France Télécom fra anvendelsesområdet for mekanismen for den generelle og særlige alderskompensation ifølge 1990-loven, der for France Télécoms vedkommende medførte betaling af kompensation og overkompensation ud over arbejdsgiverbidraget som nævnt i tabel 1. Mellem 1991 og 1996 udgjorde beløb indbetalt i den henseende 18 % af det pensionsbeløb, der blev udbetalt til tjenestemandsansat personale.
(26)
Arbejdsgiverbidraget med frigørende virkning, der blev indført ved 1996-loven, erstatter det ekstra bidrag, der er forekrevet i artikel 30, litra b), i 1990-loven. Bidraget er baseret på en sats, der sikrer lige konkurrencevilkår ved at udligne de nettolønrelaterede obligatoriske sociale bidrag og skatter. Udligningsmetoden er baseret på en rekonstruktion af omkostningerne for en konkurrent med samme beskæftigelsesstruktur, hvis ansatte er omfattet af de almindelige sociale sikringsregler, herunder pensioner, og skal sikre samme nettoløn som tjenestemandsansatte i France Télécom.
(27)
Metoden udelukker bidrag, som konkurrenterne betaler for at dække risici, som ikke er fælles for privatansatte og tjenestemandsansatte, bl.a. arbejdsløshed og manglende lønudbetaling i tilfælde af konkurs eller likvidation (»Assurance Garantie des Salaires« eller »AGS«). Denne forskel mellem France Télécom og selskabets konkurrenter kom tydeligt frem i forbindelse med afstemningen om 1996-loven, og det blev konstateret, at »bestemmelserne i artikel 6 giver France Télécom mulighed for at slippe for de UNEDIC-bidrag, som potentielle konkurrenter skal betale« (12).
(28)
France Télécoms arbejdsgiverbidrag, der beregnes årligt, udtrykkes i procent af de indeksbaserede bruttolønninger for tjenestemandsansatte. Dette arbejdsgiverbidrag har gennemsnitligt været på […] (13) % mellem 1997 og 2010 og udgør ifølge de franske myndigheder følgende (tabel 2):
Tabel 2
Frigørende arbejdsgiverbidrag betalt af France Télécom i perioden 1997-2010
År
Bidragssats
Mio. EUR
1997
36,20 %
1 088,9
1998
35,40 %
1 069,6
1999
36,70 %
1 108,5
2000
36,40 %
1 085,0
2001
37,00 %
1 088,6
2002
37,70 %
1 100,1
2003
37,60 %
1 085,0
2004
[…] %
1 048,6
2005
[…] %
984,6
2006
[…] %
957,6
2007
[…] %
917,6
2008
[…] %
859,2
2009
[…] %
805,4
2010
[…] %
744,5
(29)
Stoppet for tjenestemandsansættelser fra 1997 begrænsede antallet af tjenestemænd i France Télécom. Selv om et stort antal tjenestemænd gik på pension mellem 1991 og 2010, viser tabellen, at det arbejdsgiverbidrag på 744 mio. EUR, som France Télécom betalte i 2010, var 407 mio. EUR lavere end de pensionsbidrag, som selskabet betalte til den franske stat før 1996-reformen og svarede til France Télécoms arbejdsgiverbidrag 20 år tidligere i 1991 (henholdsvis 1 151 mio. EUR og 743 mio. EUR, jf. tabel 1).
(30)
Den reform, der blev indført med 1996-loven, førte således til, at France Télécoms bidrag faldt i absolutte tal og ikke længere hænger sammen med antallet af pensionerede tjenestemænd. Den overførsel af omkostninger til staten, der følger af 1996-loven, fandt sted samtidig med, at senatet konstaterede en betydelig stigning i pensionsomkostningerne fra 2005 - 13 mia. FRF (1,98 mia. EUR) i 2007, 21,5 mia. FRF (3,3 mia. EUR) i 2017 og 34 mia. FRF (6,1 mia. EUR) i 2027 (14).
(31)
Det fremgår af debatten om lovforslaget i nationalforsamlingen og senatet, at der overføres 250 mia. FRF i pensionsomkostninger til statens budget, som 100 mia. FRF i årlige bidrag og 40 mia. FRF i ekstraordinært bidrag ikke kan dække, heller ikke med inddragelse af afkastet fra afhændelse af en del af selskabets aktier. Den samme debat angiver et skønnet beløb på højst 40 mia. FRF i ekstraordinært bidrag for at lette den nye tunge byrde for staten. Dette beløb blev fastsat sammen med bankrådet (conseil de banquiers), således at det var foreneligt med en gældsrate på 150 % og svarede til selskabets henlæggelser til pensioner og statens meromkostninger i en 10-årig periode, og kun 10 år, som følge af forskellen mellem de udbetalte pensioner og det frigørende bidrag, der skal betales fremover (15).
(32)
Formålet med statens kompensation nævnes både i artikel 30 i den lov, som lovgiveren vedtog, og under debatten om forslaget til 1996-loven, og i France Télécoms årsberetning for 1997, der nævner »betaling af et ekstraordinært bidrag på 37,5 mia. FRF til den franske stat i forbindelse med kommende pensioner til tjenestemænd« (16). De hensættelser, France Télécom havde foretaget, gjorde det muligt for France Télécom at lette selskabets finansielle nettobelastning, da det i bare et år skulle betale statens meromkostninger ved reformen i ti år.
(33)
Det ser således ud til, at France Télécoms årlige henlæggelser, der skulle udjævne følgerne af kommende bidragsstigninger i medfør af 1990-loven, som i 1996 i alt udgjorde 23,4 mia. FRF (3,6 mia. EUR), indgik i beregningen af det ekstraordinære bidrag. Den del af dette bidrag, der ikke modsvarede henlæggelserne, dækkede statens meromkostninger i en 10-årig periode. Dette beløb blev fastsat under hensyntagen til det beløb, som selskabet allerede havde henlagt, som det tydeligt fremgår af parlamentsdebatterne på det tidspunkt.
(34)
Da det årlige arbejdsgiverbidrag, som blev indført ved 1996-loven, har frigørende virkning, er France Télécoms eneste forpligtelse siden da at betale dette bidrag uden nogen forpligtelse til at dække eventuelle kommende underskud for hverken pensionsordningen for tidligere ansatte eller andre ordninger i den offentlige forvaltning. Henlæggelsen bortfaldt således i medfør af 1996-loven. Henlæggelsen blev opført som fortjeneste i France Télécoms resultatopgørelse pr. 31. december 1996 til en værdi af 17,5 mia. FRF (2,7 mia. EUR) (17).
(35)
Endvidere blev det ekstraordinære engangsbidrag i medfør af 1996-loven til gengæld for statens beregning og udbetaling af pensioner til tjenestemænd i France Télécom fastsat til 37,5 mia. FRF i finansloven for 1997, dvs. 5,71 mia. EUR. Det blev finansieret ved en stigning i selskabets (18) kort- og langfristede gæld og betalt ad flere gange fra januar til oktober 1997. Indtægterne fra dette ekstraordinære bidrag gjorde det muligt at nedbringe underskuddet for den franske offentlige forvaltning til 41,8 mia. EUR i 1997. Uden dette bidrag ville underskuddet i det år have udgjort 3,7 % af BNP.
(36)
Indtægterne fra dette bidrag blev tilført Etablissement Public de Gestion de la Contribution Exceptionnelle de France Télécom (offentligt selskab til forvaltning af France Télécoms ekstraordinære bidrag, herefter kaldet »forvaltningsorganet«), der blev oprettet ved finansloven for 1997. Det ekstraordinære bidrag og det eventuelle økonomiske afkast deraf er dette forvaltningsorgans eneste indtægt. Forvaltningsorganets udgifter er en årlig udbetaling til staten, der siden 2006 har været opført som indtægt på en konto, der er øremærket statens civile og militære pensioner. Denne betaling blev fastsat til 1 mia. FRF (152,4 mio. EUR) for 1997 og er siden steget 10 % hvet år, hvis der ikke var bestemt andet i finansloven. Dette offentlige forvaltningsorgan ophører med at eksistere, når samtlige selskabets indtægter er udbetalt til staten (19).
(37)
Anvendelsen af de foreskrevne bestemmelser i finansloven for 1997 om fastsættelse af de årlige betalinger medførte, at forvaltningsorganets levetid i 1999 blev beregnet til 17 år, hvis det ikke fik tilført nye midler. (20). På grund af større årlige udbetalinger end forventet i finansloven for 1997 blev levetiden imidlertid forkortet. Som det fremgår af tabel 3, androg forvaltningsorganets samlede årlige udbetalinger allerede 5,47 mia. EUR i 2010. Forvaltningsorganet forventes at ophøre den 31. december 2011, da alle midler så vil være udbetalt (21). Finansloven for 2011 foreskriver betaling af et beløb på 243 mio. EUR til den særlige pensionskonto for det pågældende år, og det skulle udtømme forvaltningsorganets indtægter (22).
(38)
Under alle omstændigheder svarer det ekstraordinære bidrag på 37,5 mia. FRF, der i 1997 tilgik forvaltningsorganet, til det beløb på under end 40 mia. FRF, der blev nævnt under debatten om forslaget til 1996-loven. Selv om dette bidrag blev betalt til statens budget i 1997 og årligt blev tilført dette til betaling af civile og militære pensioner, blev bidraget fastsat for at kompensere statens meromkostninger i medfør af 1996-loven.
(39)
Lønmodtagernes andel af finansieringen af tjenestemandspensionerne i medfør af artikel L 61 i loven om civile og militære pensioner efter oprettelsen af det offentlige selskab France Télécom i 1991 blev ikke ændret ved 1996-loven. I øvrigt ændrede lovene fra 1990 og 1996 ikke France Télécoms pensionsordning for overenskomstansatte, som er de almindelige socialsikringregler for pensionsforsikring suppleret af AGIRC-ordningen for overordnet personale og ARRC-ordningen for ikkeoverordnet personale. I medfør af denne ordning har France Télécom og selskabets overenskomstansatte medarbejdere de samme forpligtelser som konkurrerende selskaber, bl.a. hvad angår arbejdsgiverens frigørende bidrag.
(40)
I forbindelse med den reform, der fulgte af 1996-loven, vurderede de aktuarer, der rådgav den franske stat, at statens udbetaling af pensioner til tjenstgørende og pensionerede tjenestemænd i France Télécom ville andrage 242 mia. FRF (36,9 mia. EUR (23)) i estimeret nutidsværdi pr. 1. januar 1997 (24). Dette tal ligger tæt på det afrundede beløb på 250 mia. FRF, som senatet nævnte. Arbejdsgiverbidraget med frigørende virkning, som France Télécom skulle betale som modydelse, blev beregnet ud fra de samme aktuarmæssige antagelser til 15,2 mia. EUR, hvortil kommer det ekstraordinære bidrag på 5,7 mia. EUR, der blev betalt i sin helhed i oktober 1997. Da reformen trådte i kraft, vurderede de franske myndigheder værdien af de fremtidige lønmodtagerbidrag til […] mia. EUR. Værdien af det nettobeløb, France Télécom overførte til den franske stat, således som vurderet i 1996, udgjorde således […] mia. EUR.
(41)
I den tiårsperiode (1997-2006), der blev nævnt i debatten om forslaget til 1996-loven, anslog de aktuarer, der rådgav den franske stat, at de samlede betalinger ville udgøre […] mia. EUR. I den periode var de faktisk udbetalte beløb næsten identiske, […] mia. EUR, dvs. en afvigelse i forhold til overslagene på under 0,83 % (25). Det bekræfter, at de overslag, der lå til grund for debatten om loven, var præcise.
(42)
På basis af disse tal kan det konstateres, at beløbene og begrundelsen for disse, der blev debatteret i nationalforsamlingen og senatet med henblik på fastsættelse af France Télécoms ekstraordinære bidrag svarer til de beløb, der efterfølgende er blevet konstateret i den tiårsperiode, der var udgangspunktet i debatten om lovforslaget. Det angivne højeste ekstraordinære bidrag på 6 mia. EUR (40 mia. FRF) svarer til selskabets henlæggelser indtil 1996 til betaling af de forventede fremtidige pensioner, dvs. 3,6 mia. EUR (23,4 mia. FRF) plus forskellen på 2,4 mia. EUR på statens regning fordelt dels på arbejdsgiverbidrag og lønmodtagerbidrag opkrævet mellem 1997 og 2006 dels på skønnede pensionsbetalinger for samme tiårsperiode.
(43)
Oplysninger fra Den Franske Republik, der er gengivet i tabel 3, viser, at de samlede pensionsbetalinger til tjenestemænd i France Télécom, som staten skal finansiere som følge af reformen fra 1996, andrager […] mia. EUR. De omkostninger, der skal finansieres af staten, defineres som forskellen mellem det årlige bidrag fra France Télécom og selskabets tjenestemandsansatte og de udbetalte tjenestemandspensioner år efter år med fradrag af de årlige betalinger fra forvaltningsorganet. Mellem 1997 og 2010 udviklede omkostningerne sig som følger:
Tabel 3
Omkostninger for den franske stat som følge af 1996-reformen (1997-2010)
(mio. EUR)
Bidrag
(arbejdsgiver, lønmodtager)
Årlige udbetalinger fra forvaltningsorganet
Udbetalte beløb
Omkostninger for staten
1997
[…]
152,4
[…]
[…]
1998
[…]
167,7
[…]
[…]
1999
[…]
184,5
[…]
[…]
2000
[…]
202,9
[…]
[…]
2001
[…]
223,2
[…]
[…]
2002
[…]
245,5
[…]
[…]
2003
[…]
270,0
[…]
[…]
2004
[…]
297,1
[…]
[…]
2005
[…]
326,9
[…]
[…]
2006
[…]
1 359,5
[…]
[…]
2007
[…]
395,4
[…]
[…]
2008
[…]
435,0
[…]
[…]
2009
[…]
578,0
[…]
[…]
2010
[…]
635,8
[…]
([…]
I alt
[…]
5 473,9
[…]
[…]
(44)
På grund af bestemmelserne i finansloven for 1997 svarede de årlige betalinger fra forvaltningsorganet i 1997 ikke til de skønnede eller faktisk udbetalte ydelser til France Télécoms pensionerede personale og heller ikke til de omkostninger, som staten skulle finansiere, og de er heller ikke fastsat i forhold til disse beløb. En gennemgang af de faktisk udbetalte beløb bekræfter denne manglende sammenhæng. Selv om France Télécom betalte et ekstraordinært bidrag i 1997, viser tabel 3, at de pensioner, der er udbetalt til France Télécoms tjenestemænd, oversteg de årlige ressourcer fra og med 2004, bortset fra 2006.
(45)
France Télécoms årlige bidrag og de årlige udbetalinger fra forvaltningsorganet er således ikke specifikt og ex ante afsat til France Télécoms tjenestemandspensioner inden for rammerne af den særlige pensionskonto. Hvis det ekstraordinære bidrag siden 1997 udelukkende var blevet anvendt til finansiering af de omhandlede ydelser i stedet for systemet med en 10 % årlig stigning af det udbetalte beløb som foreskrevet i finansloven fra 1997, ville det have ført til forvaltningsorganets ophør ved udgangen af 2008 i stedet for udgangen af 2011 under hensyntagen til det beløb, der ikke er omfattet af de årlige bidrag i tabel 3. Under alle omstændigheder ville det ekstraordinære bidrag i begge tilfælde have været opbrugt pr. 31. december 2011.
2.2. Den gradvise og siden fuldstændige liberalisering af markedet for telekommunikation
(46)
Reformen af finansieringen af France Télécoms tjenestemandspensioner fandt sted, samtidig med en fuldstændig liberalisering af de tjenestemarkeder, som France Télécom drev virksomhed på. Fra 1988 blev telekommunikationssektoren gradvist liberaliseret i og med Kommissionens direktiv 88/301/EØF af 16. maj 1988 om konkurrence på teleterminalmarkederne (26) og Kommissionens direktiv 90/388/EØF af 28. juni 1990 om liberalisering af markedet for teletjenester (27). Ifølge direktiv 90/388/EØF skulle der indføres liberaliseringsforanstaltninger før den 31. december 1990 for datakommunikation og taletelefoni og datatjenester for virksomhedsnet og lukkede brugergrupper. Kommissionens direktiv 96/19/EF af 13. marts 1996 om ændring af direktiv 90/388/EØF for så vidt angår gennemførelse af liberaliseringen af markederne for teletjenester (28) omhandlede fuld liberalisering af telekommunikationssektoren fra den 1. januar 1998.
(47)
Den franske lov nr. 96-659 af 26. juli 1996 om regulering af telekommunikation fastsatte de betingelser, der giver mulighed for fuld liberalisering af sektoren ved at bringe France Télécoms monopol på fastnettelefoni og datatransmission til ophør og organisere tariffer og sammenkoblinger med konkurrenterne. Også i andre sektorer, der ikke var underkastet enerettigheder, og som siden 1987 har været udsat for konkurrence, som f.eks. mobiltelefoni, var France Télécom førende med en markedsandel, der faldt fra 53,5 % til 49,8 % fra 1997 til 2002 (29). Lov nr. 96-659 pålagde også France Télécom opgaver af almindelig økonomisk interesse og foreskrev oprettelse af en fond til finansiering af de dertil knyttede forpligtelser, som konkurrenterne skulle bidrage til.
(48)
I medfør af de bestemmelser, der er nævnt i betragtning 46 og 47, har France Télécom siden 1988 fået nye konkurrenter - nogle af dem delvist ejet af internationale koncerner - på markedet for varer og tjenester, hvor selskabet var aktivt i Frankrig, og hvoraf nogle, f.eks. inden for mobiltelefoni eller international kommunikation, har tværnational karakter. Denne tendens blev styrket på de liberaliserede markeder fra 1998. France Télécom har endvidere indgået alliancer med udenlandske operatører, f.eks. Deutsche Telekom og Sprint i 1996 (Global One) - og samtidig siden 1997 øget partnerskaber og kapitalinteresser - i Italien (Wind), Nederlandene (Casema) eller opnået mobillicenser i Danmark og Portugal (30).
(49)
Reformen af finansieringen af France Télécoms pensioner fandt således sted samtidig med liberaliseringen af markedet i Den Europæiske Union. Den har således haft virkninger på et fuldstændig liberaliseret marked, hvor France Télécom har indgået alliancer og erhvervet betydelige kapitalinteresser i andre medlemsstater. Ønsket om at fremme France Télécoms ekspansion på andre europæiske markeder end det franske danner baggrund for 1996-loven og åbningen af selskabet for privat kapital, således som det fremgår af erklæringerne i forbindelse med drøftelsen af forslaget, hvor man nævner de ambitioner, som den franske regering havde på vegne af sit nationale flagskib France Télécom (31).
(50)
På nuværende tidspunkt påstår France Télécom at være den største leverandør af bredbåndsinternet og den tredjestørste mobiloperatør i Europa og blandt de førende internationalt med hensyn til telekommunikationstjenester til multinationale selskaber. Uden for Frankrig er France Télécom væsentligst aktivt via selskabets datterselskaber og har en førende stilling i Spanien, Storbritannien, Polen, Slovakiet, Belgien og Østrig (32).
3. BEGRUNDELSE FOR INDLEDNING AF PROCEDUREN
(51)
I beslutningen om at indlede undersøgelsesproceduren fremsatte Kommissionen sin foreløbige vurdering af de foranstaltninger, der blev indført ved 1996-loven og sammenlignede dem med referencerammen for France Télécoms obligatoriske sociale og skattemæssige bidrag ifølge 1990-loven. Kommissionen vurderede, at foranstaltningerne så ud til ved hjælp af statsmidler at give France Télécom en selektiv fordel, der kunne fordreje konkurrencen og påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne, jf. artikel 107, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.
(52)
Kommissionen bemærkede endvidere, at hvis disse foranstaltninger udgør statsstøtte, er de ikke blevet anmeldt til Kommissionen før iværksættelsen, selv om de skal betragtes som ny støtte ifølge retspraksis. Den Franske Republik har således ikke overholdt sin anmeldelsesforpligtelse ifølge traktaten, og foranstaltningen må derfor betragtes som ulovlig.
(53)
Kommissionen konkluderede, at den kunne undersøge foranstaltningens forenelighed med det indre marked på grundlag af artikel 107, stk. 3, litra c), i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. Kommissionen bemærkede ligeledes, at den samme bestemmelse var blevet brugt i forbindelse med reformen af finansieringen af pensionerne til tjenestemandsansatte i La Poste til at konkludere, at støtten var forenelig med det indre marked (33), og at det i betragtning af de to sagers lighed var relevant i den konkrete sag at foretage en lignende analyse.
(54)
I den indledende analyse af støttens forenelighed med det indre marked og uanset ligheden med reformen af finansieringen af pensionerne til tjenestemandsansatte i La Poste fremførte Kommissionen følgende forbehold over for Den Franske Republik:
a)
Kommissionen understregede for det første, at selv om den ikke havde adgang til detaljerede oplysninger, der viste, at de bidrag, der var betalt af France Télécom, svarede til dem, der betales af private virksomheder i telekommunikationssektoren i Frankrig, der er underkastet de almindelige retsregler, giver den frigørende bidragssats, der siden 1997 har været gældende for France Télécom, ikke mulighed for at sikre ensartede konkurrencevilkår (»level playing field«) i forhold til selskabets konkurrenter. Det skyldes, at den sats, der gælder for France Télécom, kun tager højde for bidrag, der svarer til de fælles risici for overenskomstansatte og tjenestemænd, og i den henseende blandt andet udelukker bidrag, der modsvarer risici, der ikke er fælles, som f.eks. arbejdsløshed og risikoen for manglende lønudbetaling i tilfælde af selskabets konkurs eller likvidation.
b)
for det andet rådede Kommissionen ikke over tilstrækkelige oplysninger om, hvordan lempelsen af pensionsforpligtelserne påvirker konkurrencen, således at den kan vurdere, om der eventuelt er flere positive end negative virkninger. I den henseende skal Kommissionen i øvrigt tage højde for det forhold, at France Télécom endnu ikke fuldt ud har tilbagebetalt den ulovlige og uforenelige støtte i medfør af Kommissionens beslutning af 2. august 2004 om den statsstøtte, som Frankrig har ydet France Télécom (herefter kaldet »beslutningen om den erhvervsskatteordning, der gælder for France Télécom«) (34), en beslutning, som Frankrig ikke efterlevede inden for den fastsatte frist, jf. Domstolens dom (35).
4. BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER
(55)
Bemærkninger fra interesserede parter resumeres nedenfor i punkt 4.1 til 4.3.
4.1. France Télécom
(56)
I France Télécoms bemærkninger, som selskabet betragter som supplerende i forhold til de bemærkninger, Den Franske Republik har fremsat, anfører France Télécom, at selskabet konstant befinder sig i en situation med for mange ansatte på grund af sin tidligere status som et generaldirektorat, og at selskabet ikke for det pågældende personales vedkommende har de samme muligheder for fleksibilitet som sine konkurrenter. France Télécom skal således gøre en meget betydelig uddannelsesindsats, der beløber sig til 180 mio. EUR svarende til 4,5 % af lønsummen sammenlignet med 2,9 % for gennemsnittet af de franske virksomheder. France Télécom påberåber sig lønomkostninger, der er […] % højere, uden at der tages højde for tillæg og bonusser. Da France Télécom endvidere ikke kan iværksætte sociale ordninger, har selskabet finansieret ledsageforanstaltninger i forbindelse med tjenestemænds fratrædelse, f.eks. gradvis indstilling og ophør af arbejdsaktiviteterne mellem 1996 og 2006 til et beløb af 8 mia. EUR.
(57)
For det andet mener France Télécom, at pensionsomkostningerne mellem 1990 og 1996 var anormale og gav selskabet en strukturel ulempe i forhold til de private konkurrenter, jf. Combus-dommen (36), idet referencerammen til vurdering af, om de pågældende omkostninger var normale eller anormale er de almindelige retsregler, der gælder for konkurrenterne. Principperne i Combus-dommen skulle senere blive bekræftet af Rettens dom i Hotel Cipriani-sagen (37). France Télécom bestrider, at situationen for en operatør, i dette tilfælde selskabet selv, før og efter reformen som følge af 1996-loven er et egnet sammenligningsgrundlag med hensyn til at vurdere, om der er tale om en økonomisk fordel i medfør af retspraksis. Under alle omstændigheder gælder det, at hvis referencerammen skulle anvendes på France Télécom før og efter 1996-reformen, ville foranstaltningen ikke kunne beskrives som selektiv, da den blev anvendt ensartet inden for den pågældende ramme.
(58)
Det følger deraf, at de omhandlede foranstaltninger enten ikke udgør statsstøtte i medfør af traktaten, da de fratager France Télécom en anormal strukturel ulempe, eller ikke kan betegnes som en selektiv fordel, der udgør statsstøtte.
(59)
Subsidiært mener France Télécom, at statsstøtten, hvis en sådan foreligger, ville være forenelig med det indre marked ifølge de kriterier, Kommissionen har opstillet i sin beslutning om pensionsordningen for La Poste (herefter kaldet »La Poste-beslutningen«) (38). Det særlige ved selskabets ordning, der består i, at det betaler et bidrag, der udelukkende er beregnet på basis af fælles risici, betyder i den henseende ikke, at France Télécom har været i en gunstig situation i forhold til sine konkurrenter siden 1996: Ud over de strukturelle ulemper, der følger af de tjenestemandsansattes status, blev France Télécom pålagt at betale et betydeligt bidrag i forbindelse med 1996-reformen, hvis forenelighed med det indre marked skal analyseres, og hvis beløb på 5,7 mia. EUR langt overstiger det beløb, France Télécom skulle have betalt, hvis selskabets bidrag også omfattede ikkefælles risici.
(60)
France Télécom mener, at Kommissionen i La Poste-beslutningen (39) erkendte, at det ekstraordinære engangsbidrag (2 mia. EUR) inden for rammerne af en reform, der trådte i kraft efter anmeldelsen, men før Kommissionens beslutning, kompenserer for bidrag, der svarer til risici, som ikke er fælles, indtil det ekstraordinære engangsbidrag er opbrugt. Ifølge France Télécom er der intet, der begrunder, at Kommissionen fraviger dette princip, når de politiske erklæringer ved debatten om forslaget til 1996-loven ikke giver belæg for, at størrelsen af France Télécoms engangsbidrag skulle være blevet fastsat af lovgiveren for at bevare status quo i ti år.
(61)
Endvidere modsiger tallene for 1996 påstanden om, at beløbet på 5,7 mia. EUR på daværende tidspunkt blev fastsat, så det svarede præcist til statens meromkostninger i medfør af 1996-loven i ti år ved år efter år at kompensere for selskabets lavere årlige bidrag, selv om der tages højde for kompensationsomkostninger mellem pensionsordninger, som France Télécom blev fritaget for i 1996 (40). Formålet med det ekstraordinære bidrag var helt at kompensere den franske stat som følge af reformen. Der skal derfor nødvendigvis tages højde for det ved analysen af, om det har skabt »lige konkurrencevilkår« siden ikrafttrædelsen i 1997.
(62)
Endelig mener France Télécom, at da selskabet uden 1996-reformen ville have fået en betydelig konkurrencemæssig ulempe på de markeder, som EU ønskede liberaliseret, og at de franske myndigheder efterfølgende fuldt ud efterlevede beslutningen om den erhvervsskatteordning, der gælder for France Télécom (41), har foranstaltningen ikke negative følger for konkurrencen.
4.2. Klagerne
(63)
Klagerne er enige i Kommissionens vurdering i beslutningen om at indlede proceduren med hensyn til eksistensen af statsstøtte i medfør at traktaten for så vidt angår lempelsen af de pensionsbidrag, France Télécom skal betale ifølge 1996-loven. Ifølge ræsonnementet i nævnte beslutning, som ifølge klager mangler præcise tal, skulle støtten udgøre 12,3 mia. EUR og under ingen omstændigheder mindre end 9,9 mia. EUR (42). Klagerne mener, at det er følgerne af foranstaltningen, dvs. en lempelse af de sociale bidrag, det normalt pålægges virksomheden at betale, og ikke dens genstand, dvs. kompensation for en påstået ulempe, der er afgørende for, at støtten kan karakteriseres som statsstøtte. France Télécom har i øvrigt ingen ulemper ved at beskæftige tjenestemænd, da selskabets arbejdsløshedsbidrag og lønbaserede bidrag ligger 13 % under konkurrenternes, og da selskabet disponerer over et stabilt og fleksibelt personale, der giver mulighed for at nedbringe lønsummen ved hjælp af førtidspensionering og overgang til den offentlige sektor.
(64)
Ifølge klagerne er en sådan statsstøtte uforenelig med det indre marked. Den betydelige konkurrencemæssige fordel, der tillægges France Télécom, er så meget mere skadelig, som lempelsen af bidragene ikke var nødvendig for at undgå at bringe den finansielle struktur i fare: Ved at slippe for en pensionsgæld til en nettonutidsværdi på mindst 9,9 mia. EUR i 1996 og ikke længere skulle opføre denne omkostning i sit regnskab eller i bilaget dertil kunne France Télécom derefter forgælde sig til betydelig højere beløb og havde mellem 1997 og 2007 en gennemsnitlig nettogæld på 44 mia. EUR. Støtten, som endvidere fritog France Télécom for de pensionsbidrag, der var arvet fra monopolet, gav selskabet mulighed for at ekspandere internationalt og samtidig styrke sin stilling i Frankrig, hvor det havde betydelige monopollignende fordele, for hvilke bidragene kun var en rimelig modvægt.
(65)
De ulovlige og uforenelige støtteforanstaltninger, som ikke er tilbagebetalt, gjorde det i øvrigt umuligt at erklære den omhandlede driftsstøtte forenelig i betragtning af dens kumulerede virkning. 1996-reformen medførte ikke lige konkurrencevilkår, da selskabet ikke betalte bidrag, der modsvarede risikoen for arbejdsløshed og risikoen for manglende lønudbetaling i tilfælde af selskabets konkurs eller likvidation, og reformen kan derfor ikke erklæres forenelig med traktatens bestemmelser. France Télécoms pensionsgæld bør beregnes af en uafhængig ekspert, og Frankrig bør forpligte sig til at sikre en finansielt neutral ordning, bl.a. ved at indføre justeringsmekanismer for arbejdsgiverbidraget og udligningsbeløbet på 5,7 mia. EUR, hvis bidragene ændrer sig.
4.3. Telekommunikationsoperatøren
(66)
Telekommunikationsoperatøren er enig i og støtter Kommissionens indledende analyse i beslutningen om at indlede proceduren, der bruger betegnelsen ny og ulovlig statsstøtte for at beskrive de ændringer, der blev indført med 1996-loven, som skulle erstatte France Télécoms årlige frigørende bidrag med pensionsbetalinger varetaget af staten med fradrag af de bidrag, der blev indbetalt af ansatte med tjenestemandsstatus. Det samme gælder ifølge denne telekommunikationsoperatør for de sociale bidrag, der modsvarede de risici, som de overenskomstansatte ikke er omfattet af, som France Télécoms konkurrenter betaler, men som France Télécom i hvert fald siden 1996 ikke har betalt for de tjenestemandsansatte og de overenskomstansatte. I modsætning til sagen, der er omhandlet i La Poste-beslutningen (43), indgik disse bidrag ikke i beregningen af France Télécoms arbejdsgiverbidrag, hvilket stadig er tilfældet og ifølge operatøren udelukker dette, at støtten erklæres for forenelig.
(67)
Hvad angår den støtte, der følger af, at refusionen til staten for udbetalte persioner blev afskaffet, mener operatøren, at Kommissionens konkurrencemæssige vurdering i La Poste-beslutningen burde føre til en beslutning om uforenelighed. Denne analyse burde baseres på forholdene siden 1996 og ikke - som i La Poste-beslutningen - på hypoteser om fremtiden.
(68)
Ifølge telekommunikationsoperatøren hár France Télécom imidlertid på mange af sine markeder en stilling, der kan sidestilles med en dominerende stilling. Selskabet er derfor pålagt ex ante reguleringsforpligtelser på markederne for bredbånd og højhastighedsbredbånd, indledning og terminering af fastnetopkald. I sin beslutning af 16. juli 2003 om en procedure om anvendelse af EF-traktatens artikel 82 i sag COMP-38.233 fastslog og sanktionerede Kommissionen en overtrædelse af artikel 102 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde hos France Télécom via datterselskabet Wanadoo (44). Da selskabet var i en sund økonomisk situation, gav den modtagne støtte mulighed for at finansiere den internationale ekspansion og bl.a. erhverve Orange, Retevisión og AMENA.
(69)
Endelig beder telekommunikationsoperatøren Kommissionen om at sætte præcise tal på de omhandlede støttebeløb og i medfør af retspraksis fra Deggendorf-sagen (45) afvise at erklære de omhandlede foranstaltninger forenelige med det indre marked, så længe den hidtidige ulovlige støtte ikke er blevet tilbagebetalt.
5. KOMMENTARER FRA DEN FRANSKE REPUBLIK
(70)
Den franske republik mener ikke, at de ændringer, der blev indført i 1996 for finansieringen af pensioner til tjenestemandsansatte i France Télécom, indeholder statsstøtteelementer. Under alle omstændigheder er 1996-reformen forenelig med det indre marked, bl.a. i medfør af den begrundelse, Kommissionen anvendte i La Poste-beslutningen (46).
5.1. Spørgsmålet om statsstøtte
(71)
Ifølge Den Franske Republik bragte 1990-loven France Télécom i en anormal situation i relation til de almindeligt gældende regler, som foreskriver, at virksomhederne skal betale et frigørende arbejdsgiverbidrag i forhold til lønsummen, som ikke er knyttet til størrelsen af de udbetalte pensioner. France Télécoms bidrag var således anormale, da finansieringsgabet for delordningen for den omhandlede gruppe var åbenbart og med sikkerhed ville blive uholdbart i betragtning af det uundgåelige fald i antallet af tjenestemandsansatte og den deraf følgende stigning i antallet af pensionerede.
(72)
1996-reformen bragte finansieringen af pensioner ind under de almindelige regler uden derved at bringe selskabet i en mere gunstig konkurrencemæssig situation, da France Télécoms bidrag beregnes årligt for at rette selskabets sociale og skattemæssige bidrag ind efter konkurrenterne i telekommunikationssektoren. Den manglende hensyntagen til bidrag, der modsvarer risici, som ikke er fælles for overenskomstansatte og tjenestemandsansatte, i beregningen af bidraget i medfør af »satsen for lige konkurrencevilkår« (TEC), er begrundet i sidstnævntes status, der f.eks. udelukker risikoen for arbejdsløshed ud over særlige tilfælde af afskedigelse.
(73)
Den Franske Republik mener, at situationen for selskabets konkurrenter i Frankrig skal være referencerammen, når det skal bestemmes, om France Télécoms omkostninger var normale eller anormale. I betragtning af den urimelige, uretfærdige og på sigt uholdbare byrde, 1990-loven pålagde France Télécom som en undtagelse fra de almindeligt gældende regler betød afskaffelsen og tilpasningen til konkurrenternes situation i medfør af 1996-reformen i det konkrete tilfælde blot, at der blev genindført normale konkurrencevilkår. France Télécom er i øvrigt ikke blevet kompenseret for selskabets ulemper under denne ordning, selv om selskabet - som det fremgår af dets bemærkninger - stadig lider under strukturelle ulemper, meromkostninger og stivheder som følge af den status, der gælder for de tjenestemandsansatte, hvad angår ledsageforanstaltninger i forbindelse med tjenestemænds fratrædelse eller overførsel til statsforvaltningen, omkostninger i forbindelse med videreuddannelse og øgede lønomkostninger. Den nuværende ordning, der følger af reformen, giver derfor ikke France Télécom fordele og indeholder derfor ingen statsstøtteelementer i medfør af traktaten.
(74)
Denne fortolkning følger af de generelle principper fra Unionens retspraksis, ifølge hvilke kun indgreb, der letter de byrder, som normalt belaster en virksomheds budget, udgør statsstøtte, og en lov, der betyder, at en virksomheds budget ikke belastes af en byrde, som i en normal situation ikke ville forekomme, udgør ikke statsstøtte (47). Det samme gælder foranstaltninger, der frigører en offentlig konkurrent for en strukturel ulempe i forhold til dets private konkurrenter (48). Denne fortolkning er også i overensstemmelse med Kommissionens praksis (49).
(75)
Generelt finder Den Franske Republik det ikke relevant i denne procedure at inddrage de kompensations- og overkompensationsmekanismer, ifølge hvilke France Télécom afviklede sine forpligtelser mellem 1991 og 1996 (se tabel 1) for at fastslå, om der foreligger støtte, eller den dato, fra hvilken en given fordel som følge af 1996-reformen, der ikke indeholder nogen bestemmelser i den henseende, skulle være opstået. Betalingen af disse bidrag var også en følge af en undtagelsesordning i forhold til de almindeligt gældende regler, hvor den pensionsordning, der var gældende for France Télécom, blev betragtet som en selvstændig ordning, hvilket ikke har været tilfældet siden 1997.
(76)
Med dette forbehold har Den Franske Republik præciseret France Télécoms skøn over omkostninger, der er nævnt i betragtning 61, som selskabet ikke har betalt siden 1997. På grundlag af en reel rekonstruktion for 2008-2010 tilbagediskonteret med en overgangsfaktor mener Den Franske Republik, at de omkostninger, France Télécom har betalt i den henseende, var 165 mio. EUR lavere end det beløb, selskabet har beregnet.
5.2. Spørgsmålet om en eventuel statsstøttes forenelighed med det indre marked
(77)
Under alle omstændigheder mener Den Franske Republik, at hvis 1996-reformen vedrørende France Télécom skulle udgøre statsstøtte, bør den anses som forenelig med det indre marked med henvisning til den analyse, Kommissionen anvendte i La Poste-beslutningen (50). 1996-reformen frigør France Télécom for en strukturel omkostning, som påvirkede selskabets konkurrenceevne på et marked, der var ved at blive liberaliseret, og disse bidrag blev fra det tidspunkt beregnet på et grundlag, der skulle sikre lige konkurrencevilkår for fælles risici.
(78)
Det forhold, at det bidrag, France Télécom har betalt siden 1997, kun tager højde for risici, som er fælles for tjenestemænd og overenskomsansatte, er ikke til hinder for forenelighed med det indre marked. I den henseende viser tabel 4, der er baseret på oplysninger fra Den Franske Republik, forskellen mellem det bidrag, France Télécom betaler, og det bidrag, selskabet ville have betalt, hvis de risici, der ikke er fælles, indgik i beregningen, med fradrag af de ydelser, som France Télécom selv har forsikret, og andre bidrag, der er pålagt selskabet i forhold til konkurrenterne.
Tabel 4
France Télécoms arbejdsgiverbidrag i perioden 1997-2010 beregnet ud fra satsen for lige konkurrencevilkår (TEC) og en ændret sats for konkurrencevilkår (TEC*), der inddrager risici, der ikke er fælles
År
TEC
Mio. EUR
TEC
Mio. EUR
TEC- TEC*
1997
36,2 %
1 088,9
48,1 %
1 446,9
- 358,0
1998
35,4 %
1 069,6
47,1 %
1 423,1
- 353,5
1999
36,7 %
1 108,5
48,4 %
1 460,3
- 351,8
2000
36,4 %
1 085,0
48,0 %
1 429,3
- 344,3
2001
37,0 %
1 088,6
47,9 %
1 407,9
- 319,3
2002
37,7 %
1 100,1
43,5 %
1 267,9
- 167,8
2003
37,6 %
1 085,0
45,0 %
1 298,5
- 213,5
2004
[…] %
1 048,6
[…] %
[…]
[…]
2005
[…] %
984,6
[…] %
[…]
[…]
2006
[…] %
957,6
[…] %
[…]
[…]
2007
[…] %
917,6
[…] %
[…]
[…]
2008
[…] %
859,2
[…] %
[…]
[…]
2009
[…] %
805,4
[…] %
[…]
[…]
2010
[…] %
744,5
[…] %
[…]
[…]
(79)
Den Franske Republik mener, at fra 1997 frem til 2043 vil nutidsværdien af France Télécoms faktisk betalte og kommende bidrag udgøre 13,5 mia. EUR. En sats for lige konkurrencevilkår ændret ved i beregningen at inddrage risici, som ikke er fælles, med fradrag af bidrag, der er pålagt France Télécom, men ikke dets konkurrenter, fører til et højere årligt bidrag for samme periode, nemlig 16,7 mia. EUR. De franske myndigheder finder ikke inddragelse af disse risici relevant, men har beregnet, at forskellen (3,2 mia. EUR) i høj grad opvejes af det ekstraordinære engangsbidrag på 5,7 mia. EUR, som France Télécom betalte i 1997.
(80)
Den Franske Republik mener, at man ligesom i La Poste-beslutningen (51) kan antage, at dette engangsbidrag kan sammenlignes med et udligningsbeløb, der kompenserer for betaling af de bidrag, der følger af en ændret sats, som inddrager bidrag for risici, der ikke er fælles. Det ser således ud til, at dette udligningsbeløb på nuværende tidspunkt overstiger det beløb, der fremkommer som forskellen mellem den sats, der blev fastsat ved 1996-reformen, og den ændrede sats, der er angivet i tabel 4, således at dette udligningsbeløb ikke på noget tidspunkt opbruges fuldstændigt som følge af de forskellige satser. I det tilfælde er den tvivl, Kommissionen gav udtryk for i sin beslutning om at indlede proceduren med hensyn til fraværet af egentlige ensartede konkurrencevilkår mellem France Télécom og dets konkurrenter, grundløs.
(81)
Den Franske Republik mener, at reformen af finansieringen af pensionerne til tjenestemandsansatte i La Poste, der blev indført i 2006, og som var inspireret af reformen i France Télécom i 1996, helt og holdent kan sammenlignes med sidstnævnte i alle væsentlige aspekter. I betragtning af denne parallelisme er der intet, der kan begrunde, at Kommissionen ikke baserer sig på præcedens vedrørende La Poste. Kommissionen bør bl.a. acceptere, at det ekstraordinære engangsbidrag, der blev pålagt France Télécom, inddrages i analysen af, om reformen skabte lige konkurrencevilkår, og de facto betragtes som et forskud på bidrag for ikkefælles risici.
(82)
I modsat fald skulle debatten i nationalforsamlingen og senatet, hvor der på det tidspunkt var tale om en finansiel dækning i en tiårsperiode, have været baseret på punktuelle erklæringer. Et sådant ræsonnement findes ikke i begrundelsen for lovforslaget og heller ikke i de omhandlede love eller gennemførelsesakter. Lovgiverens hensigt i 1996 var at fastsætte France Télécoms pensionsbidrag på et niveau, der svarede til konkurrenternes, og ikke at fratage reformen virkninger i en tiårig periode, som det synes at fremgå af det ræsonnement, som Kommissionen kunne godtage på baggrund af erklæringer uden sammenhæng.
(83)
Det parlamentariske arbejde viser utvetydigt, at størrelsen af bidraget blev beregnet som et fast beløb uden forbindelse med de omkostninger, som staten faktisk påtog sig. I sin afgørelse nr. 96-385 DC af 30. december 1996 fastslog Forfatningsrådet på den ene side, at engangsbidraget på 37,5 mia. FRF var begrundet med statens overtagelse af pensioner til tjenestemænd, uden at det modsvarede beløbet, og på den anden side, at betalingerne til statens budget ikke ville blive øremærket til en bestemt udgift, men bidrage til at skabe balance på budgettet i overensstemmelse med artikel 18 i bekendtgørelse af 2. januar 1959 om finanslove.
(84)
Den Franske Republik anfører, at den præcise størrelse af det ekstraordinære bidrag blev fastsat i finansloven for 1997, ikke under hensyntagen til en tiårig periode, i hvilken bidraget skulle sikre »tilbagebetaling« til staten, men derimod under hensyntagen til virkningen for France Télécoms regnskab, som skulle forblive holdbar. Beregningen af beløbet blev ikke foretaget med henblik på at kompensere statens omkostninger, men ud fra selskabets bidragsevne.
(85)
Den måde, hvorpå dette bidrag er blevet forvaltet uden sammenhæng med de reelt udbetalte pensioner siden 1997, viser, at der var tale om et fast beløb. Det fremgår således af tal fra Den Franske Republik, at mellem 1997 og 2006 udgjorde pensioner til tjenestemandsansatte i France Télécom betalt via den særlige pensionskonto […] mia. EUR, og at forvaltningsorganet betalte et beløb på 3,4 mia. EUR ind på denne konto. I samme periode androg det restbeløb, som ikke var finansieret af de indbetalte bidrag, 1,2 mia. EUR. I 1997 blev det i øvrigt anslået, at dette organ ville få en levetid på mellem 17 og 25 år, hvilket ikke hænger sammen med den periode på ti år, som er udgangspunktet for det ræsonnement, Kommissionen støtter sig på.
(86)
Den Franske Republik mener ikke, at France Télécom kunne have klaret sig på markedet uden reformen med en bidragssats på 77 % af den indeksbaserede bruttoløn i 2010 og en henlæggelse i regnskabet til pensionsforpligtelser til de ansatte tjenestemænd. Reformen var således en afgørende fase i tilpasningen til liberaliseringen af markedet i overensstemmelse med EU's mål, og den var tilpasset dette mål og begrænset til det højst nødvendige. Uden reformen ville France Télécom være blevet presset ud af markedet og ville ikke have været i stand til at foretage de nødvendige investeringer, bl.a. for at muliggøre ubundtet adgang til abonnentledninger, uden en risiko for fallit, og reformen har således ikke haft negative følger for konkurrencen.
(87)
Endvidere mener Den Franske Republik ikke, at reformen af finansieringen af France Télécoms pensioner, herunder kravet om betaling af et ekstraordinært bidrag, medførte omkostninger for staten mellem 1997 og 2006, men faktisk medførte en nettoindtægt på over 9,1 mia. EUR til den franske stat ifølge skøn fra de franske myndigheder (52). Hvis der skulle foretages en beregning af afkastet af det ekstraordinære bidrag, mener Den Franske Republik, at der bør anvendes en diskonteringssats på 7 %. Princippet om et ekstraordinært bidrag var således fastslået allerede i 1996. Investeringshorisonten skulle være lang, da den forventede forskel mellem de ydelser, der skulle udbetales, og de forventede bidrag, først oversteg 500 mio. EUR i 2005, dvs. 9 år senere, og først oversteg 1 mia. EUR 12 år senere. I 1996 var den gennemsnitlige rente for tilsvarende statsobligationer med en 15-års løbetid på 6,9 %. France Télécom foretog obligationsudstedelser mellem november 1991 og november 1997 til en gennemsnitlig rente på 7 %.
(88)
Endvidere bør beslaglæggelsen af de beløb, Kommissionen krævede i medfør af sin beslutning om erhvervsskatteordningen for France Télécom (53) og den efterfølgende betaling af disse beløb, få Kommissionen til at betragte sin beslutning som gennemført, jf. Kommissionens beslutning fra 2007 i den henseende (54). Den kumulerede virkning af disse støtteforanstaltninger bør derfor ikke undersøges.
6. VURDERING AF STØTTEN
6.1. Statsstøtte i henhold til artikel 107, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde
(89)
Det bestemmes i artikel 107, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde: »Bortset fra de i traktaterne hjemlede undtagelser er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med det indre marked, i det omfang den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne«.
(90)
Anvendelsen af denne artikels kumulative betingelser i den konkrete sag gennemgås nedenfor i afsnit 6.1.1 til 6.1.5.
6.1.1. Statsstøtte, der ydes ved hjælp af statsmidler
(91)
1990-loven og 1996-loven er udstedt af den franske stat. De fastsætter den foranstaltning, ifølge hvilken France Télécom betaler et bidrag til gengæld for statens udbetaling af pensioner til tjenestemænd i France Télécom. Da det bidrag, France Télécom betaler til den franske stat i medfør af 1996-loven, er mindre end i medfør af 1990-loven, er støtten til France Télécom ydet ved hjælp af midler fra den franske stat.
6.1.2. Støtte, der begunstiger visse virksomheder
(92)
Bestemmelserne i 1990-loven definerede den gældende ordning for det offentlige selskab France Télécom med status som juridisk person. 1996-loven om det offentlige selskab France Télécom ændrede denne ordning ved at indføre bestemmelser for France Télécom og retningslinjer, der kun gælder for dette selskab.
(93)
Den ordning, der blev indført ved 1990-loven, havde til formål at fastsætte en modydelse, der var specifik med hensyn til principperne for og størrelsen af det arbejdsgiverbidrag vedrørende pensioner, som France Télécoms skulle betale til den franske stat. Derfor er den modydelse, som France Télécom betalte i medfør af den oprindelige 1990-lov, som fandt anvendelse mellem 1991 og 1996, og den anden modydelse, der blev indført ved 1996-loven, og som har fundet anvendelse siden 1997, specifikke foranstaltninger, der udelukkende angår France Télécom, hvorfor de opfylder betingelsen om selektivitet i modsætning til, hvad France Télécom påstår.
6.1.3. Økonomisk fordel, der fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene
(94)
Det skal fastslås, om de foranstaltninger, der fastsætter størrelsen af den omhandlede kompensation, begunstiger France Télécom. Spørgsmålet om, hvorvidt 1996-lovens ændringer af artikel 30 i 1990-loven udgør statsstøtte ved at give France Télécom en økonomisk fordel, skal vurderes på baggrund af det omhandlede pensionssystems art og økonomi og konsekvenserne for France Télécom og ikke på baggrund af ændringernes begrundelse og mål. Målet med at ændre 1990-loven er således i princippet ikke relevant for at vurdere konsekvenserne i modsætning til, hvad den Den Franske Republik anfører.
(95)
Statens varetagelse af beregning og udbetaling af pensioner til tjenestemænd i France Télécom sker i henhold til loven om civile og militære pensioner, som udelukkende finder anvendelse på de omhandlede tidligere tjenestemænd. Hverken 1990-loven eller 1996-loven har ændret disse tjenestemænds status og heller ikke princippet om, at staten varetager udbetaling af deres pension. Denne varetagelse synes at skyldes princippet om, at tjenestemænd tjener almenvellet i fuld uafhængighed. Det er ikke tilfældet, når disse tjenestemænd arbejder for en virksomhed, der udbyder betalingstjenester i denne virksomheds interesse og med indtjening for øje i konkurrence med andre virksomheder, der tilbyder de samme tjenester.
(96)
I det lys udgør betalingen af en modydelse til staten som foreskrevet både i 1990-lov og i den ændrede 1996-lov en undtagelse fra princippet om den franske stats varetagelse af betalingerne. Denne undtagelse skyldes arten af og strukturen i pensionsordningen for tjenestemandsansatte i France Télécom. Det forholder sig nemlig sådan, at den franske stat skal foretage udbetalingen af pensioner til tjenestemænd i henhold til loven om civile og militære pensioner til tjenestemænd i France Télécom, der er omfattet af den generelle status for tjenestemænd, og ikke de almindelige regler for sociale sikringsydelser.
(97)
Også uden en modydelse fra France Télécom ville den franske stat være forpligtet til at opfylde sine livsvarige forpligtelser over for de tjenestemandsansatte med den pågældende status, medmindre der blev foretaget en ensidig ændring af disse forpligtelser. Derimod ville en tilrådighedsstillelse af statslige tjenestemænd for France Télécom uden nogen form for modydelse med hensyn til de udbetalte pensioner udgøre en klar fordel for selskabet.
(98)
Da France Télécoms konkurrenter ikke har personale med tjenestemandsstatus, over for hvilke den franske stat har lignende finansielle forpligtelser, kan principperne for finansieringen af pensionerne og France Télécoms betaling af modydelser i medfør af loven ikke overføres på dem. Da konkurrenternes ansatte har en anden status med hensyn til risikoen for manglende lønudbetaling og er omfattet af de almindelige regler for sociale sikringsydelser, synes de franske myndigheder at mene, at betaling af sociale ydelser for dækning af denne risiko er berettiget i deres tilfælde. Men det er netop denne status, som de franske myndigheder påberåber sig, når de anfører, at inddragelse af risici, der ikke er fælles for tjenestemænd og overenskomstansatte, i beregningen af France Télécoms modydelse til staten i medfør af 1996-loven, ikke er berettiget.
(99)
Det følger således deraf, at hvad angår de bidrag, disse virksomheder betaler for deres overenskomstansatte personale, befinder de sig hverken retligt eller faktisk i en situation, der kan sammenlignes med France Télécoms tjenestemandsansatte i modsætning til, hvad Den Franske Republik og France Télécom hævder i deres bemærkninger.
(100)
Det er heller ikke muligt at sammenligne den modydelsesordning, der gælder for France Télécom, med den ordning, der er fastsat for andre offentlige enheder, der beskæftiger tjenestemænd, som f.eks. Monnaie de Paris eller Office National des Forêts, som for visse af deres aktiviteters vedkommende kan karakteriseres som virksomheder i medfør af artikel 107, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, eller andre offentlige erhvervsvirksomheder, som f.eks. EDF eller GDF før i tiden. EDF og GDF havde specifikke pensionsordninger, der ikke var de samme som i den offentlige forvaltning. EDF's og GDF's ordninger er i øvrigt efterfølgende blevet tilpasset det almindelige pensionssystem, selv om det skal nævnes, at Kommissionen konkluderede, at der ikke foreslå statsstøtte, under forudsætning af at denne tilpasning var økonomisk neutral for staten (55), hvilket ikke er tilfældet i den her foreliggende 1996-reform.
(101)
Derimod var modydelsesordningen til fordel for staten for betaling pensioner til tjenestemandsansatte i La Poste før de ændringer, som Kommissionen beskrev og godkendte med forbehold i La Poste-beslutningen, også en ordning for et offentligt selskab, der kan sammenlignes med en offentlig erhvervsvirksomhed, og som i medfør af den oprindelige 1990-lov kunne sammenlignes med France Télécoms, da der også var tale om årlige tilbagebetalinger til staten for pensionsudbetalinger til tjenestemænd og betaling af de bidrag, der er omhandlet i artikel L134 i loven om social sikring.
(102)
Selv om La Poste ikke konkurrerer med France Télécom, og selv om de fordele, der er indrømmet France Télécom ville fordreje eller true med at fordreje en sådan konkurrence, forholder det sig ikke desto mindre sådan, at principperne og bestemmelserne for pensionsordningen for France Télécoms tjenestemandsansatte før 1996-reformen var de samme som for den tilsvarende ordning for La Poste på samme tidspunkt. Kommissionen vurderede i øvrigt i La Poste- beslutningen, at reformen af La Poste's ordning udgjorde statsstøtte i modsætning til, hvad Den Franske Republik nævner i sine bemærkninger om France Télécom. For at vurdere France Télécoms situation er referencerammen generelt situationen for en offentlig eller privat virksomhed, der beskæftiger tjenestemænd, som har bevaret deres status. Sådanne virksomheder ville befinde sig inden for samme referenceramme som France Télécom. Det er således i forhold til en sådan referenceramme, at det kan vurderes, om der er ydet statsstøtte til fordel for France Télécom.
(103)
På samme måde kan det heller ikke påstås, at en foranstaltning ikke giver en virksomhed, i dette tilfælde France Télécom, en fordel, blot fordi foranstaltningen kompenserer for en vis ulempe, som denne virksomhed har haft før i tiden, i modsætning til hvad Den Franske Republik og France Télécom fremfører. Kommissionen har endnu en gang for nylig tilbagevist et argument fremført af en historisk telekommunikationsoperatør, som konkurrerer med France Télécom, hvorefter særlige sociale pensionsrettigheder, der kan sammenlignes med de gældende rettigheder i den offentlige forvaltning, som er »arvet« fra tidligere ordninger, og som afviger fra de almenretlige rettigheder for en del af personalet, kan begrunde en nedsættelse af operatørens pensionsbidrag for denne personalekategori (56). Som de franske myndigheder fremhævede i forbindelse med drøftelserne om forslaget, indførte 1996-loven en ny og tung byrde for den franske stat, hvad angår udbetaling af pensioner til France Télécoms tjenestestemandsansatte. Samtidig betød 1996-loven, at den modydelse, France Télécom altid havde betalt, blev nedsat.
(104)
På grund af metoden til beregning af arbejdsgiverbidrag ifølge loven har France Télécom siden den 31. december 1996 betalt en modydelse til staten, som er lavere end den ydelse, selskabet ville have betalt, hvis loven ikke var blevet vedtaget. Da arbejdsgiverbidraget ifølge loven får frigørende virkning, overtog France Télécom straks den 31. december 1996 den henlæggelse, der var foretaget i regnskabet til betaling af selskabets fremtidige forpligtelser. Den byrde, som France Télécom blev fritaget for, var således hverken ny - da 1990-loven indførte den tidligere budgetpraksis - eller uforudsigelig, da selskabet foretog henlæggelser i den henseende, eller en undtagelsesordning i forhold til de almindeligt gældende sociale sikringsregler, da disse ikke finder anvendelse på den modydelse, som France Télécom betaler.
(105)
Straks da 1996-loven trådte i kraft, blev den franske stat pålagt en forpligtelse til at betale et årligt bidrag til fuldstændig dækning af finansieringen af pensionsudbetalinger til det omhandlede personale. Støttebeløbet i medfør af 1996-loven kan beregnes som den årlige forskel mellem den modydelse, der udgøres af France Télécoms frigørende arbejdsgiverbidrag til den franske stat, og de bidrag, selskabet skulle have betalt i medfør af 1990-loven, jf. tabel 1, hvis den var forblevet uændret, med fradrag af det engangsbeløb, der blev betalt i 1997.
(106)
Det fremgår af de skøn, Den Franske Republik har fremlagt, jf. betragtning 40, at på tidspunktet for 1996-reformen og indtil det planlagte ophør af de finansielle forpligtelser som følge af statens overtagelse, kunne de franske myndigheder anslå den samlede nettoværdi af disse nye forpligtelser indtil 2043, hvor statens finansielle forpligtelser i forhold til de pensionerede tjenestemænd eller deres rettighedshavere ville være ophørt, til […] mia. EUR. Den aktuelle nettoværdi af forpligtelserne var på […] mia. EUR i 1996 efter fradrag af France Télécoms årlige bidrag (15,2 mia. EUR), lønmodtagerbidrag ([…] mia. EUR) og det ekstraordinære engangsbeløb på 5,7 mia. EUR.
(107)
Det skal i øvrigt bemærkes, at de beløb, der blev estimeret i forbindelse med 1996-reformen, er en omtrentlig beregning af det faktiske beløb (57). De modydelser, der blev pålagt France Télécom i form af årlige bidrag, og udligningsbeløbet på 5,7 mia. EUR, der blev betalt i 1997, havde hverken til formål eller følge at sikre budgetmæssig neutralitet for den franske stat. Hvis det havde været tilfældet, ville der med forbehold af korrekte hypoteser i aktuarberegningen, have været balance mellem omkostninger og indtægter i hele perioden, og derved ingen økonomisk fordel for France Télécom.
(108)
De franske myndigheder var klar over, at overførslen af pensionsbidragene for France Télécoms tjenestemandsansatte til statens generelle budget var en ny og tung byrde for staten, som det ekstraordinære engangsbidrag eller indtægterne fra overdragelsen af en del af statens aktier i selskabet kun delvist dækkede. Således viser debatten som nævnt i betragtning 31, at den franske stat i 1996 ikke søgte fuld kompensation for den nye byrde, den påtog sig fremover, men tværtimod forsøgte at påtage sig en ny byrde med henblik på, at der først og fremmest blev taget hensyn til selskabets interesser.
(109)
Det er klart, at selv med andre aktuarmæssige hypoteser end den franske stats med hensyn til den nye byrde, staten påtog sig, og uanset det ekstraordinære engangsbidrag, der blev betalt i 1997, indebar reformen en betydelig økonomisk fordel i form af mindre arbejdsgiverbidrag til pensioner. Men da det ekstraordinære bidrag eller udligningsbeløbet ikke gav mulighed for fuldt ud at dække de forpligtelser, der blev overført til den franske stat, men kun i bedste fald at lette dem, og da der var tale om store beløb, kan det ikke bekræftes, at den daværende anvendte aktuarberegning var korrekt og gav præcise skøn for hele perioden frem til 2043.
(110)
Endvidere er det ikke muligt at sammenligne de økonomiske fordele som følge af France Télécoms lavere bidrag med de påståede ulemper, der følger af beskæftigelsen af tjenestemænd, således som både France Télécom og Den Franske Republik påstår. 1996-loven forstærkede under ingen omstændigheder de påståede ulemper, da den ikke medførte ansættelse af yderligere tjenestemænd. 1996-loven fritog France Télécom for en del af selskabets økonomiske forpligtelser, men formålet med loven var ikke at kompensere for en påstået ulempe i forbindelse med lønningerne eller - som France Télécom udtrykker det - den mindre fleksibilitet som følge af beskæftigelsen af tjenestemænd.
(111)
Der er således i overmål muligt at gendrive argumenterne om de påståede ulemper ved beskæftigelse af tjenestemænd, som Den Franske Republik og France Télécom fremfører.
-
For det første havde France Télécom inden den fuldstændige liberalisering af det franske marked et uddannet og kompetent personale, som - hvis det var blevet fuldstændig udskiftet - ville have gjort det umuligt at fastholde selskabets stilling på markedet, hvilket France Télécom undlader at nævne i sine bemærkninger.
-
Endvidere udgør lønninger og investeringer i uddannelse af personale, som France Télécom analyserer som ulemper, en normal byrde i en virksomheds budget, og det er ikke påvist, at disse omkostninger ikke forbedrer personalets engagement og produktivitet i forhold til konkurrenterne.
-
Det er korrekt, at France Télécom ikke har mulighed for at justere lønsummen ved at gennemføre en nedskæringsplan for det pågældende personale, men det er tvivlsomt, om en sådan plan, der udelukkende tager sigte på tjenestemandsansatte, virkelig var relevant at gennemføre, da stoppet for tjenestemandsansættelser i 1997 og brug af overenskomstansatte gav selskabet en vis fleksibilitet med hensyn til at justere lønsummen.
-
Selv om selskabet bruger et betydeligt beløb på at opmuntre det pågældende personale til at gå på førtidspension, er det ikke desto mindre klart, at selskabets incitament til og interesse i at indføre en sådan ordning ville have været mindre, hvis ikke den franske stat i medfør af 1996-loven havde overtaget finansielle forpligtelser, som France Télécom hidtil havde varetaget. Ordningen giver således mulighed for at opmuntre til førtidspension, og for det berørte personales vedkommende en tidligere varetagelse fra statens side. Uden 1996-loven ville France Télécom fortsat skulle have varetaget denne forpligtelse.
(112)
Ligeså grundløs og uden sammenhæng med spørgsmålet om, hvorvidt de omhandlede foranstaltninger giver anledning til en økonomisk fordel, forekommer hensyntagen til France Télécoms konkurrencemæssige fordele i medfør af selskabets tidligere monopol, som klagerne fremfører. De påståede fordele og ulemper vedrører ikke spørgsmålet om lige konkurrencevilkår på telekommunikationsmarkederne, hvad angår sociale bidrag.
(113)
Kun det ekstraordinære engangsbidrag i medfør af 1996-loven udgjorde en umiddelbar belastning for France Télécoms omkostninger i forhold til den allerede identificerede referencesituation. Betalingen af engangsbeløbet nedbragte det støttebeløb, som France Télécom modtog og fortsat modtager indtil ophøret af den økonomiske byrde, staten har påtaget sig i stedet for France Télécom i medfør af 1996-loven. Uden at det berører nøjagtigheden af de aktuarberegninger, den franske stat anvendte på daværende tidspunkt, ville de omkostninger, som France Télécom blev fritaget for - uden dette engangsbeløb - have været på 18,9 mia. EUR og ikke […] mia. EUR i 1996-nettoværdi.
(114)
1996-loven gav og giver stadig France Télécom mulighed for at råde over øgede økonomiske midler til at drive forretning på de markeder, hvor selskabet er aktivt. Disse midler var således i medfør af 1996-loven større end de midler, France Télécom rådede over i medfør af den oprindelige 1990-lov. De markeder for telekommunikationstjenester, som selskabet France Télécom var og er aktivt på i hele Frankrig og i andre medlemsstater, er gradvist blevet liberaliseret i og med den gradvise ophævelse af enerettigheder og særrettigheder fra 1988, og bortset fra særlige undtagelser, fuldstændigt fra 1998. Liberaliseringen var helt gennemført i Frankrig i 2002. Ophævelsen af retlige hindringer blev ledsaget af tilstedeværelse af andre operatører, som France Télécom skulle og stadig skal konkurrere med, før de lovgivningsmæssige foranstaltninger i 1990 og 1996, som denne afgørelse omhandler.
(115)
Da France Télécom således var fritaget for forpligtelsen til at foretage henlæggelser til kommende pensionsudbetalinger til tjenestemandsansatte og omfattet af lavere årlige bidrag, kunne selskabet fremlægge et regnskab fri for disse forpligtelser og bidrag og derved lettere tiltrække kapital, hvilket placerede selskabet i en gunstigere situation end før 1996-loven. Fritaget for en omkostning på sit oprindelige franske marked kunne France Télécom således lettere ekspandere på de andre medlemsstaters markeder, som nu var åbne for konkurrenter, hvilket selskabet faktisk gjorde, som det fremgår af betragtning 48-50.
(116)
Det følger heraf, at lettelsen af France Télécoms omkostninger som følge af metoden til beregning af kompensationen til den franske stat for overtagelsen af tjenestemandspensionerne fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencen mellem France Télécom og de nye operatører i Frankrig og i de øvrige medlemsstater, hvor France Télécom driver virksomhed.
6.1.4. Påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne
(117)
De markeder, som France Télécom er aktiv på i Frankrig, er gradvist blevet liberaliseret siden 1988, og er derfor i vidt omfang åbne for samhandel mellem medlemsstaterne. Direktiv 96/19/EF indførte en fuldstændig liberalisering af markederne for teletjenester fra den 1. januar 1988. Operatører, hvis kapital delvist ejes af virksomheder i andre medlemsstater end Frankrig, etablerede sig således i Frankrig. Nogle af disse markeder vedrører international kommunikation mellem medlemsstater. Således yder France Télécom elektroniske telekommunikationstjenester i andre medlemsstater, navnlig Spanien, Belgien og Det Forenede Kongerige.
(118)
I den situation vil en foranstaltning, der letter France Télécoms generelle driftsomkostninger og dermed frigør midler, som selskabet kan bruge til at investere eller forbedre sine kommercielle tjenester i Frankrig eller til at etablere sig i andre medlemsstater, kunne påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne.
6.1.5. Konklusion vedrørende tilstedeværelsen af statsstøtte i henhold til artikel 107, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde
(119)
Det følger af ovenstående, at ved at nedsætte den modydelse, som udgøres af det arbejdsgiverbidrag, der skal betales til staten for pensionsomkostningerne i medfør af den oprindelige 1990-lov, og erstatte den med den modydelse, der følger af 1996-loven, som er lavere end den tidligere anvendte, har Den Franske Republik ved hjælp af statsmidler ydet støtte til France Télécom, der fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene og påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne i medfør af artikel 107, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, gennem overførslen af omkostninger i medfør af 1996-loven.
(120)
Det er derfor nødvendigt at undersøge, om denne støtte kan erklæres for forenelig med det indre marked.
6.2. Andre retsgrundlag til vurdering af støttens forenelighed
(121)
Kommissionen bemærker, at Frankrig ikke har påberåbt sig traktatens artikel 106, stk. 2, som grundlag for, at støtten til France Télécom skulle være forenelig med det indre marked.
(122)
Undtagelserne i EUF-traktatens artikel 107, stk. 2, om støtte af social karakter til enkelte forbrugere, støtte, hvis formål er at råde bod på skader, der er forårsaget af naturkatastrofer eller af andre usædvanlige begivenheder og støtteforanstaltninger i visse af Forbundsrepublikken Tysklands områder, kan klart ikke finde anvendelse i dette tilfælde.
(123)
Hvad angår undtagelsesbestemmelserne i EUF-traktatens artikel 107, stk. 3, fastslår Kommissionen, at støtten ikke har til formål at fremme den økonomiske udvikling i områder, hvor levestandarden er usædvanlig lav, eller hvor der hersker en alvorlig underbeskæftigelse, at den ikke kan fremme virkeliggørelsen af vigtige projekter af fælleseuropæisk interesse, eller at den ikke tager sigte på at afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i Frankrigs økonomi. Der er heller ikke tale om støtte til fremme af kulturen eller bevarelse af kulturarven.
(124)
Det eneste grundlag for at erklære foranstaltningen forenelig kunne således være TEUF-traktatens artikel 107, stk. 3, litra c).
6.3. Støttens forenelighed med artikel 107, stk. 3, litra c), i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde
(125)
Det hedder i TEUF-traktatens artikel 107, stk. 3, litra c): »Som forenelige med det indre marked kan betragtes: (…) støtte til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner, når den ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse (…)«.
(126)
For at en støtteforanstaltning kan betragtes som forenelig med det indre marked med den begrundelse, at den fremmer udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner, skal den forbedre den måde, hvorpå den økonomiske aktivitet udføres. Støtte er alene forenelig med artikel 107, stk. 3, litra c), når den ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse. I sin vurdering tager Kommissionen særligt hensyn til nødvendigheds- og proportionalitetskriteriet (58).
(127)
Indledningsvis og under hensyntagen til den tvivl, Kommissionen rejste i beslutningen om at indlede proceduren, skal det bemærkes, at Den Franske Republik har tilbagesøgt et tilfredsstillende beløb hos France Télécom svarende til den tilbagebetaling af støtte, der blev krævet i Kommissionens beslutning om erhvervsskatteordningen for France Télécom (59). Efter Domstolens stadfæstelse af Rettens dom, der afviste et annulationssøgsmål vedrørende denne beslutning (60), mener Kommissionen, at Den Franske Republik har truffet de nødvendige foranstaltninger for at gennemføre de forpligtelser, der følger af denne beslutning. Da den korrekte tilbagebetaling af støtten inden for rammerne af erhvervsskatteordningen fjerner en eventuel fordel for France Télécom i den henseende, er det ikke relevant at undersøge virkningerne af en eventuel kumulering med den støtte, der behandles i denne procedure.
(128)
I øvrigt skal det straks bemærkes, at en virksomheds sociale bidrag i modsætning til investeringsomkostninger er tilbagevendende driftsomkostninger, og at en støtte, der nedsætter disse, udgør driftsstøtte til virksomheden, hvis forenelighed med det indre marked ifølge Domstolens retspraksks skal vurderes meget restriktivt af Kommissionen.
6.3.1. Støtteforanstaltningens forenelighed med et mål af fælles interesse
(129)
I dette tilfælde kan den støtte, der har været ydet siden 1997, betragtes som støtte til fremme af udviklingen af den økonomiske aktivitet at udbyde elektroniske kommunikationstjenester i forbindelse med den fuldstændige liberalisering af disse markeder. 1996-loven blev vedtaget samtidig med lov nr. 96-659 af 26. juli 1996 om regulering af telekommunikationssektoren, der indabejdede Frankrigs forpligtelser som følge af EU-retten, i særdeleshed direktiv 96/19/EF.
(130)
I den henseende er det overordnede mål med 1996-loven for så vidt angår betalingen af den finansielle modydelse til den franske stat at justere de obligatoriske sociale og skattemæssige bidrag, der opkræves af lønninger, så de bliver ens for France Télécom og de øvrige telekommunikationsselskaber, der er omfattet af de almindelige socialsikringsregler. Det middel, der anvendes, nemlig en støtteforanstaltning, der direkte og udelukkende vedrører den måde, hvorpå France Télécoms arbejdsgiverbidrag beregnes, forekommer hensigtsmæssigt til at nå det fastsatte mål.
(131)
En støtteforanstaltning, der tager sigte på at nedbringe de løbende sociale bidrag, som France Télécom betalte på et tidspunkt, hvor levering af en tjeneste på monopollignende vilkår som selskabets vigtigste aktivitet ikke krævede en effektiv økonomisk adfærd, kan i en anden konkurrencemæssig situation bidrage til at forbedre den måde, hvorpå de tjenester, der tidligere blev leveret på monopollignende vilkår, ydes, i det omfang de konkurrerende virksomheders afsættelse af midler til deres respektive sociale bidrag ikke medfører en forvridning af den meritbaserede konkurrence. Der fremføres ganske vist nedenfor visse forbehold, hvad angår relevansen af visse bestemmelser i loven med henblik på at opnå det opstillede mål. Der kan imidlertid hverken rejses tvivl om dens legitimitet eller overensstemmelse med målet af fælles interesse om at udvikle effektive markeder for elektroniske kommunikationstjenester ved at bidrage til den teknologiske og økonomiske udvikling af denne aktivitet.
6.3.2. Støtteforanstaltningens nødvendighed
(132)
Loftet over tjenestemandsansatte i France Télécom som følge af forbuddet mod ansættelse efter den 1. januar 2002, jf. 1996-loven betød nødvendigvis en betydelig stigning i France Télécoms pensionsomkostninger i forhold til de aktive tjenestemænd. Da France Télécom således ikke længere havde mulighed for at ansætte tjenestemænd, hvilket var forståeligt, da de omhandlede tjenester nu var liberaliserede, ville selskabet have haft uforholdsmæssigt store pensionsomkostninger for det omhandlede personale i forhold til de omkostninger, konkurrenterne havde og fortsat har. Det skal således bemærkes, at forpligtelsen til betaling af en modydelse til den franske stat i medfør af bestemmelserne i den oprindelige 1990-lov ikke kun vedrørte de tjenestemænd, der var tjenstgørende på de liberaliserede markeder i 1990 og efterfølgende, men også pensionerede tjenestemænd i post- og telekommunikationsministeriet i 1990.
(133)
Som eksempel kan nævnes, at det bidrag, som France Télécom ifølge Den Franske Republik skulle have betalt, hvis 1990-loven var forblevet i kraft, ville have været på 77 % af de indeksbaserede bruttolønninger for tjenestemandsansatte i 2010. Denne sats skal sammenholdes med en sats på […] %, der ville gøre det muligt at sikre lige konkurrencevilkår for fælles risici og ikkefælles risici mellem France Télécom og selskabets konkurrenter. I absolutte tal ville forskellen udgøre ca. […] mio. EUR i årlige meromkostninger i forhold til en bidragssats, der sikrer lige konkurrencevilkår. Da det ikke var stipuleret i loven, at France Télécoms arbejdsgiverbidrag var frigørende, ville France Télécom have stået over for betydelig større henlæggelsesbehov i forhold til de henlæggelser på 3,6 mia. EUR, der allerede var foretaget i 1996.
(134)
I den henseende er klagernes bemærkninger om det forhold, at France Télécom siden 1996 har kunnet klare en gæld, der var langt større end den byrde, den franske stat fratog selskabet for, ikke relevante, da de ikke vedrører den undersøgte sag. Selv om stigningen i France Télécoms gæld siden 1996 og de beløb, der er aktuelle på nuværende tidspunkt, synes at udelukke den risiko for fallit, som Den Franske Republik nævnte, hvis ordningen ifølge 1990-loven var fortsat, forekommer støtteforanstaltningen at være nødvendig i fremtiden for at give France Télécom mulighed for en meritbaseret konkurrence på de pågældende markeder uden at være tynget af fortidens sociale bidrag, som selskabets konkurrenter ikke har.
(135)
Klagernes og telekommunikationsoperatørens bemærkninger til relevansen af en samlet status til vurdering af støttens nødvendighed i forhold til France Télécoms andre fordele som følge af den tidligere monopolstilling er ikke begrundede i det konkrete tilfælde. Det er korrekt, at France Télécom siden 1996 har haft en stærk stilling på en række tjenestemarkeder, hvor selskabet er aktivt i Frankrig, bl.a. som følge af de netværkseffekter, der præger telekommunikationsmarkederne. France Télécom har ligeledes styrket sin tilstedeværelse på andre medlemsstaters markeder og opnået en betydelig vægt, bl.a. i Polen og Spanien. Som telekommunikationsoperatøren indirekte gør opmærksom på i sine bemærkninger, forholder det sig ikke desto mindre sådan, at France Télécom som følge af sin dominerende stilling i medfør af artikel 102 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde eller selskabets stærke markedsposition i medfør af rammebestemmelserne for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester i EU (61) er omfattet af særlige asymmetriske forpligtelser, som konkurrerende virksomheder med mindre markedsstyrke ikke er omfattet af.
(136)
Formålet med disse forpligtelser, f.eks. vedrørende netadgang, omkostningsbaserede takster og fravær af kommerciel adfærd, som en virksomhed uden dominerende stilling ville kunne tillade sig, er netop at sikre, at France Télécoms stilling som følge af selskabets tidligere monopol ikke længere skader konkurrencen. Disse lovgivningsmæssige ad hoc instrumenter, som de nationale konkurrencemyndigheder og Kommissionen regelmæssigt anvender (62), er mere målrettede og effektive, når det drejer sig om at afhjælpe virkningerne af France Télécoms vedvarende ulemper som følge af selskabets tidligere monopol, som klagerne nævner.
(137)
Den statsstøtte, der behandles i denne procedure, forekommer derfor i princippet nødvendig for at nå et mål af fælles interesse, idet den forbedrer konkurrencevilkårene med hensyn til pensionsbidrag og derved ydelsen af elektroniske kommunikationstjenester.
6.3.3. Støtteforanstaltningens proportionalitet
(138)
Det må konstateres, at den finansielle modydelse til fordel for staten, der blev indført ved 1990-loven for beregning og udbetaling af pensioner, er specifik for France Télécom og sui generis. Princippet om fuldstændig tilbagebetaling som foreskrevet i den oprindelige 1990-lov blev erstattet af en anden ordning for beregning af den modydelse, der skulle betales til staten fra 1996. Flere alternative metoder til beregning af France Télécoms arbejdsgiverbidrag til staten, der gik så vidt som en fuldstændig varetagelse fra statens side uden tilbagebetaling, var teoretisk set mulige. Denne modydelse er siden 1997 blevet beregnet med henvisning til visse bidrag, som betales af konkurrerende virksomheder i sektoren. Med henblik på at afgøre, om støtten står i et rimeligt forhold til det fastsatte mål, er det således nødvendigt at undersøge, om referencen til fastsættelse af modydelsen i medfør af 1996-loven er objektiv og begrundet.
(139)
Det skal straks bemærkes, at i procedurer vedrørende nedsættelse af bidrag i relation til pensioner til tjenestemandsansatte hos tidligere teleoperatører med monopolrettigheder, OTE i Grækenland og BT i Det Forenede Kongerige, har Kommissionen bl.a. undersøgt, om disse virksomheder betalte de samme sociale bidrag som konkurrenterne for at afgøre, hvorvidt statsstøtten til de omhandlede operatører var henholdsvis forenelig eller uforenlig med det indre marked i medfør af artikel 107, stk. 3, litra c), i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (63). Kommissionen konstaterer imidlertid i det konkrete tilfælde, at de frigørende bidrag, som France Télécom hvert år betalte ifølge 1996-loven, ikke giver mulighed for at sikre, at selskabets sociale bidrag svarer til konkurrenternes. Satsen for lige konkurrencevilkår (»taux d'équité concurrentielle«, TEC) er ikke opnået.
(140)
Den Franske Republik og France Télécom påberåber sig imidlertid det ekstraordinære engangsbidrag på 5,7 mia. EUR, som France Télécom betalte i 1997 i medfør af 1996-loven. Størrelsen af dette engangsbidrag blev fastsat i 1996 for i en tiårig periode i medfør af 1996-loven at kompensere for statens forventede meromkostninger under hensyntagen til de regnskabsmæssige henlæggelser, France Télécom havde foretaget, og som selskabet kunne foretage i regnskabet for 1996-1997. Det ekstraordinære engangsbidrag kan deles op i to dele:
-
dels et beløb på 3,6 mia. EUR, der svarer til France Télécoms henlæggelser indtil 1996 med henblik på bidragene til de forventede kommende tjenestemandspensioner
-
dels et beløb på 2,1 mia. EUR (herefter kaldet »supplerende beløb«), der både i de offentlige myndigheders prognoser og i realiteten svarer til nettoudgifterne til de pensionsudbetalinger, som staten skulle varetage i en tiårig periode fra 1997 til 2006 på grund af overførslen af pensionsbetalingerne til tjenestemænd i telekommunikationssektoren.
(141)
Da formålet med engangsbeløbet på 5,7 mia. EUR aldrig var at kompensere for manglende lige konkurrencevilkår mellem France Télécom og konkurrenterne, er det ikke begrundet at relatere dette beløb til de årlige frigørende bidrag, som France Télécom ikke betalte, men som havde været nødvendige for at sikre reelle lige konkurrencevilkår.
(142)
Derimod fremgår det af undersøgelsen af de parlamentariske debatter, at det supplerende beløb på 2,1 mia. EUR skulle dække overførslen af pensionsudgifter fra 1997 til 2006 og i praksis fjerne støttens virkninger i en tiårig periode. France Télécoms nettobelastning, der svarer til dette supplerende beløb, tjente således til i en tiårig periode at finansiere den franske stats meromkostninger ved reformen.
(143)
Det ekstraordinære bidrag tager således højde for overtagelsen af de regnskabsmæssige hensættelser indtil 1996, som dermed bliver irrelevante. De henlæggelser, staten overtog, var opbygget af France Télécom for at tage højde for kommende pensionsudbetalinger, og overtagelsen fjerner støttens virkninger for den pensionsbetalingsperiode, de skulle dække.
(144)
1996-loven henviser imidlertid til et ekstraordinært engangsbidrag, uden at de gældende bestemmelser - både finansloven og efterfølgende bekendtgørelser - angiver, hvilket beløb som følge af henlæggelserne, der bør fratrækkes de omkostninger, der overføres til staten for denne periode. Artikel 6 i 1996-loven præciserer, at det ekstraordinære engangsbidrag betales som en modydelse for statens varetagelse af pensioner til det tjenestemandsansatte personale. Der skal således tages højde for det samlede ekstraordinære bidrag ved analysen af reformen.
(145)
Da France Télécom ved betalingen af dette ekstraordinære engangsbeløb har dækket omkostningerne til tjenestemandspensioner og kompensationen mellem ordningerne for en periode på ca. femten år, er støttens virkninger neutraliseret. France Télécom har således ved betalingen af dette ekstraordinære bidrag neutraliseret støttens virkninger i denne periode. Det er derfor berettiget, at France Télécom i denne periode ikke forpligtes til at opfylde betingelserne for støtteforenelighed, og at selskabet ikke betaler det årlige bidrag, der er nødvendigt for at sikre lige konkurrencevilkår, som omfatter risici, der ikke er de samme som for overenskomstansatte.
(146)
Det er nødvendigt at se nærmere på denne argumentation.
(147)
Det må konstateres, at France Télécoms årlige frigørende indbetalinger siden 1996-reformen ikke giver mulighed for at opnå en sats for lige konkurrencevilkår således som nævnt i beslutningen om at indlede proceduren. Det skyldes, at den sats, der gælder for France Télécom, kun tager højde for bidrag, der svarer til de fælles risici for overenskomstansatte og tjenestemænd, og i den henseende blandt andet udelukker bidrag, der modsvarer ikkefælles risici, som f.eks. arbejdsløshed og risikoen for manglende lønudbetaling i tilfælde af selskabets konkurs eller likvidation.
(148)
Det følger således af tabel 4, at den manglende inddragelse af ikkefælles risici i beregningen af France Télécoms bidrag viser sig ved en betydelig forskel mellem den modydelse, France Télécom betaler til staten, og det beløb, selskabet skulle betale, hvis bidragssatsen var beregnet med henblik på at sikre fuldstændig lige konkurrencevilkår i forhold til beregningsgrundlaget for konkurrenterne. I den henseende opfylder støtteforanstaltningen ifølge loven ikke proportionalitetsprincippet. For at opfylde dette princip og for at nå det opstillede legitime mål om at forbedre konkurrencevilkårene ved at ensrette beregningsmåden for de bidrag, der skal betales af virksomheder, som er aktive på de omhandlede telekommunikationsmarkeder i Frankrig, skulle og skal støtten til France Télécom i medfør af 1996-loven faktisk sikre en fremtidig ensretning af de pågældende bidrag ved at tage højde for bidrag vedrørende ikkefælles risici for begge personalekategorier.
(149)
I den henseende er det argument, som Frankrig fremfører, ifølge hvilket tjenestemænd ikke er udsat for visse risici, og at der af den grund ikke bør betales bidrag for disse risici, ikke relevant. For det første er det i medfør af statslige foranstaltninger, at de omtalte risici ikke opstår, og det er ikke godtgjort, at France Télécom ikke drager en økonomisk fordel deraf. Det er f.eks. i medfør af den franske stats engagement over for de tjenestemandsansatte i France Télécom og det forhold, at den franske stat er selvforsikrende, at risikoen for manglende udbetaling af lønninger i tilfælde af selskabets konkurs ikke vil opstå. Men den mulighed, at France Télécom går konkurs, kan - som for konkurrenternes vedkommende - ikke udelukkes. I begge tilfælde er der ikke tale om, at der indrømmes en fordel til selskabet, men direkte til selskabets ansatte. Garantien for lønudbetaling indtræder, når selskabet er ophørt med at eksistere. En konkurrerende virksomhed vil imidlertid i modsætning til France Télécom skulle betale bidrag for at sikre lønudbetalinger efter dens ophør. Det er derfor ikke berettiget at indrømme France Télécom en fordel i form af et mindre bidrag, eller i praksis at udelukke denne risiko i grundlaget for beregning af France Télécoms bidrag.
(150)
Dernæst - og mere grundlæggende - var formålet med 1996-reformen, som ikke ser ud til at være blevet helt gennemført, at udligne konkurrencevilkårene med hensyn til skattemæssige og sociale bidrag mellem alle konkurrenter i sektoren, uanset personalets status og uanset France Télécoms faktiske forpligtelse til at være tilsluttet og betale bidrag til de kompetente forvaltningsorganer. Det er netop denne stræben efter at udjævne konkurrencevilkårene, der kan betyde, at den undersøgte foranstaltning er forenelig med det indre marked. Hvorvidt France Télécoms personale er udsat for sådanne risici, er således ikke relevant i denne sammenhæng.
(151)
Det kan konkluderes, at nedsatte pensionsforpligtelser med en overførsel af nettobidrag til staten kun kan overholde proportionalitetsprincippet, hvis nedsættelsen gav mulighed for at udjævne konkurrencevilkårene. France Télécom er imidlertid ikke blevet stillet i en situation, der helt svarer til situationen for virksomhederne i sektoren, hvad angår de lønrelaterede sociale bidrag, da de sociale og skattemæssige bidrag ikke indgår i grundlaget for beregningen af det årlige bidrag.
(152)
I modsætning til, hvad Den Franske Republik og France Télécom påstår, er det heller ikke berettiget at inddrage det ekstraordinære engangsbidrag på 5,7 mia. EUR, som France Télécom allerede betalte i 1997, og sammenligne det med France Télécoms utilstrækkelige frigørende bidragssats.
(153)
Kommissionen ønsker indledningsvis at minde om, at den i enhver situation skal fastslå, om betingelserne for at anvende undtagelsen i artikel 107, stk. 3, litra c), i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde er opfyldt, uden at den er bundet at tidligere beslutningspraksis, hvis en sådan eksisterer (64).
(154)
Under alle omstændigheder adskiller den her undersøgte reform sig klart i flere henseender fra den reform, der er behandlet i La Poste-beslutningen (65), som de franske myndigheder forsøger at henvise til.
(155)
I modsætning til den reform, der er omhandlet i La Poste-beslutningen, indtraf reformen af finansieringen af pensionerne til tjenestemandsansatte i France Télécom lige inden liberaliseringen i EU af de markeder, som France Télécom kunne drive forretning på.
(156)
Det viser sig i øvrigt, at France Télécom drog fordel af denne liberalisering og etablerede sig på markeder i andre medlemsstater ikke kun takket være overgangen til aktieselskabsformen, men også delvist takket være fjernelsen af pensionsforpligtelser fra regnskabet og potentielt lavere forpligtelser i fremtiden som følge af reformen. Denne lempelse af pensionsforpligtelserne i France Télécoms regnskab gav mulighed for at øge selskabets solvens og lånekapacitet. Det fremgår af tal for selskabets gældsætning, som klagerne har fremlagt i deres bemærkninger, som Den Franske Republik ikke har bestridt med hensyn til beløbenes størrelse, at France Télécom nettogæld steg fra 19,2 mia. EUR i 1997 til 83 mia. EUR i 2002.
(157)
Det er korrekt, at denne volontaristiske ekspansive investeringspolitik på andre medlemsstaters markeder som følge af liberaliseringen kan være grunden til denne meget betydelige stigning i nettogælden. Ikke desto mindre blev tilvejebringelsen af den nødvendige kapital delvist muliggjort af lempelsen af pensionsforpligtelserne til et beløb af […] mia. EUR, som blev overført til den franske stat i 1996. Når telekommunikationsoperatøren således i sine bemærkninger forsøger at påvise, at støtten har givet France Télécom mulighed for at finansiere sin internationale ekspansion (bemærkningerne er anført i betragtning 68), er disse påstande ikke helt grundløse.
(158)
Derimod er de postmarkeder, som det franske selskab La Poste kan operere på i EU, endnu ikke helt liberaliseret og forventes først at blive det i 2012, dvs. seks år efter reformen af finansieringen af tjenestemandspensioner i La Poste (66). Den konkurrencebegrænsende virkning af støtten til France Télécom på fuldt liberaliserede markeder er derfor mere mærkbar end støtten til La Poste. En fuldstændig jævnføring på de betingelser, der er nødvendige for at vurdere støttens forenelighed, er således ikke mulig, da der er tale om forskellige konkurrencemæssige situationer på markeder, hvor målet med liberaliseringen på EU-niveau og bidraget til økonomiens konkurrenceevne også var forskellige. Det følger heraf, at kriteriet om et mål af fælles interesse i henhold til artikel 107, stk. 3, litra c), i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde ikke nødvendigvis skal vurderes på samme måde i de to konkrete sager.
(159)
Endvidere kan situationen for La Poste og følgelig selskabets mulighed for en ekspansion på udenlandske markeder eller en styrkelse på det franske marked ikke sammenlignes med France Télécoms situation. Som det nævnes i La Poste-beslutningen, skulle La poste som følge af overgangen til nye regnskabsstandarder i sit regnskab bogføre en henlæggelse til forpligtelser over for staten, der hidtil var angivet som en ikkebalanceført post, til et beløb på 76 mia. EUR (67). I modsætning til La Poste foretog France Télécom imidlertid henlæggelser i sit regnskab med henblik på kommende forpligtelser uden reformen, hvilket objektivt set gjorde de to virksomheders finansielle situation forskellig.
(160)
Hvis der ikke var gennemført en reform for France Télécom, og ordningen som følge af 1990-loven var fortsat, ville det ligeledes have vist sig ved stigende pensionsforpligtelser, der ville blive betydelige fra 2005-2007 ifølge de daværende prognoser, jf. betragtning 30, hvilket bekræfter de senere resultater i tabel 3. På tidspunktet for reformen førte fortsættelsen af ordningen ifølge den lov, der gælder for La Poste, umiddelbart til årlige merudgifter på ca. […] mio. for La Poste (68).
(161)
Det er derfor ikke godtgjort, at situationen for de to virksomheder ifølge den lov, der var gældende før de respektive reformer og som følge deraf den konkurrencemæssige virkning, var den samme. Kendsgerningerne viser det modsatte. Det følger deraf, at en undersøgelse, der fører til samme konklusioner i de to sager, ikke er mulig.
(162)
I øvrigt var der i forbindelse med La Poste-beslutningen tilstrækkelige grunde til at antage, at det ekstraordinære engangsbidrag i fremtiden kunne anvendes som et forskud for betaling af bidragene i forbindelse med den ændrede sats for lige konkurrencevilkår. Disse grunde kan ikke gøres gældende i det konkrete tilfælde. Betingelsen om omfordeling af La Poste's ekstraordinære bidrag blev fastsat, efter at Kommissionen havde indledt den formelle undersøgelsesprocedure og gjort opmærksom på undervurderingen af det frigørende bidrag, der var nødvendigt for at sikre lige konkurrencevilkår.
(163)
Selv om de franske myndigheder ikke udtrykkeligt indrømmer det, var tildelingen af det ekstraordinære engangsbidrag, der er omhandlet i La Poste-beslutningen således i høj grad resultatet af en forhandling mellem Kommissionen og medlemsstaten, der skulle sikre betaling af et frigørende bidrag til sikring af lige konkurrencevilkår. I den forhandling var de franske myndigheders udgangspunkt, således som det fremgår af anmeldelsen af 23. juni 2006 efter de første kontakter om sagen i december 2005, at La Poste's ekstraordinære bidrag ikke var nødvendigt for at sikre lige konkurrencevilkår i modsætning til det planlagte udkast til reform af det årlige bidrag.
(164)
Kommissionens afgørelse stadfæstede således ikke en reform, der allerede var trådt i kraft, som det synes at være tilfældet for France Télécoms vedkommende. Anmeldelsen og beslutningen om at indlede proceduren af 12. oktober 2006 gik forud for fastsættelsen størrelsen af det ekstraordinære bidrag ved lov nr. 2006-1771 af 30. december 2006 (tillægsfinanslov for 2006). Disse forhandlinger omhandlede flere aspekter af reformen, herunder hensyntagen til den fordel, som den anmeldte reform kunne have medført, beregningsgrundlaget for den planlagte bidragssats og retningslinjerne for hensyntagen til de særlige forhold for postbanken i forhold til postmæssige aktiviteter og det berørte personale. Disse forhandlinger fortsatte, og først i deres bemærkninger af 8. juni 2007 accepterede de franske myndigheder retningslinjerne for tildeling af det ekstraordinære bidrag inden for rammerne af en samlet aftale om reformen, idet de ændrede deres holdning til det ekstraordinære bidrag og beregningsmåden for de kommende årlige bidrag.
(165)
I modsætning til bestemmelserne i finansloven for 1997 om oprettelse af Etablissement Public de Gestion de la Contribution Exceptionnelle de France Telecom, der indeholder strenge regler for de årlige betalinger til staten, var Etablissement Public de Gestion de la Contribution Exceptionnelle de La Poste ikke omfattet af specifikke regler (69). Da der var tale om betaling af et ekstraordinært bidrag, der ikke var øremærket, mente Kommissionen, at Den Franske Republik kunne have nedsat beløbet og samtidig forhøjet La Poste's årlige bidrag.
(166)
Det må i øvrigt konstateres, at bestemmelserne i 1996-loven fastsætter parametrene for beregning af det årlige bidrag til staten som modydelse for tjenestemandspensionerne, uden at der er tale om at inddrage risici, som ikke er fælles for de tjenestemandsansatte og de overenskomstansatte. I den henseende har Retten og Domstolen vedrørende France Télécoms skyldige erhvervsskat fastslået, at en lempelse af forpligtelserne ikke kan opvejes af en anden specifik forpligtelse, f.eks. når medlemsstaten - i dette tilfælde Den Franske Republik - ikke har kunnet påvise, at de tidligere forpligtelser er indført med henblik på lavere fremtidige forpligtelser inden for rammerne af en anden beskatningsordning (70).
(167)
Kommissionen er ikke uvidende om, at formålet med det ekstraordinære engangsbidrag, der allerede blev betalt i 1997, var - som udtrykkeligt anført i artikel 6 i 1996-loven - delvist at kompensere den franske stat for den finansielle byrde, den påtog sig i medfør af 1996-loven.
(168)
Endvidere følger det af senatets rapport, jf. betragtning 27, at lovgiveren ved at vedtage princippet om et ekstraordinært bidrag ikke har ønsket at tage højde for og slet ikke kompensere for forskellen mellem France Télécoms årlige bidrag og konkurrenternes relativt højere bidrag. Tværtimod har lovgiveren forsætligt pålagt France Télécom at betale årlige bidrag, der ikke dækker de risici, som ikke er fælles for de to personalekategorier (tjenestemænd og ikke-tjenestemænd) uden at etablere en forbindelse mellem dette valg og opkrævningen af det ekstraordinære bidrag i 1997.
(169)
France Télécoms bidrag i form af engangsbidrag blev indbetalt som en almindelig indtægt på statens budget og opført hos Etablissement Public de Gestion de la Contribution Exceptionnelle de France Télécom (forvaltningsorganet) og opbrugt. I den situation kan Kommissionen således ikke hverken helt eller delvist fiktivt og efterfølgende øremærke det allerede anvendte ekstraordinære engangsbidrag til et helt andet formål end det, de franske myndigheder og loven foreskrev, nemlig kompensation for manglende hensyntagen til bidrag, der modsvarer risici, som ikke er fælles for overenskomstansatte og tjenestemandsansatte. Engangsbidraget blev således ikke indført med henblik på inden for rammerne af en anden lovgivningsmæssig og administrativ ordning fuldstændigt at ligestille France Télécoms årlige bidrag med konkurrenternes.
(170)
Af disse grunde og på grund af reglerne om forvaltning og tilbagebetaling til statens budget som foreskrevet i finansloven siden 1997 og gennemført indtil nu kan Den Franske Republiks påstande og beregninger, der tager sigte på at vise, at 1996-reformen hidtil har medført et betydeligt overskud for staten, ikke godtages.
(171)
I betragtning af den måde, det kompetente forvaltningsorgan har forvaltet og anvendt France Télécoms ekstraordinære engangsbidrag, jf. finansloven, og tallene for de faktisk gennemførte udbetalinger siden 1997 fra Den Franske Republik, jf. betragtning 36 og 37 og tabel 3, må det konstateres, at de indtægter, som Den Franske Republik forsøger at påberåbe sig, investeret til en rente på 7 %, aldrig har eksisteret.
[…]. Endvidere afspejler denne påstand ikke de franske myndigheders faktiske adfærd. I betragtning af de forvaltningsregler, der er fastsat i de finanslove, som er vedtaget siden forvaltningsorganets oprettelse, har det omtalte forvaltningsorgan ikke skabt sådanne indtægter, hvilket i øvrigt heller ikke var planlagt, og har ikke skabt renteindtægter. Tværtimod skulle det offentlige selskabs midler være helt opbrugt pr. 31. december 2011. Midlerne ville have været opbrugt tidligere, hvis de var blevet brugt til finansiering af 1996-reformen - hvilket Den Franske Republik i øvrigt bestrider - selv hvis man indregner de øgede selskabsskatteindtægter, som de franske myndigheder nævner. I øvrigt er hensyntagen til øgede selskabsskatteindtægter uberettiget, da det fører til sammenblanding af statens forskellige roller. Den sammenblanding, de franske myndigheder foreslår mellem disse forskellige roller, kan ikke følges, og det er nødvendigt at skelne mellem på den ene side staten, der yder støtte til France Télécom ved at overtage betalingen af tjenestemandspensionerne for at udvikle en meritbaseret konkurrencesituation, og på den anden side staten som aktionær i France Télécom, og endelig staten som offentlig myndighed, der udøver sine skattemæssige beføjelser.
(172)
Endvidere skal det bemærkes, at Den Franske Republiks og France Télécoms anmodning om at tage hensyn til det ekstraordinære bidrag ved undersøgelsen af reformens forenelighed er i modstrid med Den Franske Republiks bemærkninger i brev af 17. marts 2004, hvori det hedder, at »det ekstraordinære engangsbidrag ifølge artikel 6 i loven af 26. juli 1996 kan således ikke betragtes som kompensation for en påstået »fordel«. Undersøgelsen af dette beløb er helt uden relevans i forhold til statsstøttereglerne, da dette beløb var et ekstraordinært bidrag til fordel for eneaktionæren [den franske stat], der kan sidestilles med en ekstraordinær dividende udloddet før kapitalen åbnes for private investorer«.
(173)
Det ræsonnement, der ligger til grund for Den Franske Republiks daværende argument, har en vis økonomisk og finansiel logik. Det er fornuftigt, at en eneaktionær inden åbningen af selskabets kapital for andre investorer i videst muligt omfang tilbageholder disponible midler, inden åbning af virksomhedens kapital, hvis dette ikke gør investeringen mindre attraktiv. Der blev taget højde for sidstnævnte aspekt i de finansielle parametre for France Télécoms åbningsbalance, som det ekstraordinære engangsbeløb indirekte stammer fra, således som nævnt i parlamentet i 1996. Det var derfor fuldstændig konsekvent af en fornuftig statslig eneaktionær at tilbageholde den størst mulige ekstraordinære dividende, som Den Franske Republik anfører, frem for at efterlade midlerne i selskabet, hvor den efter kapitalåbningen i 1997 højst ville få sin forholdsmæssige andel af kapitalen.
(174)
Gyldigheden af dette argument, der i sin tid blev fremført af de franske myndigheder, som anmodede om, at analysen af udligningsbeløbet på 5,7 mia. EUR slet ikke indgik i vurderingen af reformen for så vidt angår statsstøttereglerne, forstærkes i øvrigt af deres bemærkninger i løbet af proceduren. Ved at erklære, at beregningen af udligningsbeløbet ikke blev foretaget i forhold til statens anslåede omkostninger ved reformen eller France Télécoms fordele, men i forhold til selskabets evne til at bidrage, viser de franske myndigheder, at pålæggelsen af et udligningsbeløb i højere grad er resultatet af en fornuftig eneaktionærs adfærd end adfærden for en tilsynsmyndighed, der ønsker at afbalancere de pensionsforpligtelser, den blev pålagt i medfør af reformen.
(175)
Hvis man skulle følge et sådant ræsonnement, skulle Kommissionen ikke - som Den Franske Republik anmodede om i sin tid - tage højde for det ekstraordinære engangsbidrag i analysen af reformens forenelighed med statsstøttereglerne. Det følger heraf, at der kun skal tages højde for nedsættelsen af France Télécoms årlige bidrag under konkurrenternes niveau som følge af reformen siden 1997.
(176)
Af samme grunde er Kommissionen ikke enig i klagernes bemærkninger, hvori de kræver, at der indføres en justeringsmekanisme for det ekstraordinære engangsbidrag, der blev betalt i 1997, og France Télécoms årlige arbejdsgiverbidrag for at sikre reformens finansielle neutralitet. Det ville også indebære en ny beregning og en fiktiv og efterfølgende omfordeling af hele eller dele af det ekstraordinære engangsbidrag, der blev betalt til statens budget i 1997. På samme måde ville den påberåbte mekanisme indebære, at der blev indført en efterfølgende kontrol år efter år, hvis formål ikke ville være at sikre den ydede støttes proportionalitet, dog nedsat med det ekstraordinære engangsbidrag i 1997, men at fjerne ethvert støtteelement i reformen.
(177)
Det bør derimod undersøges, om der kan tages højde for betalingen af det ekstraordinære bidrag i evalueringen af støtteforanstaltningens forenelighed med det indre marked ved at bruge begrundelsen for denne betaling ifølge 1996-loven.
(178)
I medfør af 1996-loven blev det ekstraordinære engangsbidrag i 1997 betalt som modydelse for statens varetagelse af pensioner til det tjenestemandsansatte personale. I den situation skal der tages højde for, hvordan pålæggelsen af dette bidrag påvirker hele balancen i medfør af den reform, der blev indført ved 1996-loven, således som den er blevet gennemført hidtil. Der skal tages højde for det tidsrum, i hvilket pensionsforpligtelserne er blevet dækket af det ekstraordinære engangsbidrag.
(179)
For at sammenligne France Télécoms finansielle strømme over tid, dvs. betalingen af det ekstraordinære engangsbidrag i 1997 og de efterfølgende lavere årlige bidrag som følge af 1996-loven, er det nødvendigt at beregne beløbenes nutidsværdi. I løbet af 1997 blev der indbetalt flere rater af det ekstraordinære bidrag frem til oktober 1997, selv om finansieringen af bidraget gennem lån betød, at den finansielle byrde for France Télécom i praksis først blev mærkbar senere. Samtidig blev der foretaget indbetalinger af frigørende bidrag fra begyndelsen af 1997. Diskonteringssatsen skal i princippet være den sats, der følger af Kommissionens meddelelse på området (71), og denne sats var eksempelvis 5,53 % i 1997. Det skal undersøges, om det i det konkrete tilfælde er relevant at anvende en anden sats end den, der er gældende ifølge meddelelsen, og således fravige de regler, der er meddelt medlemsstaterne, som Kommissionen har opstillet, og som skal anvendes undtagen i behørigt begrundede tilfælde.
(180)
I den henseende vil den sats på 7 %, som den franske regerings aktuar brugte til at diskontere de finansielle strømme i forbindelse med 1996-reformen indtil 2043, ikke være berettiget […], da analysen dækker en kortere periode på grund af den konstaterede forfaldsplan. Satsen på 7 % ligger også godt over gennemsnittet på 4,4 % for den årlige diskonteringssats for perioden 1997-2010, som Den Franske Republik nævnte i sine bemærkninger til beslutningen om at indlede proceduren eller diskonteringssatsen på […] % for 1998 i reformen af finansieringen af pensionerne i La Poste (72).
(181)
Satser på omkring 7 % for 15-årige statsobligationer for 1996, som Den Franske Republik nævner, er heller ikke relevante her. Det er i 1997 og ikke som gennemsnittet for 1996, at satsen skal beregnes. Endvidere er en løbetid på 15 år for lang i forhold til størrelsen af de årlige betalingsstrømme, som det ekstraordinære engangsbidrag teoretisk set skulle dække i perioden, for hvilke renter alene ikke ville have været tilstrækkeligt. Alternativt kunne man fra den franske stats synspunkt forestille sig en sammensat sats baseret på forskellige satser for optimeret investering af det ekstraordinære engangsbidrag for at matche tidsplanen for de finansielle strømme som følge af 1996-reformen. Ud over, at en sådan sats omkring 5,50 % ikke ville afvige mærkbart fra Kommissionens referencesats for oktober 1997, ville et sådant valg ikke tage højde for, at analysen foretages ud fra France Télécoms synspunkt (73).
(182)
Endelig dækker henvisningen til 7 % for France Télécoms obligationslån mellem 1991 og 1997, som Den Franske Republik nævner, en seksårig periode, der ligger noget forud for de her omhandlede forhold. I dette tilfælde forholder det sig sådan, at France Télécom væsentligst finansierede det ekstraordinære engangsbidrag i 1996 ved kortfristede udstedelser og i langt mindre omfang ved obligationsudstedelser. En diskonteringssats som følge af de renter, France Télécom betalte for den nye gæld i 1996, ville således ligge på 4,8 % på basis af selskabets regnskab den 31. december 1996 (74). En sådan sats stemmer med France Télécoms reelle finansielle omkostninger på tidspunktet for finansiering af det ekstraordinære engangsbidrag. Det forekommer imidlertid rimeligt ikke at lade diskonteringssatsen afhænge af selskabets valg på daværende tidspunkt, men at bruge den objektive reference, Kommissionen har anvendt i sin meddelelse vedrørende diskonteringssats (75).
(183)
Det må konkluderes, at det i det konkrete tilfælde ikke er rimeligt at bruge en anden referencesats end den, der følger af Kommissionens meddelelse på området, og fravige de regler, der er meddelt medlemsstaterne, og som Kommissionen har opstillet.
Tabel 5
Finansielle strømme for France Télécom som følge af 1996-reformen (1997-2011)
(mio. EUR)
År
Udbetalte pensioner
(A)
Kompensation-overkompensation
(B)
Årlige bidrag
(C)
Fordel FT
(D)
(A + B - C) (76)
Engangs bidrag 1. januar
(E)
Renter
(F)
Engangsbidrag 31. dec.
(E + F - D)
1997 (77)
[…]
[…]
[…]
122,3
5 716,8
184,4
5 777,9
1998
[…]
[…]
[…]
188,2
5 777,9
319,5
5 909,2
1999
[…]
[…]
[…]
189,8
5 909,2
326,8
6 046,2
2000
[…]
[…]
[…]
298,3
6 046,2
334,4
6 082,2
2001
[…]
[…]
[…]
302,9
6 082,2
336,3
6 115,6
2002
[…]
[…]
[…]
305,9
6 115,6
338,2
6 148,0
2003
[…]
[…]
[…]
364,7
6 148,0
340,0
6 123,3
2004
[…]
[…]
[…]
477,4
6 123,3
338,6
5 984,5
2005
[…]
[…]
[…]
619,1
5 984,5
330,9
5 696,3
2006
[…]
[…]
[…]
744,4
5 696,3
315,0
5 266,9
2007
[…]
[…]
[…]
909,9
5 266,9
291,3
4 648,2
2008
[…]
[…]
[…]
1 101,0
4 648,2
257,0
3 804,3
2009
[…]
[…]
[…]
1 255,8
3 804,3
210,4
2 758,9
2010
[…]
[…]
[…]
1 386,6
2 758,9
152,6
1 524,8
2011
(skøn)
[…]
[…]
[…]
1 497,5
1 524,8
84,3
111,6
(184)
Kapitaliseret med en diskonteringssats på 5,53 % skulle hensyntagen til udligningsbeløbet indtil første kvartal 2012 (78) kompensere for den lempelse af de årlige bidrag, der blev indrømmet France Télécom som følge af gennemførelsen af 1996-reformen.
(185)
Endvidere er udløbet af denne kompensation, der ophæver følgerne af reformen, i øvrigt på nær nogle måneder sammenfaldende med den faktiske afvikling af forvaltningsorganet, der er fastsat til den 31. december 2011. Ud over diskonteringsanalysen kommer det forhold, at det ekstraordinære engangsbidrag under alle omstændigheder ville være opbrugt. Der ville således ikke være beløb, der ikke var indbetalt til staten, som det ville muligt at omfordele på anden måde end foreskrevet i den gældende finanslov.
(186)
Det er således berettiget, at France Télécom på grund af betalingen af dette ekstraordinære engangsbidrag i 1997 ikke pålægges at betale et supplerende årligt bidrag for perioden fra den 1. januar 1997 og til en dato efter den 31. december 2010, der skal fastsættes nærmere. Da tallene for 2011 i tabel 5 og tallene for kompensation og overkompensation væsentligst fremkommer som følge af skøn, bør Den Franske Republik fastsætte den præcise dato på grundlag af de endelige datoer for de foretagne betalinger, de endelige beløb for betalte ydelser og France Télécoms lavere bidrag og andre fordele som følge af 1996-loven ifølge de beregningsprincipper, der er angivet i tabel 5.
(187)
Efter neutralisering af følgerne af det ekstraordinære bidrag og udløb af de midler, der blev indbetalt til staten, vil den støtte, der blev ydet France Télécom i 1996 få fuld effekt og i øvrigt give France Télécom en fordel i forhold til konkurrenterne. Støtten vil således kun kunne retfærdiggøres ved at pålægge France Télécom at betale et frigørende bidrag beregnet til en sats, der reelt sikrer lige konkurrencevilkår. Selv om bestemmelserne i 1990-loven som ændret ved 1996-loven samt de gældende afledte lovbestemmelser, der fastsætter, at det frigørende bidrag beregnes således, at det ensretter de obligatoriske sociale og skattemæssige bidrag, der opkræves af lønninger i France Télécom og lønninger i andre virksomheder i telekommunikationssektoren, der er reguleret af de almindelige regler, ved at begrænse beregningen til de risici, der er fælles for overenskomstansatte og tjenestemænd, forblev uændrede, opfylder støtten til France Télécom indtil udløbet af de finansielle forpligtelser, som den franske stat overtog fra France Télécom i medfør af 1996-loven, ikke proportionalitetsprincippet.
(188)
For at opfylde kriteriet om fælles interesse i henhold til artikel 107, stk. 3, litra c), i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde skal støtten for at være forenelig overholde de betingelser, der er nævnt i denne afgørelse.
7. BETINGELSER FOR FORENELIGHED I FREMTIDEN
(189)
Som følge heraf er det nødvendigt, at Den Franske Republik ændrer de lovgivningsmæssige og administrative bestemmelser for fastsættelse, beregning og opkrævning af det frigørende bidrag, som France Télécom skal betale, med henblik på at ensrette de obligatoriske sociale og skattemæssige bidrag, der opkræves af lønninger i France Télécom og lønninger i andre virksomheder i telekommunikationssektoren, der er reguleret af de almindelige regler for sociale ydelser. Endvidere skal det sikres, at beregningsmåde og beregningsparametre fastsættes på åben og objektiv vis og kan gøres til genstand for kontrol og klage.
(190)
Den Franske Republik skal ligeledes i forbindelse med beregningen af satsen for det frigørende bidrag effektivt ensrette de lønrelaterede obligatoriske sociale og skattemæssige bidrag, der opkræves af lønninger i France Télécom og lønninger i andre virksomheder i telekommunikationssektoren, der er reguleret af de almindelige regler for sociale ydelser, også under hensyntagen til risici, som ikke er fælles for ansatte i private virksomheder og tjenestemænd ansat i France Télécom.
(191)
I bemærkningerne fra Den Franske Republik, der uddybes nærmere i de ajourførte bilag III og V, fremlægger de franske myndigheder skøn over satsen for det frigørende bidrag, som France Télécom skulle have betalt siden 1997 (jf. tabel 4), hvis de risici, der ikke er fælles, var blevet indarbejdet i beregningsgrundlaget (herefter kaldet »ændret sats«). Den ændrede sats tager på en gang højde for arbejdsløshedsbidrag og forsikring mod manglende lønudbetaling, der forhøjer satsen, og specifikke bidrag, som France Télécoms konkurrenter ikke betaler, f.eks. 1 % solidaritetsbidrag og France Télécoms egen forsikring af kontante ydelser i tilfælde af arbejdsophør, der nedsætter den. Deraf følger en sats, der er 7 procentpoint højere end den sats, der faktisk anvendes på nuværende tidspunkt.
(192)
En sådan sats sikrer lige konkurrencevilkår i forhold til den kun delvise lighed, der blev indført med 1996-loven, samtidig med at der tages højde for France Télécoms særlige sociale bidrag. Kommissionen bestrider således ikke de principper, det beregningsgrundlag og beregningsmåder, som Den Franske Republik har fulgt for at fastsætte en ændret sats for det frigørende bidrag for at ensrette de lønrelaterede obligatoriske sociale og skattemæssige bidrag, der opkræves af lønninger i France Télécom og lønninger i andre virksomheder i telekommunikationssektoren, der er reguleret af de almindelige regler for sociale ydelser, således som angivet i Den Franske Republiks ajourførte bemærkninger, der er nærmere beskrevet i bilag III og V i de nævnte bemærkninger.
(193)
Den Franske Republiks årlige fastsættelse af den sats, der giver mulighed for at ensrette konkurrencevilkårene, bør følge de principper, det beregningsgrundlag og de beregningsmåder for det frigørende bidrag, der fremgår af bemærkningerne i betragtning 191. Den ændrede sats tager på en gang højde for arbejdsløshedsbidrag og forsikring mod manglende lønudbetaling og specifikke bidrag og forpligtelser, som France Télécoms konkurrenter ikke betaler, f.eks. 1 % solidaritetsbidrag og France Télécoms egen forsikring af ydelserne i tilfælde af arbejdsophør.
(194)
Denne faktiske ensretning sikrer effektivt lige konkurrencevilkår mellem France Télécom og selskabets konkurrenter og sikrer proportionalitet og forenelighed med det indre marked for en støtte, der blev iværksat i 1996.
8. KONKLUSION
(195)
Kommissionen konstaterer, at Den Franske Republik ulovligt har iværksat en statsstøtte til fordel for France Télécom i medfør af 1996-reformen af finansieringen af pensioner til France Télécoms tjenestemandsansatte, som siden iværksættelsen har udgjort en overtrædelse af artikel 108, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.
(196)
Denne støtte har siden 1997 gjort det muligt at lempe France Télécoms årlige sociale bidrag. Denne virkning blev imidlertid - i hvert fald indtil 2010 - neutraliseret af betalingen af det ekstraordinære engangsbidrag, som denne reform foreskrev. Denne neutralisering berettiger, at de betingelser, der reelt sikrer lige konkurrencevilkår for France Télécom og selskabets konkurrenter med hensyn til disse bidrag, og som kan gøre støtten forenelig med det indre marked, anvendes fra en dato efter den 31. december 2010, der skal fastsættes nærmere.
(197)
Hvis Den Franske Republik ved beregningen af France Télécoms frigørende bidrag tager højde for størrelsen af de obligatoriske sociale og skattemæssige bidrag, der opkræves af lønninger i France Télécom og lønninger i andre virksomheder i telekommunikationssektoren, der er reguleret af de almindelige regler for sociale ydelser, ved at tage hensyn til fælles risici, og risici, der ikke er fælles, for overenskomstansatte og tjenestemænd, kan reformen som følge af 1996-loven erklæres for forenelig med det indre marked i medfør af artikel 107, stk. 3, litra c), i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. Den Franske Republik skal således træffe de lovgivningsmæssige og administrative foranstaltninger, der er nødvendige for at opfylde den betingelse, der er nævnt i denne betragtning -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Den statsstøtte, der følger af nedsættelsen af den modydelse, der i henhold til loven om civile og militære pensioner skal betales til staten for beregning og udbetaling af pensioner til tjenestemænd i France Télécom i medfør af lov nr. 96-660 af 26. juli 1996 om det statslige selskab France Télécom om ændring af lov nr. 90-568 af 2. juli 1990 om organisationen af det offentlige post- og telekommunikationsvæsen, er forenelig med det indre marked på de betingelser, der er nævnt i artikel 2.
Artikel 2
Det arbejdsgiverbidrag, som France Télécom skal betale i medfør af artikel 30, litra c), i lov nr. 90-568 af 2. juli 1990 om organisationen af det offentlige post- og telekommunikationsvæsen, beregnes og opkræves på en måde, der ensretter de lønrelaterede obligatoriske sociale og skattemæssige bidrag, der opkræves i France Télécom og i andre virksomheder i telekommunikationssektoren, der er reguleret af de almindelige regler for sociale ydelser.
For at opfylde denne betingelse senest syv måneder efter meddelelsen af denne afgørelse skal Den Franske Republik:
a)
ændre artikel 30 i lov nr. 90-568 af 2. juli 1990 om organisationen af det offentlige post- og telekommunikationsvæsen og eventuelle gennemførelsesakter, således at beregningsgrundlaget og opkrævningen af France Télécoms frigørende arbejdsgiverbidrag ikke er begrænset til risici, der er fælles for overenskomstansatte og tjenestemænd, men ligeledes omfatter risici, der ikke er fælles
b)
fra den dag, hvor det ekstraordinære engangsbidrag, der blev indført ved lov nr. 96-660 af 26. juli 1996, kapitaliseret til den diskonteringssats, der følger af Kommissionens meddelelse vedrørende metoden for fastsættelse af referencesatsen og kalkulationsrenten, der finder anvendelse i dette tilfælde, er lig med de bidrag, som France Télécom fortsat skulle have betalt i medfør af artikel 30 i den oprindelige lov nr. 90-568 af 2. juli 1990, opkræver France Télécom et frigørende arbejdsgiverbidrag beregnet efter de retningslinjer, der er nævnt i punkt a), under hensyntagen til risici, der er fælles, og risici, der ikke er fælles, for overenskomstansatte og tjenestemænd.
Artikel 3
1. Senest to måneder efter meddelelsen af denne afgørelse fremsender Den Franske Republik til Kommissionen en detaljeret beskrivelse af, hvilke foranstaltninger der allerede er indført og planlagt med henblik på at efterkomme afgørelsen. Den giver ligeledes Kommissionen meddelelse om følgende:
a)
fremskridt med de lovgivningsmæssige og administrative ændringer, der er nævnt i artikel 2
b)
de endelige beløb for kompensationer og bidrag for 2011 og dem, der eventuelt er planlagt for 2012, bl.a. med hensyn til den eventuelle saldo for kapitaliseringen af det ekstraordinære bidrag
c)
beløbene for det frigørende arbejdsgiverbidrag beregnet ifølge retningslinjerne i artikel 2 for de kommende forfaldsdatoer i afventning af en ændring af lovgivningen
d)
de betalinger af arbejdsgiverbidrag, der er foretaget, efter at det ekstraordinære bidrag i medfør af lov nr. 96-660 af 26. juli 1996, kapitaliseret til den diskonteringssats, der følger af Kommissionens meddelelse vedrørende metoden for fastsættelse af referencesatsen og kalkulationsrenten, der finder anvendelse i dette tilfælde, ikke længere neutraliserer virkningerne af 1996-reformen.
2. Den Franske Republik holder Kommissionen underrettet om de foranstaltninger, der træffes på nationalt plan for at efterkomme denne afgørelse. Den indsender på Kommissionens anmodning straks oplysninger om de foranstaltninger, der allerede er truffet eller er planlagt for at efterkomme afgørelsen.
Artikel 4
Denne beslutning er rettet til Den Franske Republik.
Udfærdiget i Bruxelles, den 20. december 2011.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2011. december 20.)
C 25/08. (korábbi NN 23/08.) számú állami támogatás a France Télécom által foglalkoztatott állami alkalmazottak nyugdíjának finanszírozási módjára vonatkozóan, a Francia Köztársaság által a France Télécom javára végrehajtott reformról
(az értesítés a C(2012) 9403. számú dokumentummal történt)
(Csak a francia nyelvű szöveg hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2012/540/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére (1),
tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra és különösen annak 62. cikke (1) bekezdésének a) pontjára (2),
miután az említett cikkeknek megfelelően felkérte az érdekelteket észrevételeik megtételére (3) és tekintettel ezen észrevételekre,
mivel:
1. ELJÁRÁS
(1)
Egy 2002. október 4-én kelt, majd 2003. január 16-án kiegészített panaszban a Francia Köztársaság által a France Télécom javára végrehajtott azon támogatásról értesítették a Bizottságot, amely részben könnyített annak - nevezetesen a nyugdíjak finanszírozásával kapcsolatos - pénzügyi terhein. 2004. március 17-én kelt levélben a Francia Köztársaság megküldte a Bizottság részére a panasszal kapcsolatban kért információkat.
(2)
2004. április 2-án és 2006. február 24-én kelt levelükben a panaszosok további információkat közöltek az üggyel kapcsolatban.
(3)
2008. május 20-án kelt levelében a Bizottság tájékoztatta a Francia Köztársaságot azon döntéséről, miszerint az állami támogatással kapcsolatban megindítja az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 108. cikk (2) bekezdésében meghatározott eljárást.
(4)
A Francia Köztársaság 2008. július 18-án megtette észrevételeit.
(5)
Az eljárás megindítására vonatkozó bizottsági döntést az Európai Unió Hivatalos Lapjában tették közzé (4). A Bizottság felkérte az érdekelt feleket, hogy a szóban forgó támogatásra vonatkozóan tegyék meg észrevételeiket.
(6)
2008. szeptember 22-én a Bizottság kézhez kapta a France Télécom észrevételeit, a határidő lejártának meghosszabbítása után pedig 2008. október 1-jén megkapta a panaszosok, majd 16-án egy távközlési szolgáltató észrevételeit. Ezt követően a kapott észrevételeket a Bizottság továbbította a Francia Köztársaságnak. A Bizottság 2009. február 13-án kelt levélben kapta kézhez a Francia Köztársaság megjegyzéseit.
(7)
2009. február 16-án a France Télécom észrevételeiben egy 2008. november 28-i bírósági ítéletre hívta fel a Bizottság figyelmét, (5) amely szerinte az ő álláspontját erősíti. A (6) preambulumbekezdésben említett távközlési szolgáltató az eljárással kapcsolatos megjegyzéseit 2009. május 14-én kiegészítette a Bizottság egy 2009. február 11-i határozatára hivatkozva, (6) mely - véleménye szerint - álláspontját igazolja.
(8)
A Bizottság, valamint a France Télécom képviselői - ez utóbbi kérésére - több ízben is megbeszéléseket folytattak: 2009. december 17-én, 2010. szeptember 23-án, illetve 2010. október 12-én. A France Télécom 2010. október 18-án kiegészítő észrevételeket tett.
(9)
2010. március 18-án a Francia Köztársaság a Bizottság kérésére - egyes, az eredeti észrevételeiben közölt adatokra vonatkozóan - tartalmi összefoglalóval ellátott pontosításokat és naprakész információkat közölt.
(10)
2010. szeptember 22-én a francia hatóságok újabb észrevételeket nyújtottak be a Bizottságnak, egyúttal találkozót kértek, melyre 2010. október 22-én került sor. A Bizottság egy 2010. október 28-án kelt levélben a találkozón felmerült tényszerű pontosításokat, illetve a France Télécom által tett kiegészítő észrevételeket továbbította a francia hatóságoknak. Ebben a levélben a Bizottság egyúttal arra kérte fel a Francia Köztársaságot, hogy tegye meg esetleges észrevételeit. A francia hatóságok 2010. november 10-én kiegészítő információkat kértek az észrevételeik kidolgozásához, melyeket a Bizottság 2010. november 17-én juttatott el hozzájuk.
(11)
Egy 2010. december 9-én kelt, majd 2011. június 24-én kiegészített levélben a Francia Köztársaság eljuttatta kiegészítő észrevételeit, melyek tartalmazták az általa eredetileg tett észrevételek egyes adatainak aktualizált változatát. A francia hatóságokkal 2011. június 28-án, valamint július 4-én került sor megbeszélésekre. 2011. október 7-én újabb észrevételeket tettek.
2. A TÁMOGATÁS RÉSZLETES ISMERTETÉSE
(12)
A jelen eljárás tárgyát képező intézkedések az 1996-ban a France Télécom vállalat által támogatott, az állami alkalmazotti jogállással rendelkező munkavállalók nyugdíjának fizetésével kapcsolatos költségek rendszerében bevezetett változásokra vonatkoznak. A korábbi rendszert még 1990-ben, a France Télécom önálló állami vállalattá alakulásakor hozták létre. Ami a France Télécom által fizetendő társadalombiztosítási járulékokat illeti, az 1990-es törvény a korábbi gyakorlatot alkalmazza újra. 1996-ban egy új rendszer került kialakításra két okból is: egyrészt a France Télécom részvénytársasággá alakult, részvényeit jegyezték a tőzsdén, és alaptőkéje növekvő része nyilvános kereskedelemben hozzáférhető lett; másrészt teljesen megnyitották azokat a piacokat, melyeken a France Télécom jelen volt, úgy Franciaországban, mint az Európai Unió más tagállamaiban. A lényeges kérdéseket illetően az 1996-ban bevezetett rendszer jelenleg is hatályban van.
2.1. A France Télécom jogállásának, valamint személyzeti politikájának jogszabályi háttere az 1990 és 1996 közötti időszakban
2.1.1. A France Télécom jogállása, illetve személyi állományának helyzete 1990 és 1996 között
(13)
Az 1990. július 2-i törvény 90-568-as szakaszának értelmében (a továbbiakban: az 1990-es törvény) (7) a France Télécom-ot jogi személyiséggel rendelkező közjogi társaságként hozták létre. Korábban a francia Postaügyi és Távközlési Minisztérium egyik főigazgatósága volt. Ugyanezen törvény rendelkezései értelmében az állam teljes tulajdonát képező, ezen főigazgatóság szolgálatainak biztosított ingatlanok és ingóságok ingyenesen és teljes joggal a France Télécomhoz kerültek.
(14)
Az 1990-es törvény 3. cikke alapján a France Télécom fő feladatai a következők: i. távközlési közszolgáltatások biztosítása mind nemzeti, mind pedig nemzetközi viszonylatban; ii. ezen szolgáltatások nyújtásához szükséges hálózatok létrehozása; fejlesztése és működtetése; valamint külföldi hálózatokkal történő összekapcsolása; iii. minden egyéb távközlési, rádiós, illetve televíziós szolgáltatás, felszerelés és hálózat biztosítása.
(15)
Az 1990-es törvény 29. cikke értelmében a France Télécom személyzetére különleges jogállás jellemző, mely egyrészt az állami alkalmazottak jogaira és kötelezettségeire vonatkozó törvényből, másrészt az állam közszerepével kapcsolatos alaprendelkezésekből áll össze. Az 1990-es törvény lehetővé tette szerződéses munkavállalók alkalmazását kollektív szerződés hatálya alatt egy, az állam és a vállalat között létrejött szerződés által meghatározott keretben. E szerződés értelmében a személyi állomány legfeljebb 3 %-ára vonatkozhatott ez a típusú alkalmazás.
(16)
Folytatva a korábbi költségvetési gyakorlatot, az 1990-es törvény 30. cikke a következőképpen határozza meg a személyi állományt illető társadalombiztosítási szolgáltatások finanszírozására vonatkozó felelősségvállalási szabályokat a francia állam és a France Télécom között:
„A Postaügyi és Távközlési Minisztérium, valamint a közjogi társaságok alkalmazásában álló aktív és nyugdíjas korú alkalmazottak, akik állami alkalmazotti jogviszonnyal rendelkeznek, csakúgy, mint ezek jogutódjai, a postai és távközlési (PTT) biztosítási pénztáron keresztül természetben részesülnek betegségi, anyasági és rokkantsági ellátásban a Társadalombiztosítási Törvénykönyv III. könyvében, valamint a VII. könyv első címe II. fejezetében meghatározott feltételek szerint. Az L. 712-9. cikk értelmében ugyanakkor a biztosítás államot terhelő részét mégis a közjogi társaságok kötelesek fizetni állami alkalmazottaik után.
A La Poste és a France Télécom állami alkalmazottai számára folyósítandó nyugdíjak megállapítása és folyósítása a polgári és katonai nyugdíjakra vonatkozó nyugdíjtörvény értelmében az állam felelősségi körébe tartozik. Ellentételezésként, a közjogi társaságok kötelesek az Államkincstárnak megfizetni az alábbiakat:
a)
Az alkalmazott fizetéséből levont összeget, amelynek mértékét a polgári és katonai nyugdíjakra vonatkozó nyugdíjtörvény L. 61. cikke határozza meg.
b)
Egy kiegészítő hozzájárulást, amely lehetővé teszi a nyugdíjas alkalmazottai számára juttatott és jövőben juttatandó nyugdíjak költségének teljes átvételét.
Mindazok a költségek, melyek a Társadalombiztosítási Törvénykönyv L. 134-1. cikke rendelkezéseinek a La Poste és a France Télécom alkalmazottaira való alkalmazásából adódnak, teljes egészében a közjogi társaságokat terhelik.
Az Államtanács szükség szerint rendeletben meghatározza a jelen rendelkezések alkalmazásának feltételeit.”
(17)
1991 és 1996 között, az 1990-es törvény 30. cikkének alkalmazása értelmében a „munkáltatói” hozzájárulás (vagyis az 1990-es törvény eredeti szövegének 30. cikke b) pontjában meghatározott „kiegészítő hozzájárulás”), melyet a France Télécom az állami alkalmazottak alkalmazásának jogcímén köteles fizetni, a francia állam által juttatott ellátások teljes összege és az aktív állami alkalmazottak által a járandóságukra fizetett összeg részének különbségeként lett meghatározva. A France Télécom részt vett a „kompenzáció” és a „túlkompenzáció” rendszerében is, melyek az egyéb állami szervek állami alkalmazotti nyugdíjrendszerei közti egyensúly biztosítása érdekében további átutalásokat irányoztak elő. Az állami alkalmazottak nyugdíjával kapcsolatos kötelezettségek finanszírozásának bérhez kötődő része a polgári és katonai nyugdíjakra vonatkozó nyugdíjtörvény L 61. cikkének alkalmazása során lett meghatározva egy, az alkalmazottnak járó járandóságból történő összeg levonása által. Az összeget a bruttó indexált fizetések 7,85 %-ában rögzítették.
(18)
A France Télécom általi folyósítások összege 920 millió euróról 1 151 millió euróra nőtt 1991 és 1996 között, és a következőképpen alakult:
1. Táblázat
Munkavállalói és munkáltatói nyugdíjjárulékok a France Télécomnál 1991 és 1996 között (8)
(Millió EUR)
1991
1992
1993
1994
1995
1996
A/Kifizetett nyugdíjjáradékok összesen
939
983
1 070
1 079
1 173
1 214
a 1/munkavállalói járulék
195
201
217
213
229
238
a 2/munkáltatói hozzájárulás
743
782
853
866
944
976
B/Kompenzáció-Túlkompenzáció
176
188
277
136
201
175
Teljes költség (A + B)
1 115
1 171
1 348
1 215
1 375
1 389
A France Télécom része összesen (a2 + B)
920
970
1 131
1 002
1 146
1 151
(19)
A France Télécom a fizetett hozzájárulások alapján könyvelte el a nyugdíjak költségeit. E költségek biztos növekedésével és a volt állami alkalmazottak nyugellátása kifizetésének belátható alakulásával számolva a France Télécom az esetlegesen növekvő jövőbeni kifizetések biztosítékául 30 évre elkülönített egy éves szinten meghatározott céltartalékot. Az így létrehozott céltartalék teljes összege 1996-ig 23,4 milliárd FRF (3,6 milliárd EUR) volt. A francia hatóságoktól kapott információk alapján, tekintve, hogy a francia állam saját magának a biztosítója volt, nem gondoskodott a nyugdíjakkal kapcsolatos tartalékok létrehozásáról (9).
2.1.2. A France Télécom jogállásában bekövetkezett változások, valamint állami alkalmazottainak helyzete 1996-tól
(20)
Az 1996. július 26-i, 96-660. francia törvény (10) (a továbbiakban: az 1996-os törvény) az 1990-es törvény több rendelkezését is módosította. 1996. december 31-i hatálybalépésével a France Télécomot olyan állami vállalattá alakította, melyre a részvénytársaságokra vonatkozó jogszabályi rendelkezések alkalmazandók, amennyiben ez utóbbiak nem lennének ellentétesek az 1996-os törvény rendelkezéseivel. Másrészről pedig a törvény ingyenes jogcímen ruházta át a France Télécomot, mint közjogi személyt illető alapvető javakat, jogokat és kötelezettségeket az újonnan létrejövő France Télécom állami vállalatnak.
(21)
Az 1995. december 31-i mérlegben szereplő saját tőke adatok alapján a France Télécom részvénytársaságot rendelettel, („France Télécom”) 25 milliárd FRF-os jegyzett tőkével (3,8 milliárd EUR) alapították. A France Télécom részvények első alkalommal 1997 októberében szerepeltek a Párizsi Értéktőzsdén, csakúgy, mint a New York-i Értéktőzsdén (NYSE). Az 1998-as Éves jelentés adatai szerint a France Télécom vállalatban 63,6 %-os részesedése volt az államnak, 31,2 % a magánbefektetőké, 3,2 % a France Télécom alkalmazottai tulajdonában volt, valamint a Deutsche Telekom rendelkezett a részvények maradék 2 %-ával. 2004. szeptember 7-ét követően, az alaptőke 10,85 %-ának eladása után a francia állam elvesztette a részvények többségi tulajdonát. A későbbiekben ez a részesedés tovább csökkent, majd 2008. december 31-én már csak a tőke 26,65 %-a fölött rendelkezett az állam. Ennek ellenére a szavazatok 26,65 %-ának és egyéb, jelentős részvénytulajdonos(ok) hiányának köszönhetően továbbra is a francia állam marad a France Télécom elsődleges részvényese. Ő nevezi ki a vállalat vezérigazgatóját, és a gyakorlatban ő határozza meg a szavazás kimenetelét az egyszerű többséget igénylő kérdések eldöntése során (11).
(22)
A France Télécom jogállásában az 1996-os törvény értelmében bekövetkezett változás a vállalat személyi állományára vonatkozó különböző rendelkezéseket is tartalmazott. E jogszabály szerint a France Télécom valamennyi állami alkalmazottja a France Télécom állami vállalathoz tartozik, illetve annak alkalmazásában áll. Mindazon dolgozók, akik állami alkalmazotti jogviszonnyal rendelkeztek megőrizték e jogviszonyukat az ezzel járó garanciákkal együtt. A France Télécom állami alkalmazottaira vonatkozó alkalmazási feltételek megegyeznek az állami köztisztviselőkre általában vonatkozó feltételekkel: munkahelyük biztosítva van; felmentésükre kizárólag törvényben meghatározott esetekben és csak alapos ok felmerülése esetén kerülhet sor. Az 1996-os törvény lehetővé tette a France Télécom számára, hogy 2002. január 1-ig új állami alkalmazottakat vegyen föl, valamint, hogy a kollektív szerződés hatálya alatt szerződéses munkavállalókat alkalmazzon.
(23)
1996. december 31-én a France Télécomnál 165.200 személy állt alkalmazásban, akiknek 94,1 %-a volt állami alkalmazott. A gyakorlatban a France Télécom már 1997-től kezdve nem vett fel több állami alkalmazottat, jóllehet erre az 1996-os törvény szerint 2002. január 1-ig lehetősége lett volna. Következésképpen, az állami alkalmazottak száma tíz év alatt 47 %-kal csökkent; az 1997-es 133 434 főről 2007-re visszaesett 69 892 főre. Ez a csökkenés sokkal jelentősebb, mint a vállalati szinten mért 25 %-os szűkülés, melynek következtében 2007. december 31-ére a teljes állomány 124 166 főre csökkent.
(24)
Az 1996-os törvény 6. cikke módosította az 1990-es törvény 30. cikkét is, hozzáadva két albekezdést - a c) és a d) pontokat - az eredeti szöveghez. A törvény kötelezi a France Télécomot, hogy az Államkincstár számára fizesse meg a vállalat állami alkalmazottai részére államilag megállapított és folyósított nyugdíjak ellentételezéseként:
„c)
(…), egy kötelezettség alól mentesítő munkáltatói hozzájárulást, mely 1997. január 1-jétől fizetendő, a járandóság jogcímén kifizetett, nyugdíj miatt levonásra kerülő összeg arányában. A kötelezettség alól mentesítő hozzájárulás mértéke oly módon számítandó, hogy kiegyenlítse a France Télécom és a távközlési ágazat más, az általános társadalombiztosítási szabályozás hatálya alá tartozó vállalatok által kötelezően fizetendő társadalombiztosítási és adóügyi járulékok közötti különbséget a munkavállalók és az állami alkalmazottak esetében egyaránt fennálló kockázatok tekintetében. Ez a mértéket a fent említett járulékok változása esetén felül kell vizsgálni. Az állam számára fizetendő munkáltatói hozzájárulás mértékét és fizetésének módját az Államtanács rendelete határozza meg;
d)
(…), egy átalányként fizetendő rendkívüli hozzájárulást, melynek összegét és fizetésének módját a költségvetési törvény határozza meg 1996. december 31-e előtt”.
(25)
Az 1996-os törvény kizárta a France Télécomot az 1990-es törvény által szabályozott általános és különös öregségi kompenzációs rendszer alkalmazásának hatálya alól. Ez a kompenzáció, illetve túlkompenzáció fizetésének kötelezettségét eredményezte France Télécom számára a szintén általa fizetendő, 1. táblázatban jelölt munkáltatói hozzájáruláson felül. 1991 és 1996 között az e jogcímen kifizetett összeg 18 %-át tette ki az állami alkalmazottak számára fizetett teljes nyugellátásnak.
(26)
Az 1996-os törvény által bevezetett, kötelezettség alól mentesítő munkáltatói hozzájárulás az 1990-es törvény 30. cikke b) pontjában előirányzott kiegészítő hozzájárulást hivatott helyettesíteni. Ez a hozzájárulás egy azonos versenyfeltételekre szabott méltányos mérték alapján számítandó, mely az egyenlő nettó béreket terhelő kötelező társadalombiztosítási és adóterhek kiegyenlítésén alapszik. A kiegyenlítés módja a következőképp történik: kiszámítják egy versenytárs nyugdíjakat is figyelembe vevő, teljes társadalombiztosítási járulékfizetésből adódó azon költségét, amit azon, az általános jog alá tartozó munkavállalói után fizetne, akik hasonló struktúrában foglalkoztatva azonos nettó fizetésért dolgoznak.
(27)
Ez a számítási módszer kizárja azon járulékokat, melyeket a versenytársak fizetnek az alkalmazottak és az állami alkalmazottak nem közös kockázatainak biztosítására, különös tekintettel a munkanélküli járulékra, és az alkalmazottak hiteleire szanálási és bírósági felszámolási eljárás esetén (a továbbiakban: A munkavállalói követelések garanciarendszerét kezelő társulás, AGS). Ez a France Télécom és versenytársai között fennálló különbség nem maradt észrevétlen a jogalkotó számára, aki az 1996-os törvény zárószavazása során megállapította, hogy: „a 6. cikk rendelkezései lehetővé teszik a France Télécom számára, hogy könnyített UNEDIC járulékfizetési kötelezettségben részesüljön, ellentétben a potenciális versenytársaival, akikre teljes járulékfizetési kötelezettség vonatkozik” (12).
(28)
A France Télécom évente újraszámolt munkáltatói hozzájárulása az aktív állami alkalmazottak bruttó indexált fizetésének százalékában van meghatározva. Ennek a munkáltatói hozzájárulásnak a mértéke 1997 és 2010 között átlagosan \[…] (13) % volt, és a Francia Köztársaság észrevételei alapján az alábbi, 2. táblázatban foglaltak szerint alakult:
2. Táblázat
A France Télécom által fizetett, kötelezettség alól mentesítő munkáltatói hozzájárulás 1997 és 2010 között
Pénzügyi év
Hozzájárulási ráta
Millió EUR
1997
36,20 %
1 088,9
1998
35,40 %
1 069,6
1999
36,70 %
1 108,5
2000
36,40 %
1 085,0
2001
37,00 %
1 088,6
2002
37,70 %
1 100,1
2003
37,60 %
1 085,0
2004
[…] %
1 048,6
2005
[…] %
984,6
2006
[…] %
957,6
2007
[…] %
917,6
2008
[…] %
859,2
2009
[…] %
805,4
2010
[…] %
744,5
(29)
Az állami alkalmazottak felvételének 1997-es leállításával a France Télécom állományában lévő aktív állami alkalmazottak száma elérte a maximumot. Habár 1991 és 2010 között az állami alkalmazottak jelentős része nyugdíjba vonult, a táblázat szerint a France Télécom által 2010-ben folyósított 744 millió EUR munkáltatói hozzájárulás 407 millió euróval volt kevesebb azoknál a nyugdíjköltségeknél, melyeket a vállalat az 1996-os reform hatálybalépése előtt fizetett a francia államnak, és a France Télécom által 20 évvel ezelőtti, vagyis 1991-ben fizetett munkáltatói hozzájárulással volt egyenértékű (1 151 millió EUR és 743 millió EUR, lásd az 1. táblázatot).
(30)
Az 1996-os törvény által bevezetett reform eredményeként tehát csökken a France Télécom által fizetendő hozzájárulás abszolút értéke, és már nincs közvetlen összefüggésben a nyugdíjba vonult állami alkalmazottak számával. Az 1996-os törvény által bevezetett állami költségnövekedésre épp akkor került sor, amikor a Szenátus előrejelzései a nyugdíjköltségek nagy mértékű növekedését állapították meg 2005-től, és 2007-ben 13 milliárd FRF (1,98 milliárd EUR), 2017-ben 21,5 milliárd FRF (azaz 3,3 milliárd EUR), 2027-re pedig már 34 milliárd FRF, vagyis 6,1 milliárd EUR összegű nyugdíjterhet jósoltak (14).
(31)
Így tehát a Nemzetgyűlésben, illetve a Szenátusban a törvényjavaslat vitája során már egy 250 milliárd FRF összegű jóváírási tétel (költségátruházás) merült fel, mely nyugdíjköltségből következően az állami költségvetést terhelné. Ezt pedig a 100 milliárd FRF éves járulék és a 40 milliárd FRF rendkívüli hozzájárulás nem képes fedezni, még akkor sem, ha hozzáadjuk a vállalati részvények egy részének eladásából származó bevételt. Javaslatra került egy hozzávetőlegesen maximum 40 milliárd FRF összegű rendkívüli hozzájárulás is, amely csökkentené az államot terhelő az új és jelentős költségeket. Ezt az összeget végül a bankárok tanácsadó testületével együtt határozták meg, hogy összeegyeztethető legyen a saját tőkéhez viszonyított 150 %-os eladósodottsági aránnyal, és hogy megfeleljen az állami többletköltséget jelentő, nyugdíjakra képzett vállalati céltartalék összegének tíz, de csakis tíz éven keresztül a kifizetett nyugdíjak és az innentől kezdve behajtandó, kötelezettség alól mentesítő járulék közötti különbség eredményeként (15).
(32)
Az állami kompenzáció céljára tehát nem csak a jogalkotó által megszavazott törvény 30. cikkének szövegében, illetve az 1996-os törvényjavaslat vitája során hívták fel a figyelmet, hanem a France Télécom 1997-es Éves jelentésében is, mely fontosnak tartja „a francia állam javára történő, 37, 5 milliárd FRF összegű rendkívüli hozzájárulás kifizetését a volt állami alkalmazottak jövőbeli nyugdíjának fedezésére” (16). A France Télécom által képzett céltartalék tehát lehetővé tette, hogy a vállalat csökkentse a pénzügyi teher mértékét, hiszen így egyetlen év alatt kifizette a reform államra rótt tíz éves többletköltségét.
(33)
Így, a France Télécom által, az 1990-es törvényből következő költségnövekedés kiegyenlítése érdekében képzett, 1996-ra összesen 23,4 milliárd FRF (3,6 milliárd EUR) összeget kitevő céltartalékot figyelembe vették a rendkívüli munkáltatói hozzájárulás (vagy „értékkülönbözet”) összegének rögzítésekor. E hozzájárulásnak a céltartalékon kívüli része tíz éven keresztül fedezte ezt a többletköltséget. Ez utóbbinak az összegét - ahogyan az a korabeli vitákból egyértelműen kitűnik - a vállalat által céltartalékként elkülönített összegnek a figyelembevételével rögzítették.
(34)
Az 1996-os törvény értelmében létrehozott munkáltatói éves hozzájárulás kötelezettség alól mentesítő jellegéből adódik, hogy a France Télécom kötelezettsége kizárólag ennek a hozzájárulásnak a kifizetésére korlátozódik. Nincs további kötelezettsége sem az állami alkalmazottakra érvényes nyugdíjrendszer, sem egyéb, köztisztviselőkre érvényes járulékrendszer esetleges hiányainak fedezésére. A 1996-os törvény tehát tárgytalanná tette a könyvelési céltartalékot. A céltartalékot 1996. december 31-én a France Télécom eredménykimutatásában nyereségként írták vissza 17,5 milliárd FRF (2,7 milliárd EUR) nettó értéken (17).
(35)
Továbbá, az 1996-os törvény által a France Télécom állami alkalmazottai számára államilag megállapított és folyósított nyugdíjak ellentételezéseként kirótt, rendkívüli átalány-hozzájárulást 37,5 milliárd FRF, azaz 5,71 milliárd EUR összegben rögzítette az 1997-es költségvetési törvény. Ezt a vállalat rövid és hosszú lejáratú hitelállományának növelésével finanszírozták (18) és több részletben fizették ki 1997 januárja és októbere között. A rendkívüli hozzájárulásból származó bevétel tette lehetővé a francia államháztartási hiány csökkentését 41,8 milliárd EUR-ra 1997-ben. Enélkül a bevétel nélkül a hiány abban az évben a GDP 3,7 %-a lett volna.
(36)
A hozzájárulásból származó bevételt az 1997-es költségvetési törvény által bevezetett France Télécom Rendkívüli Hozzájárulási Gazdálkodási Közintézménynek juttatták. Ez a rendkívüli hozzájárulás - az általa termelt esetleges pénzügyi bevételek mellett - az intézmény egyetlen bevételi forrása. Kiadásai az állami költségvetés felé évente teljesített egyszeri befizetések, melyek 2006 óta így bevételt jelentenek a civil és katonai nyugdíjak speciális felhasználású állami számláján. Ez a befizetés az 1997-es évre 1 milliárd FRF-ban (152,4 millió EUR) lett meghatározva, melyet azután minden évben 10 %-kal növelnek, feltéve, hogy a költségvetési törvény nem tartalmaz ezzel ellentétes speciális rendelkezést. A közintézmény megszűnik, mihelyt bevételeit az állam javára teljes mértékben befizette (19).
(37)
Az éves befizetési kötelezettséget meghatározó, 1997-es évre szóló költségvetési törvény rendelkezései alapján, nem számolva az intézmény egyéb bevételeit, a közintézmény élettartamát 1999-ben 17 évre becsülték (20). Mindazonáltal, mivel az éves befizetések jelentősebb összegeket jelentettek, mint ahogyan arról az 1997-es költségvetési törvény rendelkezett, ez az időszak megrövidült. Ahogyan azt a 3. táblázat is mutatja, az intézmény éves befizetéseinek összege 2010-re már elérte az 5,47 milliárd eurót. Az intézménynek az elérhető erőforrások teljes befizetésével bekövetkező megszűnését 2011. december 31-re prognosztizálták (21). Következésképpen a 2011-es évre szóló költségvetési törvény ez év tekintetében 243 millió EUR összegű befizetést irányoz elő a speciális nyugdíj felhasználású számlára, aminek így rendeznie kellene az intézmény bevételeit (22).
(38)
Mindenesetre, az 1997-ben a France Télécom Rendkívüli Hozzájárulási Gazdálkodási Közintézmény számlájára juttatott rendkívüli hozzájárulás 37,5 milliárd FRF-os összege megfelel az 1996-os törvényjavaslat vitája során felmerült 40 milliárd FRF alatti hozzájárulási összegnek. Jóllehet az 1997-ben az állami költségvetés javára tejesített befizetés évente biztosította a polgári és katonai nyugellátások kifizetését, e hozzájárulás összegét azért határozták meg, hogy kompenzálja azt a többletköltséget, ami az államnál jelentkezett az 1996-os törvény alkalmazása nyomán.
(39)
A polgári és katonai nyugdíjakra vonatkozó nyugdíjtörvény L 61. cikke által a France Télécom közjogi társaság 1991-es megalakulásától kezdve meghatározott, az állami alkalmazottak nyugdíjával kapcsolatos kötelezettségek finanszírozásának bérezésre vonatkozó részét nem módosította az 1996-os törvény. Az 1990-es, és az 1996-os törvény nem módosította a France Télécom magánjogi szerződés alapján foglalkoztatott munkavállalóinak nyugdíjrendszerét, amely társadalom- és nyugdíjbiztosítási szempontból általános jog alá tartozik, és amelyet az állományban lévő vezetők esetén az AGIRC rendszer, nem vezetőknél pedig az ARRCO rendszer egészít ki. E rendszer alapján a France Télécom-ot, illetve magánjogi szerződés alapján foglalkoztatott munkavállalóit ugyanazok a kötelezettségek terhelik, mint a versenytárs vállalatoknál dolgozókat, különös tekintettel a munkáltató általi, kötelezettség alól mentesítő hozzájárulás fizetésére.
(40)
Az 1996-os törvény által bevezetett reform alkalmával a francia állam tanácsadó szerveként működő aktuáriusi iroda úgy becsülte meg, hogy a France Télécom aktív korú, illetve nyugállományban lévő állami alkalmazottai után a nyugdíjak állam általi megállapításának és folyósításának költsége eléri a 242 milliárd FRF (36,9 milliárd EUR) összeget (23) az 1997. január 1-én aktualizált várható értéken (24). Ez a szám a 250 milliárd FRF-ra kerekített összeghez közelít, mely a Szenátusban is említésre került. A biztosítási statisztika ugyanezen feltételezésein alapuló becslés A France Télécom által ellentételezésként fizetett, kötelezettség alól mentesítő munkáltatói hozzájárulást - a biztosítási statisztika ugyanezen feltételezéseinek alapján - 15,2 milliárd euróra becsülték. Ehhez azonban hozzá kell adni az értékkülönbözetet vagy a rendkívüli hozzájárulás 5,7 milliárd eurós összegét, melyet egészében 1997 októberében fizettek ki. A reform hatálybalépése idején a francia hatóságok \[…] milliárd euróra becsülték a jövőbeni bérezéssel kapcsolatos hozzájárulások értékét. A France Télécom által a francia állam részére átutalt nettó költség értéke az 1996-ban becsült érték, tehát \[…] milliárd EUR volt.
(41)
Az 1997 és 2006 közötti tíz éves időszakban, - ahogyan az 1996-os törvényjavaslat vitája során említésre került - a teljesítendő szolgáltatások együttes összege […] milliárd EUR volt. A becslést a francia állam tanácsadó testületeként működő aktuáriusi iroda készítette. Ebben az időszakban, a ténylegesen teljesített szolgáltatások összértéke majdnem megegyezett a becsült összeggel: \[…] milliárd EUR volt, amely kevesebb, mint 0,83 %-kal tért el az előirányzott értéktől (25). Ez utólagosan megerősíti a törvényről szóló vitához felhasznált előzetes számítások pontosságát.
(42)
E a számok figyelembevételével megállapítható, hogy a Nemzetgyűlés és a Szenátus előtt, az értékkülönbözet vagy a France Télécom által fizetendő rendkívüli hozzájárulás összegének meghatározása céljából megvitatott összegek, valamint indoklásai megfelelnek az utólagos, a törvényjavaslat vitája során említett tízéves időszak alatti ellenőrzések során megállapított összegeknek. A bejelentett rendkívüli hozzájárulás maximális, 6 milliárd EUR-s (40 milliárd FRF) összege megfelel a vállalat által 1996-ig képzett céltartalékoknak. Ez utóbbit azért hozták létre, hogy a vállalat teljesíteni tudja a várható, 3,6 milliárd EUR (23,4 milliárd FRF) értékű nyugdíjak, valamint egyrészt az 1997 és 2006 közötti időszak munkáltatói és munkavállalói járulék összege közötti, államot terhelő 2,4 milliárd EUR-s különbözetnek, másrészt pedig azoknak a teljesítendő szolgáltatásoknak a kifizetését, melyek - az 1996-os becslés szerint - ugyanarra a tíz éves időszakra vonatkoznak.
(43)
Másrészről a Francia Köztársaság által rendelkezésre bocsátott információk, és a 3. táblázatban szereplő adatok azt mutatják, hogy az 1997 és 2010 közötti időszak alatt a France Télécom állami alkalmazottai nyugdíjának állam által fizetendő összesített költsége az 1996-os reform következtében, elérte a \[…] milliárd eurót. Az állam által fizetendő költség számítása: a France Télécomnak és aktív korú állami alkalmazottainak éves járulékai, valamint a France Télécom Rendkívüli Hozzájárulási Gazdálkodási Közintézmény éves utalásainak a nyugdíjas korú alkalmazottak számára évről évre teljesített szolgáltatások értékével csökkentett összege. 1997 és 2010 között a költség a következőképpen alakult:
3. Táblázat
A francia államnak az 1996-os reform következtében fellépő költségei (1997-2010)
Millió EUR
Járulékok
(munkáltatói, munkavállalói)
A France Télécom Rendkívüli Hozzájárulási Gazdálkodási Közintézmény éves befizetései
Kifizetett szolgáltatások
Költség az állam számára
1997
(…)
152,4
(…)
(…)
1998
(…)
167,7
(…)
(…)
1999
(…)
184,5
(…)
(…)
2000
(…)
202,9
(…)
(…)
2001
(…)
223,2
(…)
(…)
2002
(…)
245,5
(…)
(…)
2003
(…)
270,0
(…)
(…)
2004
(…)
297,1
(…)
(…)
2005
(…)
326,9
(…)
(…)
2006
(…)
1 359,5
(…)
(…)
2007
(…)
395,4
(…)
(…)
2008
(…)
435,0
(…)
(…)
2009
(…)
578,0
(…)
(…)
2010
(…)
635,8
(…)
(…)
Összesen
(…)
5 473,9
(…)
(…)
(44)
A France Télécom Rendkívüli Hozzájárulási Gazdálkodási Közintézmény által az 1997-es év során fizetendő éves kifizetések tételei - az ezeket meghatározó 1997-es költségvetési törvény rendelkezései értemében - nem feleltek meg sem a France Télécom nyugdíjas alkalmazottai számára becsült vagy ténylegesen teljesített szolgáltatások összegének, sem pedig az állam által fizetendő költségek összegének. Így, ezen kifizetések nem a fent említett összegek függvényében lettek meghatározva. A ténylegesen kifizetett összegek vizsgálata megerősíti ezt a különbséget. Amint az a 3. táblázatban is látható, a France Télécom nyugdíjas állami alkalmazottai számára teljesített szolgáltatások összege - az 1997-ben fizetett rendkívüli hozzájárulás ellenére - 2004-től kezdve (a 2006. év kivételével) túllépte az éves szinten rendelkezésre álló pénzforrásokat.
(45)
Így, a France Télécom éves járulékfizetése, valamint a rendkívüli hozzájárulásokat kezelő intézmény éves kifizetései nem lettek világosan és ex ante a kijelölt célokra fordítva. Azaz nem fordították őket a France Télécom nyugdíjas alkalmazottait illető, speciális felhasználású nyugdíjszámlák kiegészítésére. Amennyiben az 1997-es költségvetési törvény szerinti, éves szinten 10 %-kal növelt összegnek a visszafizetési rendszere helyett 1997 óta a rendkívüli hozzájárulásnak a szóban forgó szolgáltatások kifizetésére való kizárólagos felhasználását alkalmazták volna, akkor - számításba véve a 3. táblázatban szereplő, az éves járulékok által nem fedezett összeget - a közintézmény a tervezett 2011. év vége helyett, a 2008. év végén megszűnt volna. Mindenesetre a rendkívüli hozzájárulás összege mindkét esetben nagy valószínűséggel felhasználásra került volna 2011. december 31-ig.
2.2. A távközlési piacok fokozatos, majd teljes megnyitása
(46)
A France Télécom állami alkalmazottai nyugdíjának finanszírozási reformjára azzal egyidejűleg került sor, hogy az általa működtetett szolgáltatások piacát teljesen megnyitották. 1988-tól kezdve a távközlési szektor fokozatos megnyitására került sor a távközlési végberendezések piacának versenyéről szóló 88/301/EGK bizottsági irányelv (1988. május 16.), (26) valamint a távközlési szolgáltatások piacain belüli versenyről szóló, 90/388/EGK bizottsági irányelv (1990. június 28.) által (27). A 90/388/EGK irányelv a liberalizációs intézkedések 1990. december 31-e előtti foganatosítását irányozta elő az adatközlés, valamint telefonos hang- és adatszolgáltatások területén a vállalati hálózatok és a felhasználók zárt csoportjai számára. A 96/19/EK bizottsági irányelv (1996. március 13.) a távközlési piac versenyének megteremtése érdekében módosította a 90/388/EGK irányelvet (28), célul kitűzve a távközlési ágazat 1998. január 1-jével megvalósuló teljes liberalizációját.
(47)
A távközlés szabályozásáról szóló 1996. július 26-i 96-659.sz. törvény ugyanis meghatározta azokat a feltételeket, melyek lehetővé teszik a szektor teljes liberalizációjának a megvalósítását. Mindezt úgy, hogy véget vetett a France Télécom monopolhelyzetének a vezetékes telefon és az adatátvitel területén, valamint közbenjárt a versenytársak felé közvetített díjszabás és a hálózatba történő csatlakozás kialakításában. Még olyan piacokon is - mint például a mobilszolgáltatás -, melyekre nem vonatkozott a kizárólagosság, és amelyeken így 1987 óta szabad verseny működött, a France Télécom biztos vezető piaci pozícióval rendelkezett, mely 1997-ben 53,3 %-os, 2002-ben pedig 49,8 %-os részesedést jelentett (29). A 96-659. sz. törvény a France Télécom-ot általános gazdasági érdeket képező feladatokkal ruházta fel, és kilátásba helyezett számára egy, a kötelezettségek finanszírozását célzó, a versenytársak befizetései által fenntartott alap létrehozását.
(48)
A France Télécom a (46) és (47) preambulumbekezdésekben idézett rendelkezésekből adódóan - 1998 után - olyan versenytársakkal találta magát szembe a franciaországi piacain, amelyek részben nemzetközi csoportok tulajdonában voltak. E piacok közül néhánynak - mint a mobilszolgáltatás, vagy a nemzetközi kommunikáció - országhatárokon átnyúló vetülete is volt. A liberalizált piacokon ez a tendencia a 1998-tól kezdve felerősödött. A France Télécom több külföldi szolgáltatóval is szövetséget kötött. Így 1996-ban a Deutsche Telekommal és a Sprinttel (Global One) szerződött, 1997-től pedig további partneri kapcsolatokra és részesedésekre tett szert Olaszországban (Wind), Hollandiában (Casema), majd mobilszolgáltatási engedélyeket szerzett Dániában és Portugáliában (30).
(49)
A France Télécom nyugdíjfinanszírozási reformja tehát ugyanarra az időszakra esett, mint a piac Európai Unió szintjén megvalósuló liberalizációja. Vagyis a reform egy, a verseny számára teljesen nyitott piacon éreztette hatását, ahol egyébként a France Télécom szövetségeseket, és jelentős részesedéseket szerzett más EU-tagállamban. Úgy tűnik, az a kívánalom állt az 1996-os törvénynek, illetve a vállalat (részvényei) magántőke számára való megnyitásának hátterében, hogy a France Télécom a francián kívüli, európai piacokon is terjeszkedni tudjon. Mindez kitűnik a tervezés idején elhangzott kijelentésekből, miszerint „fontosnak tartják a francia kormány azon törekvését, hogy fenntartsa nemzeti bajnokát, a France Télécom-ot” (31).
(50)
Európában és a világ vezető multinacionális távközlési szolgáltatói között a France Télécom-ot jelenleg az első számú nagysebességű internetszolgáltatónak, és a harmadik számú mobilszolgáltatónak tartják. A France Télécom Franciaországon kívül is jelentős tevékenységet folytat leányvállalatain keresztül, melyek vezető pozícióban vannak Spanyolországban, az Egyesült Királyságban, Lengyelországban, Szlovákiában, Belgiumban és Ausztriában (32).
3. AZ ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁHOZ VEZETŐ OKOK
(51)
A Bizottság az eljárást megindító határozatában kifejtette előzetes álláspontját az 1996-os törvény által bevezetett intézkedések kapcsán, összehasonlítva ezeket a France Télécom által fizetendő, 1990-es törvény által megállapított kötelező társadalombiztosítási és adóterheket tartalmazó referencia keretrendszerrel. A Bizottság úgy ítélte meg, hogy ezek az intézkedések - az állam pénzforrásai segítségével - a France Télécom számára olyan célzott előnyt biztosítottak, amely alkalmas a verseny torzítására és a tagállamok közötti kereskedelem befolyásolására, és amely így az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak minősülhet.
(52)
A Bizottság ezenkívül megjegyezte, hogy bár ezek az intézkedések állami támogatásnak minősíthetők, végrehajtásukat megelőzően nem tettek eleget a Bizottság felé történő bejelentési kötelezettségnek, pedig a joggyakorlat szerint ezeknek új támogatásnak kellett volna minősülniük. A Francia Köztársaság tehát nem tett eleget a szerződés szerinti bejelentési kötelezettségének, ennélfogva ez az intézkedése jogellenesnek minősül.
(53)
A Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja alapján jogosult a támogatás belső piaccal való összeegyeztethetőségének kivizsgálására. A Bizottság ugyanezen rendelkezés alapján arra a következtetésre jutott, hogy a La Poste számára engedélyezett támogatás az általa foglalkoztatott alkalmazottak nyugdíjának finanszírozási módjára vonatkozó reform során összeegyeztethető volt a belső piaccal (33), valamint, hogy - tekintettel a két ügy közötti hasonlóságra - helyénvalónak tűnt, hogy jelen esetben is hasonló elemzés szülessen.
(54)
A Bizottság a támogatás belső piaccal való összeegyeztethetőségének előzetes vizsgálata során, a La Poste által foglalkoztatott állami alkalmazottak nyugdíjfinanszírozási módjára vonatkozó reformmal való hasonlóság ellenére, a Francia Köztársaságot az alábbi kétségeiről tájékoztatta:
a)
először, a Bizottság annak hangsúlyozása után, hogy nem áll rendelkezésére részletes információ arról, hogy a France Télécom által fizetett járulékok mértéke megegyezik-e a Franciaországban a távközlési szektorban általános jog alatt működő magánvállalatok által fizetett járulékokkal, megjegyezte, hogy a France Télécom által 1997 óta alkalmazott, a kötelezettség alól mentesítő hozzájárulás mértéke nem teszi lehetővé a versenytársakkal való egyenlő versenyhelyzet („level playing field” - azaz kiegyenlítő hatású mechanizmus) kialakítását. Mindez abból adódik, hogy a France Télécom viszonylatában alkalmazott mérték csak azokat a járulékokat foglalja magában, melyek megfelelnek az általános jog alá tartozó munkavállalók és az állami alkalmazottak esetében egyaránt fennálló közös kockázatoknak, és ilyen jogcímen kizárja a nem közös kockázatok kapcsán fennálló járulékokat. Ilyennek tekinthető például a vállalat szanálási és felszámolási eljárása esetén a munkanélküliségnek vagy a bérek ki nem fizetésének a kockázata;
b)
másodszor, a Bizottságnak nem állt rendelkezésére elegendő információ arról, hogy milyen hatással volt a versenyre a nyugdíjköltségek mérséklése. Erre azért lett volna szükség, hogy meg lehessen állapítani, az esetleges pozitív hatások fölülmúlják-e a negatív hatásokat. Márpedig a Bizottságnak ehhez számításba kellett vennie azt a tényt, hogy a France Télécom még nem fizette vissza teljes mértékben a jogellenesen igénybe vett és a versennyel össze nem egyeztethető támogatásokat a Bizottság 2004. augusztus 2-i, a Franciaország részéről a France Télécom részére biztosított állami támogatásról szóló határozatának (a továbbiakban: a France Télécom iparűzési adójának alkalmazásáról szóló határozat) végrehajtásaként (34), amely határozatot Franciaország nem hajtott végre a megadott határidőn belül, ahogyan azt az Európai Bíróság is megállapította (35).
4. AZ ÉRDEKELTEK ÉSZREVÉTELEI
(55)
Az érdekeltek által tett észrevételeket a 4.1. és a 4.3. részek között foglaltuk össze.
4.1. France Télécom
(56)
A France Télécom, a Francia Köztársaság által korábban előterjesztettekhez képest kiegészítő észrevételeiben azon a véleményen volt, hogy tartós létszámfelesleg problémájával kell szembenéznie, mely a korábbi közjogi helyzetével hozható összefüggésbe, és hogy nem rendelkezik - az érintett lakosság körében - ugyanazokkal a folyamatos foglalkoztatásbeli lehetőségekkel, mint versenytársai. Így a France Télécomnak egy elég jelentős, 180 millió EUR összegű képzési programot kellett jóváhagynia, mely a bértömeg 4,5 %-ának felel meg, szemben a francia vállalatok 2,9 %-os átlagával. A France Télécom hivatkozott egy, infláció és visszatérítés nélkül hozzátevőlegesen több mint \[…] %-kal az átlag feletti bérteherre is. Ezen túl, mivel a France Télécom nem tudott munkanélküliséget csökkentő intézkedéseket foganatosítani, ezért 1996 és 2006 között több mint 8 milliárd EUR értékben finanszírozta az állami alkalmazottak távozáskor esedékes járulékos költségeit, így például a szakmai életpálya végén járó szabadságot.
(57)
Másodsorban, a France Télécom úgy vélte, hogy az 1990 és 1996 között fizetett nyugdíjköltségek nem szokásos mértéket öltöttek, így, a Combus ítélet értelmében strukturálisan hátrányos helyzetbe került a magánszektorbeli versenytársaihoz képest (36). A Combus ítélet egy versenytársakra is vonatkozó általános jogrendszer és referencia keretrendszer, mely alapján eldönthető, hogy a fent említett költségek szokásos terhet jelentenek-e vagy sem. A Combus ítéletben megfogalmazott alapelveket a Törvényszék azóta a Hotel Cipriani ítéletben is megerősítette (37). A France Télécom kétségbe vonta, hogy egyetlen szolgáltató - jelen esetben saját maga - helyzete az 1996-os törvény által bevezetett reform előtt és után megfelelő összehasonlítási alapot jelenthet a joggyakorlat értelmében vett gazdasági előny fennállásának megítéléséhez. Mindenesetre amennyiben a referencia keretrendszer a France Télécom 1996-os törvény előtti és utáni helyzetére egyaránt visszavezethető lenne, az intézkedés nem minősülne célzottnak, mivel azonos módon lett volna alkalmazandó a fent említett kereten belül.
(58)
Ez azt eredményezné, hogy a szóban forgó intézkedések, mivel nem mentesítik a France Télécomot a nem szokásos strukturális hátrány elszenvedése alól, nem minősülnének a szerződés értelmében vett állami támogatásnak, vagy nem minősülnének állami támogatásból eredő célzott előnynek.
(59)
Kiegészítő megjegyzést téve, a France Télécom úgy véli, hogy a számára megállapítottnak vélt állami támogatás összeegyeztethető lenne a belső piaccal a Bizottság által a La Poste nyugdíjrendszeréről szóló határozatában (a továbbiakban: La Poste határozat) megállapított kritériumok szerint (38). Az, hogy a France Télécom, jellegzetes struktúrája következtében csak közös kockázatok alapján kiszámított járulékot fizet, nem jelenti azt, hogy 1996 óta kedvezőbb helyzetbe hozták volna a versenytársaihoz képest. Azon a hátrányon kívül, amely az állami alkalmazottak alkalmazásához fűződik, a France Télécom jelentős összeget volt köteles fizetni az 1996-os reform következtében. Meg kell tehát vizsgálni ennek a reformnak a belső piaccal való összeegyeztethetőségét, tekintve, hogy a reformmal kapcsolatos, 5,7 milliárd EUR ellenszolgáltatás messze túllépi azt az összeget, amit a France Télécomnak fizetnie kellett volna, ha az általa fizetett hozzájárulás a nem közös kockázatokra is vonatkozott volna.
(60)
A France Télécom úgy ítéli meg, hogy a La Poste határozatban (39) a Bizottság elismerte, hogy az értesítést követően, de a Bizottság határozatának megszületése előtt hatályba lépett reformmal bevezetetett 2 milliárd EUR értékű egyedi, rendkívüli hozzájárulás azt a célt szolgálja, hogy kompenzálja a nem közös kockázatokhoz kapcsolódó járulékokat, egészen az imént említett egyedi hozzájárulás kimerítéséig. A France Télécom szerint semmi sem indokolja, hogy a Bizottság ne álljon ki emellett az alapelv mellett, hiszen az 1996-os törvényjavaslat vitája idején tett politikai nyilatkozatok alapján nem gondolhatjuk azt, hogy a France Télécom által átalányként fizetendő hozzájárulás összegét úgy határozta volna meg a jogalkotó, hogy tíz éven keresztül fenntartsa a status quo állapotát.
(61)
Ezen kívül, az 1996-ból rendelkezésre álló számok ellentmondani látszanak annak a feltevésnek, miszerint az 5,7 milliárd EUR összeget úgy becsülték volna meg akkoriban - az 1996-os törvény értelmében tíz éven keresztül pontosan megfelelve az állami többletköltségeknek -, hogy évről évre kompenzálja a vállalat által fizetendő, legenyhébb éves költségeket, figyelembe véve a nyugdíjrendszerek közötti kompenzációs költségeket is, melynek fizetése alól a France Télécom 1996-ban mentesült (40). A rendkívüli hozzájárulás fizetése a francia állam - a reform bevezetése miatt szükségessé váló - teljes kártalanítását célozta. E hozzájárulást tehát feltétlenül szem előtt kell tartani a versenyegyenlőség 1997-től, azaz a reform hatálybalépésétől kezdődő vizsgálata során.
(62)
Végül, a France Télécom úgy véli, hogy - mivel az 1996-os reform nélkül jelentős versenyhátrányba került volna azokon a piacokon, ahol az Unió célja a liberalizáció volt, és amit a francia hatóságok azóta teljesen a France Télécom iparűzési adójának felhasználásáról szóló határozatnak megfelelően szabályoztak (41) - az intézkedés nincs negatív hatással a versenyre.
4.2. A panaszosok
(63)
A panaszosok osztják a Bizottságnak, az állami támogatás vizsgálatát az egyezmény szerint megnyitó határozatában kifejtett megítélését az 1996-os törvénnyel bevezetett, a France Télécom által fizetendő nyugdíjköltségek könnyítésével kapcsolatban. A panaszosok sajnálatukat fejezték ki, hogy az imént említett határozat indoklásában nem szerepelnek mennyiségi mutatók; a támogatás összege 12,3 milliárd EUR lenne, de semmi esetre sem lenne 9,9 milliárd eurónál kevesebb (42). A panaszosok szerint az intézkedés hatásai - normál esetben a vállalat költségvetését terhelő társadalombiztosítási költségcsökkentés -, és nem az intézkedés tárgya - vagyis egy állítólagos hátrány kompenzációja - határozzák meg, hogy mi minősül állami támogatásnak. A France Télécomnak valószínűsíthetően nincsenek nehézségei az állami alkalmazottak foglalkoztatását illetően, mivel a vállalat a versenytársaiénál 13 %-kal kevesebb munkanélküli és társadalombiztosítási járulékot fizet, továbbá stabil személyi állománnyal rendelkezik, melynek bértömege előnyugdíjazással vagy az állami alkalmazotti szférába történő átirányítással rugalmasan csökkenthető.
(64)
A panaszosok szerint az ily módon leírható állami támogatás nem egyeztethető össze a belső piaccal. A France Télécomnak juttatott jelentős versenyelőny annál is inkább sérelmes, minthogy a költségek csökkentése nem volt szükséges a pénzügyi stabilitás fenntartásához. 1996-ban egy legalább nettó 9,9 milliárd EUR aktualizált értékű nyugdíjhátralék-csökkentésben részesült és mivel a vállalatnak nem kellett többé ezt az összeget mérlegében (vagy annak mellékletében) feltüntetnie, a France Télécom később ennél jóval nagyobb mértékben adósodott el: 1997 és 2007 között átlag nettó 44 milliárd EUR pénzügyi adóssággal rendelkezett. Később a támogatás - amely felmentette a France Télécomot a monopolhelyzetéből örökölt nyugdíjköltségek fizetésének kötelezettsége alól - lehetővé tette a vállalat nemzetközi terjeszkedésének finanszírozását, ugyanakkor megerősítette franciaországi pozícióját, ahol monopolhelyzetéből adódóan - melynek költsége csupán az ellentételezés volt - jelentős előnyöket élvezett.
(65)
Ezenkívül, a jogellenes, nem összeegyeztethető és vissza nem térített korábbi támogatások miatt - tekintettel összesített hatásukra - képtelenség lenne a most szóban forgó működési támogatást összeegyeztethetőnek minősíteni. Végül, az 1996-os reform nem biztosít egyenlő versenyhelyzetet, mivel a vállalat mentesült a felszámolási eljárás esetén fedezendő munkanélküliségnek, és a bérek ki nem fizetésének kockázatához kötődő járulékok fedezete alól; mindez pedig kizárja a reformnak a szerződés rendelkezéseivel való összeegyeztethetőségét. Márpedig helyénvaló lenne, hogy a France Télécom nyugdíjhátralékát egy független szakértő számítsa ki, és hogy Franciaország kötelezettséget vállaljon a rendszer pénzügyi semlegességének biztosítására, különösen a munkáltatói hozzájárulásra és - a költségek változása esetén - az 5,7 milliárd EUR értékkülönbözetre vonatkozó kiegyenlítő mechanizmusok biztosítása által.
4.3. A távközlési szolgáltató
(66)
A távközlési szolgáltató egyetért a Bizottság eljárást megindító határozatában ismertetett előzetes vizsgálat során leírtakkal, miszerint az 1996-os törvény által bevezetett módosítások új és jogellenes állami támogatásnak minősülnek, mivel szerintük azzal a céllal hozták a fenti rendelkezéseket, hogy a France Télécom általi, kötelezettség alól mentesítő éves hozzájárulás fizetését helyettesíthessék az állam által ténylegesen teljesített nyugdíjkifizetésekkel, leszámítva ebből az állami alkalmazotti jogviszonnyal rendelkező aktív munkavállalók által fizetett járulékokat. Az említett szolgáltató szerint ugyanez a minősítés alkalmazandó azokra a társadalombiztosítási járulékokra is, melyeket a magánjogi szerződés alapján foglalkoztatott munkavállalók nem közös kockázataira vonatkozóan a France Télécom versenytársai fizetnek, de ő maga legalább 1996 óta nem fizet az állami alkalmazotti, az általános jog alá tartozó állománya tagjai után. Másrészről, ellentétben a La Poste határozatban szereplő esettel (43), a France Télécom munkáltatói hozzájárulásának kiszámítása során nem vették - és még azóta sem veszik - számításba a fent említett járulékokat, pedig az megakadályozhatná, hogy a támogatás a belső piaccal összeegyeztethetőnek minősüljön.
(67)
Az államnak járó, a már kifizetett nyugdíjak visszafizetésének megszűnéséből származó támogatás tekintetében a szolgáltató úgy véli, hogy a Bizottság La Poste határozatában szereplő versenyjogi mérleg vizsgálata a contrario az összeegyeztethetetlenség minősítéséhez kellene, hogy vezessen. Ezt a vizsgálatot az 1996 óta történt tényekre kellene alapozni, nem pedig - ahogyan a La Poste határozatban - a jövőre vonatkozó feltételezésekre.
(68)
Márpedig - a szolgáltató szerint - a France Télécom, a saját piacain a domináns fogalmát kimerítő pozícióval rendelkezik. Ebből adódóan a France Télécom ex ante alá van rendelve a nagy és a nagyon nagy sebességű nagykereskedelmi internetpiac, valamint a vezetékes telefonra vonatkozó híváskapcsolódási, illetve zárási szabályozási kötelezettségeinek. A Bizottság, az EK-Szerződés 82. cikkében foglalt eljárásnak a COMP-38.233 sz. ügy kapcsán való alkalmazásáról szóló, 2003. július 16-án hozott határozatában megállapított, és szankcionált egy, az EUMSZ 102. cikke szerinti jogsértést, melyet a France Télécom vezetője követett el a Wanadoo nevű leányvállalatán keresztül (44). Ahogy a vállalat pénzügyi stabilitása helyreállt, a juttatott támogatások lehetővé tették számára, hogy azokból nemzetközi terjeszkedését, különösen az Orange, a Retevisión és az AMENA megvásárlását finanszírozza.
(69)
Végül, a szolgáltató azt kéri a Bizottságtól, hogy pontosan határozza meg a szóban forgó támogatás összegének nagyságát, valamint - a Deggendorf jogeset alkalmazásával (45) - mindaddig utasítsa el az intézkedések belső piaccal való összeegyeztethetőségének elismerését, amíg a múltbeli jogellenes támogatások nem kerülnek visszafizetésre.
5. A FRANCIA KÖZTÁRSASÁG MEGJEGYZÉSEI
(70)
A Francia Köztársaság úgy véli, hogy a France Télécom állományában lévő, francia állami alkalmazottak nyugdíjának finanszírozási módjára vonatkozó, 1996-os reform kapcsán bevezetett változások nem tartalmaznak állami támogatásnak minősülő elemeket. Az 1996-os reform mindenképpen összeegyeztethetőnek minősíthető a belső piaccal, különösen a Bizottság La Poste ügyben hozott határozata indokolásának jelen esetre való értelmezése által. (46).
5.1. Az állami támogatás fennállásáról
(71)
A Francia Köztársaság úgy véli, hogy az 1990-es törvény a France Télécomot nem szokásos helyzetbe hozta és az általános jog hatályán kívül helyezte azzal a rendelkezéssel, hogy a vállalatok egy kötelezettség alól mentesítő, a bértömeggel arányos, és a fizetett nyugdíjakhoz nem kapcsolódó munkáltatói hozzájárulást kötelesek fizetni. Így a France Télécom által fizetendő összeg rendkívüli nagyságú lett volna, hiszen az érintett lakosságra nézve az alrendszernek biztos pénzügyi hiánnyal kellett szembenéznie, és - tekintettel az állományában lévő aktív korú állami alkalmazottak számának elkerülhetetlen csökkentésére, valamint a nyugdíjasok számának ezzel együtt járó növekedésére - ez a vállalatra elviselhetetlen terhet rótt volna.
(72)
Az 1996-os reform a nyugdíjak finanszírozását az általános joghoz igazította volna, anélkül, hogy a vállalatot versenyjogi szempontból előnyösebb helyzetbe hozta volna, mivel a France Télécom hozzájárulását éves szinten úgy számítják, hogy az összhangba kerüljön a távközlési szektorban működő versenytársai által fizetendő kötelező társadalombiztosítási és adóterhek szintjével. Azonban - mivel a járulék kiszámításakor nem vették figyelembe a magánjogi szerződés alapján foglalkoztatott munkavállalók és az állami alkalmazottak közötti, nem közös kockázatokhoz tartozó járulékokat - az „azonos versenyfeltételekre szabott méltányos mérték” alkalmazása igazolható lett volna az állami alkalmazottak jogállása miatt. Ez utóbbi kizárja ugyanis - többek közt - a munkanélküliség, valamint a felmondás és elbocsátás rendkívüli eseteivel járó kockázatot.
(73)
A Francia Köztársaság szerint a vállalat versenytársainak helyzete alapján kellene kialakítani a franciaországi referencia keretrendszert, hogy segítségével meg tudják határozni, hogy az egyes, France Télécomot terhelő költségek szokásos vagy nem szokásos mértékűek-e. Márpedig jelen esetben - számításba véve a France Télécom számára az 1990-es törvény által meghatározott, járulékot érintő feltételeket, vagyis az általános jog hatályán kívüli, túlzott mértéket, az egyenlőtlenséget és azt, hogy nem tartható a járulék fizetésének határideje sem - a járulék eltörlése, illetve annak az 1996-os reform által előírt, versenytársak helyzetéhez való igazítása egyszerűen helyreállította a szokásos versenyjogi feltételeket. A France Télécomot tehát nem kompenzálták a rendszer alatt elszenvedett hátrány miatt, pedig - mint ahogyan az észrevételekben is aláhúzták - a vállalat még mindig viseli a strukturális hátrányok hatását, terhelik a többletköltségek, és az állományához tartozó állami alkalmazottak jogállásából adódó megkötések, mint például a távozáskor vagy a közigazgatásba való belépéskor esedékes járulékos költségek finanszírozása, valamint a szakmai továbbképzés vagy a felső munkabérköltségek területén tett erőfeszítések. Következésképpen, a reform eredményeként létrejött jelenlegi rendszer nem juttatja semmilyen előnyhöz a France Télécom-ot, így nem foglal magában egyetlen olyan elemet sem, ami a szerződés értelmében állami támogatásnak minősülne.
(74)
Ez a fajta értelmezés levezethető az Európai Unió joggyakorlata által kialakított jogelvekből, melyek szerint csak azon intézkedések minősülnek állami támogatásnak, melyek a vállalat költségvetését normál esetben terhelő költségeket csökkentik. Tekintve, hogy a kérdéses törvény azt teszi elkerülhetővé, hogy a vállalat költségvetését egy normál esetben nem létező költség terhelje, nem minősül állami támogatásnak (47). Ugyanez vonatkozna arra az esetre is, amikor az intézkedéssel egy közjogi versenytársat - a magánjogi versenytársaihoz képest - mentesítenének egy strukturális hátrány alól (48). Ez az értelmezés megfelelne a Bizottság gyakorlatának (49).
(75)
Végül, a Francia Köztársaság általában véve nem tekinti helyénvalónak, hogy a támogatás fennállásának megállapításához és a 1996-os törvénnyel bevezetett reformnak köszönhető előny realizálása időpontjának meghatározásához bevonják a jelen eljárásba azokat a kompenzációs és túlkompenzációs mechanizmusokat, amelyek alapján a France Télécom eleget tett az 1991 és 1996 közötti fizetési kötelezettségének (lásd az 1. táblázatot). Ezen költségeknek a fizetése az általános jogtól eltérő rendszer 1997-ig történő alkalmazásának is a következménye, miszerint a France Télécom által alkalmazott nyugdíjrendszert független rendszernek tekintették.
(76)
Ezzel a kikötéssel a Francia Köztársaság pontosította a France Télécom - a (61) preambulumbekezdésben említett - azon költségeinek becslését, melyeket a vállalat 1997-től kezdve már nem teljesített. A 2008 és 2010 közötti visszaszámolt időszak valós visszaállítására alapozva egy különbözeti faktor alkalmazásával a Francia Köztársaság úgy véli, hogy azon költségeknek az összege, amiket a France Télécom ilyen címen kifizetett volna, a vállalat számításai által kimutatott összeghez képest 165 millió euróval lenne kevesebb.
5.2. Egy esetleges állami támogatás belső piaccal való összeegyeztethetőségéről
(77)
Mindenesetre a Francia Köztársaság úgy véli, hogy ha a France Télécomot érintő, 1996-os reform állami támogatást valósítana meg, ez a belső piaccal összeegyeztethetőnek minősülne a Bizottság La Poste ügyben alkalmazott döntési metódusának megfelelően (50). Az 1996-os reform mentesítette a France Télécomot a versenyképességét befolyásoló strukturális költség fizetése alól, egy olyan piacon, amely épp a liberalizálás fázisában volt. Azóta a vállalat által fizetendő járulékok olyan versenyegyenlőségi küszöbértéken alapulnak, mely figyelembe veszi a közös kockázatokat is.
(78)
Az, hogy a France Télécom által 1997 óta fizetett hozzájárulásba nem számították be a magánjogi alkalmazottak nem közös kockázatait, nem képezheti akadályát a belső piaccal való összeegyeztethetőségnek. Ebben a tekintetben a 4. táblázat - mely a Francia Köztársaság által közölt információk kivonatát tartalmazza - jól mutatja a különbséget a France Télécom által ténylegesen fizetett hozzájárulás összege, illetve a között az összeg között, amelyet a vállalat fizetett volna, ha a nem közös kockázatok beszámítottak volna a hozzájárulás összegébe. Ebből a különbségből le kell vonni a France Télécom saját biztosításának szolgáltatását, és más tételeket, amelyek fizetésére - a többi versenytársával szemben - kötelezve van.
4. Táblázat
A France Télécom 1997 és 2010 közötti munkáltatói hozzájárulása, melyet az azonos versenyfeltételekre szabott méltányos mérték (AVMM) és egy, a nem közös kockázatok beszámítására szolgáló, módosított, azonos versenyfeltételekre szabott méltányos mérték (AVMM*) alapján számítottak
Pénzügyi év
AVMM
Millió EUR
AVMM*
Millió EUR
AVMM-AVMM*
1997
36,2 %
1 088,9
48,1 %
1 446,9
- 358,0
1998
35,4 %
1 069,6
47,1 %
1 423,1
- 353,5
1999
36,7 %
1 108,5
48,4 %
1 460,3
- 351,8
2000
36,4 %
1 085,0
48,0 %
1 429,3
- 344,3
2001
37,0 %
1 088,6
47,9 %
1 407,9
- 319,3
2002
37,7 %
1 100,1
43,5 %
1 267,9
- 167,8
2003
37,6 %
1 085,0
45,0 %
1 298,5
- 213,5
2004
[…] %
1 048,6
[…] %
(…)
(…)
2005
[…] %
984,6
[…] %
(…)
(…)
2006
[…] %
957,6
[…] %
(…)
(…)
2007
[…] %
917,6
[…] %
(…)
(…)
2008
[…] %
859,2
[…] %
(…)
(…)
2009
[…] %
805,4
[…] %
(…)
(…)
2010
[…] %
744,5
[…] %
(…)
(…)
(79)
A Francia Köztársaság becslése szerint, a France Télécom által 1997-től ténylegesen kifizetett és a még 2043-ig kifizetendő járulékok összegének aktualizált értéke 13,5 milliárd EUR lenne. A nem közös kockázatokat számításba vevő, azonos versenyfeltételekre szabott méltányos mérték alkalmazása, amelyből levonjuk azon járulékokat, amelyek a France Télécomot terhelik, a versenytársakat viszont nem, éves szinten ugyanerre az időszakra vonatkozóan még nagyobb összegű - 16,7 milliárd EUR - hozzájárulás fizetéséhez vezetne. Figyelembe véve, hogy az említett kockázatok nem voltak helytállóak, a francia hatóságok úgy számították, hogy a különbözetet (3,2 milliárd EUR) bőven kompenzálná az az 5,7 milliárd EUR összegű rendkívüli átalány-hozzájárulás, amit a France Télécom 1997-ben fizetett.
(80)
A Francia Köztársaság szerint a La Poste határozatban foglaltakhoz hasonlóan itt is megállapítható (51), hogy ez az átalány-hozzájárulás azonosítható az értékkülönbözettel, így alkalmas lehet a módosított mértékhez kapcsolódó - a nem közös kockázatokat is magába foglaló - hozzájárulás kifizetésének kompenzálására. Ebben az esetben úgy tűnik, hogy ennek az értékkülönbözetnek az összege jelenleg meghaladja az 1996-os törvény által rögzített mértéknek és a 4. táblázatban jelölt, módosított mértéknek a különbözetét. Ez az értékkülönbözet soha nem fogja teljesen fedezni a két mérték közötti különbözetet. Ilyen körülmények mellett eloszlathatóak lennének azok az aggályok, melyeket a Bizottság az eljárást megindító határozatában juttatott kifejezésre, miszerint nincs a France Télécom és versenytársai közötti igazi versenyegyenlőség.
(81)
A Francia Köztársaság számára a La Poste által foglalkoztatott állami alkalmazottak nyugdíjának finanszírozási módjára vonatkozó 2006-os reform a lényegi kérdéseket illetően tökéletesen összehasonlítható a France Télécom 1996-ban bevezetett reformjával, amely előbbinek mintájául is szolgált. Számításba véve a két ügy közötti párhuzamot, semmi sem indokolja, hogy a Bizottság eltérjen a La Poste ügyében kialakított precedenstől. A Bizottságnak különösen annak kellene helyt adnia, hogy a France Télécom számára előírt rendkívüli átalány-hozzájárulás számításba vehető a reform versenyegyenlőségének vizsgálata során, oly módon, hogy azt de facto előlegként kezelik a nem közös kockázatokhoz kapcsolódó járulék-fizetési kötelezettség teljesítése során.
(82)
A Nemzetgyűlésben illetve a Szenátusban akkoriban folytatott viták során hivatkozott, a reform által meghatározott tízéves időszakra szóló pénzügyi biztosíték ezzel ellentétben pontos nyilatkozatokból ered. Ilyen érvelést azonban nem találunk sem a törvényjavaslatok (általános) indokolási részében, sem a szóban forgó törvényekben, vagy azok végrehajtási rendelkezéseiben. A Bizottság részéről kizárólag a kontextuson kívül elfogadható nyilatkozatok szerint a jogalkotó szándéka 1996-ban az lehetett, hogy ugyanazon a szinten határozza meg a France Télécom által fizetendő nyugdíjköltségeket, mint ahogyan azok a versenytársai számára is elő vannak írva, nem pedig az, hogy tíz évre megfossza őt a reform hatásától.
(83)
A parlamenti munka egyértelműen azt mutatta, hogy a hozzájárulás összegét átalányként határozták meg, anélkül, hogy bármi köze is lett volna ahhoz az összeghez, amit az államnak valóban magára kellene vállalnia. Ugyanígy, a 96-385. sz. határozatában (1996. december 30.) az Alkotmányügyi Tanács megjegyzi, hogy a 37,5 milliárd FRF összegű átalány-hozzájárulás fizetési kötelezettségének magyarázata abban van, hogy az állam magára vállalta az állami alkalmazottak nyugdíjának fizetését, anélkül, hogy ellentételezést kért volna. Másrészről pedig az állami költségvetésbe történő befizetéseket nem egy különleges kiadásra szánták, és nem járulnak hozzá - az 1959. január 2-i, a költségvetési törvényekről szóló alaprendelet 18. cikkében foglaltaknak megfelelően - a költségvetési egyensúly általános feltételeinek biztosításához.
(84)
A Francia Köztársaság számára a rendkívüli hozzájárulás pontos összege az 1997-es költségvetési törvényben került meghatározásra, mégpedig nem egy, az állam kompenzálását lehetővé tevő tízéves időszakot számításba véve, hanem épp ellenkezőleg, a France Télécom mérlegének szerkezetére gyakorolt hatás függvényében, hogy a hozzájárulás továbbra is a vállalat számára elviselhető teher maradjon. Az összeget nem olyan logika szerint rögzítették, hogy az állam számára kompenzációt jelentsen, hanem éppen a vállalat hozzájárulási képességét számba véve határozták meg.
(85)
A módszer, amely szerint az 1997 óta ténylegesen fizetett nyugdíjszolgáltatásokkal való mindenféle kapcsolat nélkül kezelték a hozzájárulást, igazolja annak átalányjellegét. Így, amint az a Francia Köztársaság által rendelkezésre bocsátott adatokból is látszik, a France Télécom állami alkalmazottai számára, a speciális nyugdíj-felhasználású számlán keresztül 1997 és 2006 között kifizetett nyugdíjak összege elérte a \[…] milliárd eurót. Ezalatt a Közintézmény, melynek az volt a feladta, hogy kezelje a France Télécom rendkívüli hozzájárulását, egy 3,4 milliárd eurós összeget utalt ugyanerre a számlára. Ugyanezen időszak alatt a kifizetett hozzájárulások által nem fedezett összeg elérte az 1,2 milliárd eurót. Másfelől, 1997-ben ennek az alapnak 17-től 25 évig terjedő élettartamot becsültek, anélkül, hogy ez bármilyen kapcsolatban lenne azzal a tíz éves időszakkal, amire a Bizottság alapozza - a számára elfogadhatónak tűnő - érvelését.
(86)
A Francia Köztársaság úgy ítéli meg, hogy a France Télécom a reform nélkül kiszorult volna a piacról, mivel hozzájárulásának mértéke 2010-ben elérte a bruttó indexált fizetés 77 %-át, és számláin egy olyan fedezet volt, ami az alkalmazásában álló állami alkalmazottak nyugdíjának kifizetésére volt tartalékolva. A reform tehát meghatározó lépés volt a piac liberalizációjához való alkalmazkodás idején. A liberalizáció az Unió céljával összhangban van, ahhoz alkalmazkodik, és a szükséges minimumra korlátozódik. A reform nélkül a France Télécom kiszorult volna a piacról, és nem tudott volna bekapcsolódni a szükséges beruházásokba, különös tekintettel a helyi szolgáltatók területének felosztásába, anélkül, hogy a csőd lehetősége és a reform versenyre gyakorolt negatív hatása kizárható lett volna.
(87)
Emellett a Francia Köztársaság szerint a France Télécom állami alkalmazottai nyugdíjának finanszírozási módjára vonatkozó reform, illetve különösen egy rendkívüli hozzájárulás-fizetésre való kötelezés nem járt volna költséggel az állam számára 1997 és 2006 között, viszont a francia hatóságok becslései alapján nettó bevételként több, mint 9,1 milliárd eurót jelentett volna a francia állam javára (52). Ha a rendkívüli hozzájárulással teljesítményértékelés is együtt járna, a Francia Köztársaság szerint egy 7 %-os leszámítolási kamatláb előírható lenne. 1996-tól kezdve a rendkívüli hozzájárulás-fizetési kötelezettséget alapelvként kezelték. A befektetésben hosszú távú lehetőség lenne, mivel a fizetendő szolgáltatások és a várt járulékok összege közötti különbség 2005-ben - azaz 9 évvel a reform után - nem lépte túl az 500 millió eurót, illetve 12 évvel a reform után az 1 milliárd eurót. 1996-ban a 15 éves államkölcsönre vonatkozó kamatláb mértéke átlagban elérte a 6,9 %-ot. A France Télécom 1991 és 1997 novembere között a maga részéről kötvénykibocsátásba kezdett, átlagosan 7 %-os összehasonlítható kamatlábbal.
(88)
Végül, a Bizottság által követelt összegeknek a France Télécom iparűzési adójának felhasználásáról szóló határozat végrehajtása során történő zár alá vételét, (53) majd ezeknek az összegeknek a kifizetését a Bizottságnak úgy kellene értékelnie, hogy a határozatát végrehajtották - ahogyan az az általa 2007-ben kiadott közleményben szerepel (54). Következésképpen a támogatások halmozott hatását nem kellene megvizsgálni.
6. A TÁMOGATÁS ÉRTÉKELÉSE
6.1. A támogatás megléte az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében
(89)
Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése kimondja: „Ha e szerződés másként nem rendelkezik, a közös piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet.”
(90)
Ezen bekezdés halmozott feltételeinek alkalmazását és jelen esetre való értelmezését a 6.1.1 és a 6.1.5. szakaszok között vizsgáljuk.
6.1.1. Az állam által vagy állami forrásból nyújtott támogatás
(91)
Az 1990-es törvény és az 1996-os törvény is a francia államtól ered. Ezek a törvények határozzák meg azt az intézkedést, melynek értelmében a France Télécom köteles az Államkincstárnak ellentételezést fizetni az állományába tartozó állami alkalmazottak nyugdíjának - az állam általi - megállapításának és folyósításának ellenszolgáltatásaként. Az 1996-os törvény alkalmazása alapján, amint a France Télécom által az Államkincstárnak fizetett ellentételezés kevesebb, mint amit az 1990-es törvény eredeti változata határoz meg, a francia állam jóváhagy a France Télécom számára egy állami forrásaiból származó támogatást.
6.1.2. Egyes vállalatok előnyben részesítése
(92)
Az 1990-es törvény rendelkezései meghatározzák a jogi személyként működő France Télécom közjogi társaságra alkalmazandó szabályrendszert. Az 1996-os, a France Télécom állami vállalatról szóló törvény a fent említett rendszert olyan rendelkezésekkel módosítja, melyek egyetlen vállalatra meghatározott módszerek szerint, kizárólag a France Télécom vonatkozásában alkalmazandók.
(93)
Az 1990-es törvény által bevezetett rendszer célja egy olyan, a munkáltatói hozzájárulás elveihez és összegeihez képest speciális ellentételezésnek a meghatározása, melyet a France Télécom köteles fizetni a francia államnak az utóbbi által kifizetett nyugdíjakért. Mind az 1991 és 1996 között alkalmazott 1990-es törvény eredeti változata, mind pedig az 1997 óta hatályos 1996-os törvény által bevezetett másik ellentételezés speciális intézkedéseken alapul, és kizárólag a France Télécomra vonatkozik, így - ellentétben a France Télécom által állítottakkal - megfelel a kiválasztás megállapítása feltételének.
6.1.3. Gazdasági előny, mely torzítja a versenyt, vagy annak torzításával fenyeget
(94)
Meg kell állapítani, hogy azok az intézkedések, melyek meghatározták a szóban forgó kompenzáció összegét, előnyben részesítették-e a France Télécomot. A kérdés az, hogy az 1996-os törvény által az 1990-es törvény 30. cikkében bevezetett módosítások támogatásnak minősülnek-e annyiban, amennyiben a France Télécom számára gazdasági előnyt jelentenek. Ez a szóban forgó nyugdíjrendszer jellege és szerkezete alapján ítélhető meg, valamint azon hatások nyomán, melyek a France Télécomot ebből kifolyólag érintették, nem pedig a módosítások indoka és célkitűzése szerint. A Francia Köztársaság által állítottakkal ellentétben, az 1990-es törvény módosításával elérni kívánt cél - főszabály szerint - nem adhat alapot a módosítás hatásainak értékelésére.
(95)
A France Télécom állományába tartozó állami alkalmazottakra vonatkozó egyedüli törvénykönyv, a polgári és katonai nyugdíjakról szóló nyugdíjtörvény alkalmazásából következően az állam fedezi a France Télécom állományába tartozó állami alkalmazottak nyugdíjainak megállapítását és folyósítását. Sem az 1990-es, sem az 1996-os törvény nem módosította ezeknek az állami alkalmazottaknak a jogállását, sem pedig azt az alapelvet, hogy nyugdíjukat az állam fizeti. Ez a tétel látszólag abból az alapelvből ered, mely szerint az állami alkalmazottak - jogállásuknál fogva - a közjót szolgálják és teljes függetlenség mellett, az általános érdeknek megfelelően járnak el. Nem áll meg az említett tétel abban az esetben, ha ezen állami alkalmazottak egy visszterhes szolgáltatásokat nyújtó vállalat alkalmazásában állnak e vállalat érdekét és nyereségét szolgálva, a többi, ugyanolyan szolgáltatást nyújtó vállalattal versenyben.
(96)
Ebből a szemszögből nézve, az 1990-es törvény eredeti szövege és az 1996-ban végrehajtott módosítása által meghatározott ellentételezés államnak való fizetése kivételt jelent az alól az elv alól, mely szerint a francia állam vállalja magára a költségek fizetését. Ezt a kivételezést a France Télécom által foglalkoztatott állami alkalmazottak esetében alkalmazandó nyugdíjrendszer jellege és szerkezete indokolja. Így, a polgári és katonai nyugdíjakra vonatkozó nyugdíjtörvény rendelkezései értelmében a francia állam felelős a France Télécom állami alkalmazotti nyugdíjainak megállapításáért és folyósításáért. Ezek az állami alkalmazottak francia állami közalkalmazotti jogállással rendelkeznek, és nem a társadalombiztosítási szolgáltatásokra vonatkozó az általános jog alá tartoznak.
(97)
A France Télécom által fizetett ellentételezés hiányában sem terhelné a francia államot kisebb felelősség az állami alkalmazottak fent említett jogállásának biztosítása érdekében fennálló kötelezettségei teljesítésére, kivéve, ha ezeket a kötelezettségeket az állam utólag egyoldalúan módosítaná. Ezzel ellentétben, az állam által kinevelt állami alkalmazottak ellentételezés nélkül történő átengedése a France Télécomnak, tiszta előnyt jelentene ez utóbbi számára a fizetett vagy a fizetendő nyugdíjak tekintetében.
(98)
Mivel a France Télécom versenytársai nem alkalmaznak olyan állami alkalmazott munkavállalókat, akiknek a jogállása folytán a francia államnak hasonló pénzügyi kötelezettségei lennének, mint a France Télécom dolgozói esetében, a nyugdíjfinanszírozási rendszer logikája, valamint a törvény által bevezetett ellentételezések fizetése nem alkalmazható velük szemben. Erről tanúskodik az a tény is, hogy mivel a versenytársak által alkalmazott munkavállalók jogállása a társadalombiztosítási szolgáltatások általános jog által szabályozott, a bérek ki nem fizetésének kockázata tekintetében különböző volt, a francia hatóságok úgy ítélték meg, hogy a társadalombiztosítási járulékok fizetésének kötelezettsége indokolttá teszi ennek a kockázatnak a fedezetét. Márpedig éppen e jogállás miatt véli úgy a Francia Köztársaság, hogy az 1996-os törvénnyel bevezetett, a France Télécom által az államnak fizetendő ellentételezés összegének kiszámítása során az állami alkalmazottak és a magánjogi szerződés alapján foglalkoztatott munkavállalók nem közös kockázatainak számításba vétele nem indokolt.
(99)
Ebből tehát az következik, hogy - a magánjogi szerződés alapján alkalmazott munkavállalók foglalkoztatásának tényéből adódó fizetési kötelezettséget illetően - ezek a vállalatok sem jogi szempontból, sem ténylegesen nincsenek az állami alkalmazottakat foglalkoztató France Télécommal összehasonlítható helyzetben. Mindez ellentétben áll azzal, amit a Francia Köztársaság és a France Télécom észrevételeiben állít.
(100)
Ugyanígy nincs helye az összehasonlításnak a France Télécom által alkalmazott ellentételezési rendszer és a más közjogi alanyok - amelyek állami alkalmazotti jogállással foglalkoztatnak - számára meghatározott rendszer között sem. Ilyenek például a Párizsi Pénzverde vagy a Nemzeti Erdőhivatal, vagy más, ipari és kereskedelmi közintézmények, mint a korábbi EDF vagy GDF, amelyek bizonyos, általuk végzett tevékenységek alapján az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdése szerinti vállalkozásnak minősülhetnek. Az EDF vagy a GDF specifikus nyugdíjrendszerrel működött, mely nem volt a közszolgáltatók által alkalmazott rendszerekhez igazítva. Az EDF és a GDF által alkalmazott rendszert egyébként az általános rendszerhez igazították azóta; még ha alá is kell húzni, hogy a Bizottság ebben az esetben támogatás hiányát állapította meg, pusztán azért, mert ez a hozzáigazítás pénzügyi szempontból semleges volt az állam számára (55), amiről nincs szó az 1996-os reform ügyében a jelen esetben.
(101)
Az ellentételezés rendszere azonban - amely a La Poste által foglalkoztatott állami alkalmazottak nyugdíjának finanszírozásáért cserébe az államnak kedvez - a Bizottság La Poste határozatában leírt és feltételekkel jóváhagyott módosítások előtt egy olyan állami vállalaté volt, mely egy ipari és kereskedelmi közintézményhez hasonlítható, és az 1990-es törvény eredeti szövege értelmében a France Télécomhoz hasonló maradt, amennyiben meghatározta az állam számára történő, az állami alkalmazottak számára teljesített nyugdíjak éves törlesztését, valamint a költségek kiegyenlítését, a társadalombiztosítási törvénykönyv L-134. cikkének megfelelően.
(102)
Még ha úgy tűnik is, hogy a La Poste nincs versenyhelyzetben (versenyhelyzetnek tekinthetjük azt, amikor az egyik fél számára engedélyezett előnyök torzíthatják a versenyt, vagy a verseny torzításával fenyegetnek) a France Télécommal, megállapítható, hogy az 1996-os reform előtt a France Télécom állami alkalmazottai nyugdíjrendszerének rendelkezései és azok logikája ugyanaz volt, mint a La Poste esetében alkalmazott nyugdíjrendszeré az adott időszakban. Egyébként pedig, a Bizottság a La Poste határozatában úgy ítélte meg, hogy a La Poste nyugdíjrendszerének reformja állami támogatásnak minősül, ellentétben azzal amit a Francia Köztársaság állít a France Télécomot érintő hasonló helyzetben. Általánosságban elmondható, hogy a France Télécom helyzetének megítéléséhez egy olyan, közjogi vagy magánjogi vállalatot tekinthetünk referenciának, amely jogállásukat megőrzött állami alkalmazotti személyi állományt foglalkoztat. Az ilyen vállalatok ugyanabba a helyzetbe kerültek, mint a France Télécom. Tehát e referencia függvényében ítélhető csak meg, hogy a France Télécom állami támogatásban részesült-e.
(103)
Ellentétben azzal, amire a Francia Köztársaság illetve a France Télécom hivatkozik, nem támogatható az sem, amikor egy intézkedés pusztán azért nem nyújt előnyt egy vállalatnak - jelen esetben a France Télécomnak - mert ez a vállalat épp most kompenzált egy múltbeli hátrányt. A Bizottság ugyanakkor nemrégiben visszautasított egy, a France Télécommal egykor versenyhelyzetben lévő távközlési szolgáltató általi érvelést, mely szerint a múltból örökölt közszolgáltatási jogokhoz hasonló, valamint az állomány egy része esetében az általános jog alá tartozó jogoktól eltérő nyugdíjakra vonatkozó speciális társadalombiztosítási jogok társadalombiztosítási költségcsökkentő intézkedéseket tesznek indokolttá a szolgáltató által ebbe a kategóriába sorolt nyugdíjasok esetén (56). Ebben a tekintetben - ahogyan az egyeztetések során a francia hatóságok is hangsúlyozták - az 1996-os törvény írta elő a francia állam számára új és jelentős költségként a France Télécom állományába tartozó állami alkalmazottaknak járó nyugdíjak megállapításának és folyósításának kötelezettségét. Az 1996-os törvénynek tehát egy olyan következménye is lett, hogy csökkentette a France Télécom által fizetett ellentételezés összegét.
(104)
A törvény által meghatározott munkáltatói hozzájárulás mértékének számítási módja szerint a France Télécom 1996. december 31-e óta az állam számára kisebb összegű ellentételezést fizet, mint amelyet e törvény hiányában fizetett volna. Ráadásul a törvény által bevezetett munkáltatói hozzájárulás kötelezettség alól mentesítő jellegéből adódóan a France Télécom 1996. december 31-én azonnali hatállyal visszaírta a jövőbeni kötelezettségei kifizetéséhez elkülönített céltartalékot a könyveibe. Az a költség, melynek fizetése alól a France Télécom mentesült, így nem volt új, hiszen az 1990-es törvény a korábbi költségvetési gyakorlatot vezette be újra. Előre tervezhető volt, hiszen a vállalat céltartalékot képzett erre a célra, továbbá nem tért el az általános jogi társadalombiztosítási rendelkezésektől, mivel ez nem volt alkalmazandó a France Télécom által fizetendő ellentételezésre.
(105)
Az 1996-os törvény, hatálybalépését követően a francia államra ruházta annak az éves szintű járulék fizetésének a kötelezettségét, amely teljesen fedezte az érintett alkalmazottak nyugdíjfinanszírozási költségét. A támogatás - 1996-os törvény által is jóváhagyott - összege a törvény hatálybalépése óta az ellentételezés, azaz a France Télécom által a francia államnak fizetendő, kötelezettség alól mentesítő munkáltatói hozzájárulás és azoknak a költségeknek az éves szintű különbségeként is kiszámítható, amelyeket az 1990-es törvény értelmében a vállalatnak fizetnie kellett volna (lásd az 1. táblázatot), amennyiben a törvényt nem módosítják. Ebből a különbségből kell levonni az 1997-ben fizetett átalány-hozzájárulás összegét.
(106)
A Francia Köztársaság által rendelkezésre bocsátott, illetve a (40) preambulumbekezdésben szereplő becslésekből látszik, hogy az 1996-os reform idejétől egészen a francia állam számára költséget eredményező pénzügyi kötelezettségek várható elévüléséig, azaz 2043-ig, a francia hatóságok ennek a teljes összegnek az új nettó értékét \[…] milliárd euróra becsülték. 2043-ban szűnnének meg ugyanis a nyugdíjas állami alkalmazottakkal, vagy azok jogutódaival szemben az állam pénzügyi kötelezettségei. A költség nettó aktuális értéke 1996-ban elérte a \[…] milliárd eurót, miután levonásra került a France Télécom összes éves járuléka (15,2 milliárd EUR), tehát az alkalmazottak után fizetendő (\[…] milliárd EUR) értékű összeg, illetve a rendkívüli átalány-hozzájárulás 5,7 milliárd eurós összege.
(107)
Szükséges egyébként annak megállapítása, hogy az 1996-os reform idején (meg)becsült összegek megközelítő becslést jelentenek a valós összegekhez képest (57). A France Télécom terhére - éves szintű hozzájárulás formájában - meghatározott, az 1997-ben fizetett 5,7 milliárd eurós értékkülönbözetnél nem nagyobb ellentételezés összege egyáltalán nem gyakorolt hatást a francia állam költségvetési semlegességére. Ha ez lett volna a cél - a biztosítási statisztikai számításokban foglalt feltételezések megfelelő jellemzőinek kikötésével -, a költségeknek és a bevételeknek azonos értékűnek kellett volna lenniük az egész időszakra vonatkozóan, következésképpen a France Télécom számára ez nem jelentett volna gazdasági előnyt.
(108)
A francia hatóságok tudatában voltak annak, hogy „a France Télécom állami alkalmazottai nyugdíjköltségeinek az állam általános költségvetésére való átruházása”„az állam számára egy új és jelentős mértékű terhet jelentett” és amit a rendkívüli átalány-hozzájárulás, vagy az állam tulajdonában lévő vállalati részvények egy részének eladása csak részben fedeznének. A (31) preambulumbekezdésben említett viták is azt mutatják, hogy a francia állam 1996-ban nem akarta teljesen kompenzálni az új költséget, amit a jövőre nézve vállalt; ezzel ellentétben szándékában állt vállalni egy új költséget, és egyúttal azt akarta, hogy „a vállalat érdekeit vegyék elsődlegesen figyelembe ebben az ügyben”.
(109)
Az állam által vállalt új költség becslésére vonatkozó, a francia állam által fenntartottaktól különböző aktuáriusi feltételezések szerint is nyilvánvaló, hogy az 1997-ben fizetett rendkívüli átalány-hozzájárulás ellenére, a reform - csökkentett munkáltatói nyugdíjjárulék formájában - jóváhagyta egy jelentős gazdasági előny nyújtását. Márpedig az átalány-hozzájárulás vagy értékkülönbözet nem tette lehetővé a francia állam számára átengedett költségek teljes fedezését, csak - legfeljebb - a számításba vett nagyságrend csökkentését. Ennél fogva nem lehet megerősíteni az akkori aktuáriusi számítások helyességét, illetve a számításokból következő, 2043-ig tartó időszakra vonatkozó becslések pontosságát.
(110)
Másfelől, nincs helye a France Télécom és a Francia Köztársaság által javasolt összehasonlításnak a France Télécom kisebb összegű járulékából eredő pénzügyi előnyök és az állami alkalmazottak foglalkoztatásából származó állítólagos hátrányok vonatkozásában. Így tehát az 1996-os törvény semmi esetben sem növelte ezeket az állítólagos hátrányokat, mivel nem vonta maga után további állami alkalmazottak foglalkoztatását. Végeredményben, az 1996-os törvény - amellett, hogy mentesítette a France Télécomot a pénzügyi kötelezettségeinek egy része alól - célkitűzése nem az volt, hogy kompenzáljon egy, a bérekkel kapcsolatos állítólagos hátrányt, sem az, hogy - a France Télécom szóhasználatával élve - biztosítsa az állami alkalmazotti állomány foglalkoztatásának folyamatosságát.
(111)
Felesleges tehát válaszolni a Francia Köztársaság és a France Télécom által felhozott, az állami alkalmazottak foglalkoztatásának állítólagos hátrányával kapcsolatos érvekre.
-
Először is, a France Télécom a francia piac versenyszempontból történő teljes megnyitása előtt egy képzett és hozzáértő személyi állománnyal rendelkezett. Amennyiben teljesen helyettesíteni kellett volna ezt az állományt, a vállalat nem tudta volna megtartani pozícióját a piacon. Ezt a France Télécom elmulasztotta jelezni a dokumentumokban.
-
Továbbá, a bérek összege és az állomány továbbképzésére fordított beruházás, amit a France Télécom hátrányként könyvel el, szokásos költségként jelennek meg egy vállalat költségvetésében, és nem lehet kijelenteni, hogy ne fokoznák az állomány termelékenységét és elkötelezettségét a versenytársakhoz képest.
-
Másfelől, amennyiben igaznak bizonyul, hogy a France Télécomnak nincs lehetősége bértömegének az állományát csökkentő intézkedések általi rendezésére, kétséges, hogy az ilyen, kizárólag állami alkalmazottakat - jogállásuknál fogva - érintő intézkedések ténylegesen végrehajthatók lennének, tekintve, hogy az állami alkalmazottak felvételének 1997-es befagyasztása, valamint a magánjogi szerződés alapján történő foglalkoztatáshoz való visszatérés már eleve kellően rugalmas lehetőségeket biztosítottak a bértömegek rendezéséhez.
-
Végül, amennyiben igaz, hogy a vállalat jelentős összeget szánt a korengedményes nyugdíjba vonulás ösztönzésére, a France Télécom pénzügyi kötelezettségeinek, az 1996-os törvény általi, francia államra való áthárítása nélkül még nagyobb költség terhelte volna a vállalatot. A rendelkezés tehát lehetővé teszi a korengedményes nyugdíjba vonulás ösztönzését és az érintett alkalmazottaknak a korábbi, állam általi kifizetését. Az 1996-os törvény nélkül a France Télécom folytatta volna ezeket a kifizetéseket.
(112)
A panaszosok szerint a France Télécom által, a korábbi monopolhelyzetéből adódó versenyelőny figyelembevétele szintén nélkülözi a megalapozottságot, tekintve, hogy nem áll kapcsolatban a szóban forgó intézkedésből származó gazdasági előny fennállásának kérdésével. Az állítólagos előnyök és hátrányok - a társadalombiztosítási költségeket illetően - nincsenek tényleges kapcsolatban a versenyfeltételek távközlési piacokon való kiegyenlítésének kérdésével.
(113)
A France Télécom költségeit kizárólag az 1996-os törvény által bevezetett rendkívüli átalány-hozzájárulás növelte meg - azonnali hatállyal - a már korábban azonosított referenciahelyzethez képest. Az átalány-hozzájárulás fizetése csökkentette annak a támogatásnak az összegét, melyben a France Télécom részesült és még részesülni fog - az 1996-os törvény alkalmazása körében - addig, amíg megszűnnek a France Télécom helyett a francia állam által fizetett pénzügyi költségek. A francia állam által az adott időszakban használt aktuáriusi módszerek helyességének kétségbe vonása nélkül megállapítható, hogy e nélkül az átalány-hozzájárulás nélkül a France Télécom költségeinek összege - 1996-os nettó értéken - 18,9 milliárd, nem pedig \[…] milliárd euróval lett volna kevesebb.
(114)
Az 1996-os törvény tehát lehetővé tette és teszi továbbra is a France Télécom számára, hogy rendelkezni tudjon megnövekedett pénzügyi forrásaival a részvételével működő piacokon. Az 1996-os törvényből kifolyólag ezek a pénzügyi források jelentősebbek voltak, mint azok, amelyekkel a France Télécom az 1990-es törvény eredeti szövegének hatálya idején rendelkezett. Márpedig - a France Télécom részvételével működő - távközlési szolgáltatások piacát, mind Franciaországban, mind a többi tagállam területén, a kizárólagos vagy speciális jogok 1988-től kezdődő, lépcsőzetes megszüntetésével fokozatosan nyitották meg a verseny előtt, majd - speciális kikötés hiányában - 1998-tól kezdődően teljesen szabaddá tették. A francia piac verseny előtt történő teljes megnyitására 2002-ben került sor. A jelen határozat tárgyát képező 1990-es és 1996-os törvények rendelkezéseinek bevezetése előtt, a jogi akadályok megszüntetésével más szolgáltatók is piacra léptek, amelyekkel a France Télécom versenyhelyzetbe került.
(115)
A France Télécom az 1996-os reformhoz képest kedvezőbb helyzetbe került, mivel mentesült az általa foglalkoztatott állami alkalmazottak jövőbeni nyugdíjának fedezetére szolgáló céltartalék-képzési kötelezettsége alól, és egy alacsonyabb szintű éves járulékszintnek lett alárendelve. Így, egy kötelezettségektől és költségektől könnyített mérleggel rendelkezett, melynek köszönhetően - az alaptőkéjét megemelve - növelni tudta piaci vonzerejét. Amint az a jelen határozat (48)-(50) közötti preambulumbekezdéseiben is kifejtésre került, a France Télécom mentesült a korábbi francia piacán meglévő költsége alól, így a vállalat könnyebben tudott más tagállamoknak a verseny előtt újonnan megnyitott piacán fejlődni.
(116)
Ebből következik, hogy a francia állam számára, az állami alkalmazottak nyugdíja finanszírozásának ellenében fizetendő kompenzáció számítási módszeréből kifolyólag csökkent a France Télécom költsége. Ez torzítja a versenyt, vagy annak torzításával fenyeget a France Télécom és az új szolgáltatók között a franciaországi és minden olyan piacon, ahol a France Télécom jelen van.
6.1.4. A tagállamok közötti kereskedelemre gyakorolt hatás
(117)
Azon franciaországi piacokat, amelyeken a France Télécom tevékenységét kifejti, 1988 óta fokozatosan nyitották meg a verseny előtt, így jelenleg nagymértékben nyitottak a tagállamok közötti kereskedelem előtt. A 96/19/EK irányelv a távközlési ágazat 1998. január 1-jével történő teljes liberalizációjára vonatkozott. Így Franciaországba települtek azok a szolgáltatók, melyek tőkéje részben Franciaországon kívüli, más tagállamban működő vállalat tulajdonában volt. Ezen piacok közül néhány érinti a tagállamok közötti nemzetközi kommunikációt. Hasonlóképpen, a France Télécom - leányvállalatain keresztül - más tagállamokban (nevezetesen Spanyolországban, Belgiumban, illetve az Egyesült Királyságban) elektronikus kommunikációs szolgáltatást nyújt.
(118)
Ilyen feltételek mellett, az általános társasági költségeket, valamint a France Télécom működési költségeit csökkentő, így a vállalat erőforrásait mentesítő, további befektetéseket, jobb kereskedelmi ajánlatokat és más tagállamban letelepedést lehetővé tevő intézkedésről feltételezhető, hogy befolyásolja a tagállamok közötti kereskedelmet.
6.1.5. Következtetés a támogatás fennállásáról az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében
(119)
A fent leírtakból következik, hogy ha levonjuk az 1990-es törvény eredeti szövege értelmében a nyugdíjköltségekért az állam számára fizetendő munkáltatói hozzájárulás formájában megjelenő ellentételezés összegét, és helyettesítjük azt az 1996-os törvény által bevezetett, alacsonyabb összegű ellentételezéssel, megállapíthatjuk, hogy a Francia Köztársaság jóváhagyott egy saját erőforrásaiból történő támogatást a France Télécom számára. Az 1996-os törvény által meghatározott költségátruházás által nyújtott támogatás tehát torzítja a versenyt, vagy annak torzításával fenyeget, és hatással van a tagállamok közötti versenyre az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerint.
(120)
Következésképpen, szükségszerű megvizsgálni, hogy ez a támogatás a belső piaccal összeegyeztethetőnek minősíthető-e.
6.2. A támogatás összeegyeztethetőségének alternatív jogi alapjai
(121)
A Bizottság megjegyzi, hogy Franciaország nem hivatkozott az EUMSZ 106. cikke (2) bekezdésére, mint a kérdéses intézkedés összeegyeztethetőségének alapjára.
(122)
Az EUMSZ 107. cikkének (2) bekezdésében meghatározott, a magánszemély fogyasztóknak nyújtott szociális jellegű támogatásokra, a természeti csapások vagy rendkívüli események által okozott károk helyreállítására nyújtott támogatásokra, valamint a Német Szövetségi Köztársaság egyes területeinek nyújtott támogatásokra vonatkozó mentességek a szóban forgó esetben nem rendelkeznek relevanciával.
(123)
Az EUMSZ 107. cikkének (3) bekezdésében meghatározott mentességek tekintetében a Bizottság megállapítja, hogy a szóban forgó támogatások nem olyan térségek gazdasági fejlődésének előmozdítására nyújtott támogatások, ahol rendkívül alacsony az életszínvonal vagy jelentős az alulfoglalkoztatottság, nem közös európai érdeket szolgáló projekt előmozdítására szolgálnak és nem a francia gazdaságban bekövetkezett komoly zavar megszüntetésére nyújtották őket. Nem tekinthetők a kultúrát és a kulturális örökség megőrzését előmozdító támogatásnak sem.
(124)
Úgy tűnik tehát, hogy kizárólag az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja alkalmazható ennek az intézkedésnek a közös piaccal való összeegyeztethetőségének értékelésére.
6.3. A támogatás összeegyeztethetősége az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontjával
(125)
Az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja alapján: „A belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető: (…) az egyes gazdasági tevékenységek vagy gazdasági területek fejlődését előmozdító támogatás, amennyiben az ilyen támogatás nem befolyásolja hátrányosan a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes mértékben (…)”.
(126)
Ahhoz, hogy a támogatást arra hivatkozva tekintsük a belső piaccal összeegyeztethetőnek, hogy egyes gazdasági tevékenységek vagy gazdasági területek fejlődését mozdítja elő, a támogatásnak a gazdasági tevékenység végzésének módját kell fejlesztenie. A 107. cikk (3) bekezdésének c) pontja értelmében valamely támogatás csak akkor tekinthető összeegyeztethetőnek, amennyiben nem befolyásolja hátrányosan a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes mértékben. Értékelésében a Bizottság különös jelentőséget tulajdonít a szükségesség és az arányosság elvei figyelembevételének (58).
(127)
Előzetesen - és tekintettel a Bizottság által az eljárás megindításakor megfogalmazott kétségekre - megállapítható, hogy a Francia Köztársaság kielégítő mértékben, a Bizottság által az iparűzési adó alkalmazásáról szóló döntésben meghatározott támogatás-visszaigénylésnek megfelelően rótt fizetési terhet a France Télécomra (59). A törvényszéki ítélet megsemmisítésére irányuló kereset elutasításáról szóló bírósági határozat megismerése után a Bizottság úgy véli (60), hogy a Francia Köztársaság megtette a határozat végrehajtásához szükséges lépéseket. Amint a kirótt iparűzési adó által megszűnik a France Télécom által élvezett gazdasági előny, értelmét veszti a jelen eljárás tárgyát képező támogatás kumulált hatásának vizsgálata.
(128)
Egyebekben megállapítható, hogy a járulékok fizetése - a beruházási költségekkel ellentétben - a vállalat szokásos működési költségeihez tartozik, így az ennek terhét csökkentő támogatás a vállalat működését segíti. E gyakorlat belső piaccal való összeegyeztethetőségét tehát - a bírósági joggyakorlat értelmében - a Bizottság csak szűk körben fogadhatja el.
6.3.1. A támogatási intézkedés céljának összeegyeztethetősége a közös érdekű célkitűzésekkel
(129)
Jelen esetben, az 1997 óta folyósított támogatást olyannak lehet tekinteni, melynek az a célja, hogy segítse az elektronikus kommunikációs szolgáltatások fejlesztését egy teljesen liberalizált piaci környezetben. Az 1996-os törvény együtt került átvételre a távközlési szolgáltatások szabályozásáról szóló 96-659. számú törvénnyel (1996. július 26.), amely Franciaországnak az uniós jogból és a 96/19/EK rendeletből fakadó kötelezettségeit ültette át.
(130)
Ebben a tekintetben az 1996-os törvény általános célkitűzése a francia államnak fizetendő ellentételezéssel az, hogy a béreket terhelő kötelező járulékok mértékét kiegyenlítse a France Télécom és a távközlési szektor többi, az általános jog szerinti társadalombiztosítási szabályozás alá tartozó szereplője között. A felhasznált eszköz - azaz a kizárólag a France Télécom munkáltatói járulékterheire ható közvetlen támogatás - alkalmasnak látszik a kitűzött cél elérésére.
(131)
Az a támogatás, melynek célja a legfontosabb piacán monopolhelyzetben lévő, hatékony gazdálkodásra nem kényszerített France Télécom szokásos közterheinek csökkentése, versenyhelyzetben a - korábban monopolpiacon végzett - szolgáltatások színvonalának javításához vezethet, amennyiben a versenytársak közterheket fedező pénzügyi erőforrásai nem sértik az érdemeken alapuló verseny, vagyis az esélyegyenlőség fogalmát. Persze a későbbiekben érezhetőek a fenntartások azzal kapcsolatban, mennyire alkalmasak a törvény bizonyos rendelkezései a kitűzött cél elérésére. Ennek ellenére sem a szabályozás legitimitása, sem a kompetitív piaci környezetben működő, az elektronikus kommunikációs szolgáltatások fejlesztését, így a technológiai fejlődést és a szektor gazdasági fellendülését célzó közös érdekkel való összeegyeztethetősége nem lehet kétséges.
6.3.2. A támogatási intézkedés szükségessége
(132)
A France Télécom állományába tartozó állami alkalmazottak létszámstopjának, majd az 1996-os törvényben előírt, 2002. január 1. utáni felvételi tilalomnak természetes következménye lett a vállalat nyugdíjterheinek - az aktív állami alkalmazottak számához viszonyított - jelentős növekedése. A France Télécomot - a megváltozott szolgáltatás versenyjellege által igazolható módon - megfosztották attól a lehetőségtől, hogy más állami szervek állami alkalmazottait felvegye, ezáltal a versenytársaihoz képest túlzott nyugdíjfizetési terhekkel kellett szembenéznie. Azt is meg kell jegyezni, hogy az 1990-es törvényben kezdetben meghatározott, francia államnak fizetendő ellentételezési kötelezettség nem kizárólag az aktív, 1990-ben és azt követően szabad piaci feltételek között működő iparágban foglalkoztatott állami alkalmazotti állományra vonatkozott, hanem a Postáért és Távközlésért felelős minisztérium főigazgatóságának 1990-ben nyugdíjban lévő állományára is.
(133)
A problémát jól illusztrálják a Francia Köztársaság által közölt információk, melyek szerint a France Télécomnak, az 1990-es törvény előírásai alapján, az aktív állami alkalmazotti létszám bértábla szerinti bruttó bére 77 %-ának megfelelő összeget kellett volna befizetnie 2010-ben. Ahhoz, hogy a France Télécom és versenytársai közötti esélyegyenlőségről beszélhessünk, ezt az arányt […] % körülire kellene csökkenteni. A különbség - abszolút értékben - az egyenlő versenyfeltételeket biztosító hozzájárulási összeghez viszonyítva egy \[…] millió EUR nagyságrendű éves tételt tenne ki. A törvénybe nem foglalták bele a munkáltatói járulékok kötelezettség alóli mentességének jellegét. Az emiatt keletkező többlet következtében a France Télécomnak - az 1996-ban létrehozott 3,6 milliárd EUR összegű tartalékon felül - jelentősen növelnie kellett volna a nyugdíjalap céltartalékait is.
(134)
A panaszosok azon érve, miszerint a France Télécom 1996 óta felhalmozott vesztesége jóval nagyobb lett, mint amit az állami szabályozás önmagában okozott volna, a vizsgált kérdés tekintetében nem releváns. Bár a Francia Köztársaság felvetette a vállalati csőd kockázatát, amennyiben az 1990-es törvényben előírt rendszer folytatódna, a France Télécom által 1996-tól eddig felhalmozott adósság és a jelenleg szóban forgó tételek ezt nem indokolják. Ennek ellenére a támogatás szükségesnek tűnik a jövőben ahhoz, hogy a France Télécom piaci érdemeken alapuló versenyhelyzetet tudjon teremteni az érintett piacokon, és ne kelljen olyan lebéklyózó, örökölt társadalombiztosítási költségeket fizetnie, melyek a versenytársait nem érintik.
(135)
A kapott támogatás szükségességével kapcsolatos, a France Télécom korábbi monopolhelyzetéből eredő előnyökből eredő viták a panaszosok és a távközlési szolgáltató részéről nem tűnnek megalapozottnak. Igaz ugyanakkor, hogy 1996 óta a France Télécom számos franciaországi piacán meghatározó pozícióba került, különösen a kommunikációs piacra jellemző hálózatos jelleg végett. Ugyanerre támaszkodva szerzett a France Télécom más tagországok - nevezetesen Lengyelország és Spanyolország - piacain is jelentős pozíciókat. Ugyanakkor a France Télécom - ahogy azt az észrevételeiben a távközlési szolgáltató is közvetetten megjegyzi - EUMSZ 102. cikke szerinti erőfölénye, vagy az Unió területén alkalmazandó, elektronikus kommunikációra vonatkozó szabályok értelmében vett jelentős piaci ereje (61) olyan súlyos kötelezettségekkel jár együtt, amelyeknek a kevésbé jelentős piaci erővel bíró versenytársai nincsenek kitéve.
(136)
Márpedig ezek a kötelezettségek - például a hálózatához való hozzáférés biztosítása, a költségalapú díjszabás, vagy az erőfölénnyel nem rendelkező vállalkozások számára egyébként engedélyezett üzleti magatartás korlátozása - célja pontosan a France Télécom korábbi monopolhelyzetéből adódó pozíció versenyromboló hatásának csökkentése. Ezek az ad hoc szabályozó eszközök, melyeket az egyes nemzeti szabályozó hatóságok és versenyhivatalok, valamint a Bizottság rendszeresen használnak (62), jobban célzottak és hatékonyabban ellensúlyozzák a France Télécom korábbi monopolhelyzetéből eredő, panaszosok által említett, versenyre káros állandó hatásokat.
(137)
A jelen eljárás tárgyát képező állami támogatás így szükségesnek tűnik ahhoz, hogy a közös érdek megvalósulhasson, hiszen javítja a nyugdíjterhekkel kapcsolatos versenyfeltételeket, és ezáltal az elektronikus hírközlési szolgáltatások minőségét.
6.3.3. A támogatási intézkedés arányossága
(138)
Megállapítható, hogy az 1990-es törvény által a nyugdíjak megállapításának és folyósításának kikényszerített, államnak fizetett ellentételezése sui generis jogintézmény, mely kizárólag a France Télécomra vonatkozik. A támogatás visszatérítésének eredeti, az 1990-es törvény által meghatározott módját 1996-tól felváltotta egy új, az ellentételezés összegének számítási módja szempontjából eltérő rendszer. Ekkor még több elméleti megoldás is fennállt a France Télécom által munkáltatói hozzájárulásként fizetendő összeg meghatározására, így az ellentételezés nélküli, teljes állami szerepvállalás is. 1997 óta az ellentételezés összegét az ugyanabban a szektorban tevékenykedő versenytársak által fizetett egyes terhek figyelembevételével számolják ki. Annak eldöntése érdekében, hogy a támogatás a kitűzött cél elérése szempontjából arányos-e, elég megvizsgálni, hogy az ellentételezés mértéke - az 1996-os törvényben meghatározottak alapján - mennyire tekinthető objektívnek és indokoltnak.
(139)
Előzetesen meg kell jegyeznünk, hogy a hasonló, korábban monopolhelyzetben lévő távközlési szolgáltatók - mint a görög OTE vagy az egyesült királyságbeli BT Plc - állami alkalmazottakhoz kötődő nyugdíjterheinek könnyítését vizsgáló eljárások keretében a Bizottság tételesen ellenőrizte, hogy az ezeket a vállalatokat terhelő szociális terhek egyenértékűek-e a versenytársakéival. A Bizottság a vizsgálat alapján döntötte el - az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontjával összhangban - hogy az adott távközlési szolgáltatónak adott állami támogatások összeegyeztethetőek-e a belső piac irányelveivel (63). A Bizottság megállapítja, hogy - jelen esetben - a France Télécom által az 1996-os törvénynek megfelelően évente fizetett, kötelezettség alól mentesítő hozzájárulások nem biztosítanak a versenytársak szociális terheivel egyenlő mértéket. Az azonos versenyfeltételekre szabott méltányos mértéket (a továbbiakban AVMM) nem éri el.
(140)
A Francia Köztársaság és a France Télécom ugyanakkor megemlíti az 1997-es, 5,7 milliárd EUR összegű, rendkívüli átalány-hozzájárulás befizetését, mely az 1996-os törvény értelmében a France Télécomot terhelte. Az átalány-hozzájárulás összegét 1996-ban úgy határozták meg, hogy az 1996-os törvény tíz éven keresztüli alkalmazása során fellépő állami többletterhek kiegyenlítésre kerüljenek. A számításkor figyelembe vették a France Télécom mérlegében felhalmozott céltartalékokat is, melyeket a vállalat az 1996-e1997-es időszak során vissza tudott írni. A rendkívüli átalány-hozzájárulás két részből tevődik össze:
-
egyrészt egy 3,6 milliárd EUR összegű tételből, amely a France Télélcom 1996-ig felhalmozott tartalékainak felel meg, és amelynek célja, hogy az állami alkalmazottak jövőbeni várható nyugdíjának terhét fedezze,
-
másrészt egy 2,1 milliárd EUR nagyságú, a továbbiakban „kiegészítő összegnek” hívott tételből, amely mind a közjogi hatóságok előrejelzései, mind a valós tények alapján megfelel a nyugdíjak megállapításából és folyósításából adódó nettó költségnek, amit a távközlésben dolgozó állami alkalmazottak nyugdíjterheinek átvételéből adódóan 1997 és 2006 között, 10 éven keresztül az államnak kellene állnia.
(141)
Mivel az 5,7 milliárd EUR összegű átalány-hozzájárulásnak soha nem volt célja, hogy versenyegyenlőséget teremtsen a France Télécom és versenytársai között, mértéke nem vethető össze a France Télécom által fizetendő, kötelezettség alól mentesítő éves hozzájárulásokkal. Ez utóbbiakat nem fizették be, holott szükségesek lettek volna az azonos versenyfeltételekre szabott méltányos mérték eléréséhez.
(142)
Ezzel ellentétben a parlamenti vitaanyagok vizsgálatából kitűnik, hogy a 2,1 milliárd eurós kiegészítő összeg célja az 1997 és 2006 közti terhek átvételének fedezése volt, ami így tíz évre semlegesítette a támogatás versenytorzító hatását. Így, a France Télécom nettó kifizetései - a kiegészítő összegből adódóan - tíz éven keresztül biztosították a francia állami reform többletköltségéhez szükséges fedezetet.
(143)
A rendkívüli átalány-hozzájárulás egyébként magába foglalja az 1996-ig felhalmozott céltartalékok számviteli rendezését is. Az államilag visszaírt céltartalékokat a France Télécom azért képezte, hogy felkészüljön a jövőbeli nyugdíjak kifizetésére. A visszaírás semlegesíti az állami támogatás hatását arra az időszakra, melynek nyugdíjkifizetéseire nyújtott volna fedezetet.
(144)
Az 1996-os törvény azonban egy egyszeri, rendkívüli hozzájárulást említ, anélkül, hogy a vonatkozó rendelkezések - úgy a költségvetési törvény, mint a későbbi rendeletek - meghatároznának egy céltartalékok alapján számított összeget, amellyel az időszak során az államnak fizetett terhek összegét csökkenteni lehetne. Az 1996-os törvény 6. cikke kifejti, hogy a rendkívüli átalány-hozzájárulás a Francia Állam által magára vállalt állami alkalmazotti nyugdíjak ellentételezéseként került kifizetésre. A reform vizsgálata során tehát a rendkívüli hozzájárulás összegét annak teljességében kell vizsgálni.
(145)
Mivel a France Télécom - e rendkívüli átalány-hozzájárulás befizetésével - körülbelül tizenöt évre megteremtette a távközlésben dolgozó állami alkalmazottak nyugdíjának és rendszerek közötti kompenzációnak a fedezetét, a támogatás hatása semlegessé vált. A France Télécom tehát a rendkívüli átalány-hozzájárulás befizetésével az adott időszakra semlegesítette a támogatás versenytorzító hatását. A fentiekből következik, hogy a France Télécom esetében a támogatásnak nem kell megfelelnie az összeegyeztethetőségi feltételeknek, és a vállalat nem kötelezhető azonos versenyfeltételekre szabott méltányos mérték biztosításához szükséges, a magánjogi szerződés alapján foglalkoztatottak nem közös kockázatait is fedező éves tételek befizetésére.
(146)
A Bizottság egyenként áttekinti a fenti érvelés elemeit.
(147)
Megállapítást nyert az eljárást megindító határozatban már hivatkozott tétel, mely szerint a France Télécom által az 1996-os reform óta évente fizetett, kötelezettség alól mentesítő hozzájárulások nem biztosítják a megfelelő azonos versenyfeltételekre szabott méltányos mértéket. Mindez abból a tényből adódik, hogy a France Télécom viszonylatában alkalmazott mérték csak azokat a járulékokat foglalja magában, melyek a magánjogi szerződés alapján foglalkoztatott munkavállalók és az állami alkalmazottak esetében egyaránt fennálló közös kockázatokat fedezik, és ilyen jogcímen kizárja azon járulékokat, melyek a nem közös kockázatok tekintetében állnak fenn. Ilyennek tekinthető például a munkanélküliség, valamint a bérek ki nem fizetése kockázatának fedezete a vállalat felszámolási vagy csődeljárása esetén.
(148)
A 4. táblázat alapján látható, hogy a nem közös kockázatokat fedező járulékoknak a France Télécom által az államnak fizetett hozzájárulás összegéből való kimaradása jelentős különbséghez vezet ahhoz képest, mint ha a hozzájárulás a versenytársak járulékaihoz képest is teljes versenyegyenlőséget biztosítana. Mindezek alapján a törvényben szereplő támogatási intézkedés nem felel meg az arányosság alapelvének. Ahhoz, hogy a támogatás kielégítse az arányossági alapelvet, és elősegítse a kitűzött célok elérését, azaz - a vállalatokat terhelő költségek számítási módszerének kiegyenlítésével - a francia távközlési piac versenyfeltételeinek javítását, a France Télécom számára nyújtott, az 1996-os törvényben meghatározott támogatásnak ténylegesen ki kellett volna és a jövőben is ki kellene egyenlítenie a vállalati terheket, ide értve a kétféle munkavállalói csoport egyedi kockázatainak járulékait is.
(149)
Ebben a tekintetben az a francia érvelés, mely szerint az állami alkalmazottak esetében bizonyos kockázatok kizárhatóak és így nem is kell járulékot kiszabni ezekre a kockázatokra, nem tartható fenn. Először is, a kockázatok kizárhatósága állami intézkedéseknek köszönhető, az azonban nem elfogadható, hogy a France Télécom ezáltal anyagi előnyhöz jusson. Ebben az esetben például a francia állam vállal és biztosít a France Télécomnál foglalkoztatott állami alkalmazottak részére olyan körülményeket, hogy a bérek ki nem fizetésének kockázata még bírósági felszámolás esetén sem merülhet fel. Nem zárható ki viszont annak az esélye, hogy a France Télécom - vagy bármelyik versenytársa - csődeljárást kezdeményezzen saját maga ellen. Mindkét esetben a vállalat alkalmazottai jutnak közvetlenül előnyhöz, nem pedig maga a vállalat. A bérfizetési garancia akkor lép életbe, amikor a vállalat megszűnik. A France Télécommal ellentétben a versenytársainak be kell fizetniük a megfelelő járulékokat a bérfizetés biztosításához arra az esetre, ha a cég megszűnne. Nincs tehát alapja annak, hogy a France Télécomot előnyhöz juttassuk akár egy kisebb mértékű járulék formájában, akár azzal, hogy a kockázat figyelmen kívül hagyásával számítjuk ki a rá eső terheket.
(150)
Továbbá, az 1996-ban bevezetett reform célja is az volt - amelyről nem állítható, hogy azt következetesen végigvitték volna - hogy az adó- és szociális terhek szintjén kiegyenlítse a versenyfeltételeket az azonos szektorban működő versenytársak között, függetlenül az alkalmazottak besorolásától és a France Télécom azon kötelezettségétől, amely szerint csatlakoznia kellett volna a kockázatok kezelését szakszerűen ellátó szervezetekhez és részükre hozzájárulást kellett volna fizetnie. Pontosan a versenyfeltételek kiegyenlítésének ezen logikája teheti a vizsgált intézkedést összeegyeztethetővé a belső piaccal. Hogy a France Télécom dolgozói ki vannak-e téve ilyen jellegű kockázatoknak vagy sem, annak ebből a szempontból nincs jelentősége.
(151)
Következésképpen, a terhek egy részének egyértelmű államra hárításával megvalósuló nyugdíjjárulék-csökkentés nincs tekintettel az arányosság elvére, amely csak akkor valósulna meg, ha a fentiek eredményeként a versenyfeltételek kiegyenlítődnének. Márpedig a France Télécom, a fizetéseken alapuló szociális terhek tekintetében nem volt egyenlő helyzetben a szektor többi társaságával, tekintettel arra, hogy egyes szociális és adóteher nem képezte részét annak a számítási alapnak, amelyet az éves hozzájárulás kiszámításához alkalmaztak.
(152)
Továbbá, ellentétben a Francia Köztársaság és a France Télécom állításaival, nem megalapozott annak az 5,7 milliárd eurónyi rendkívüli átalány-hozzájárulásból befolyt összegnek a figyelembevétele, amelyet a France Télécom 1997-ig már megfizetett, illetve annak összehasonlítása a France Télécommal szemben alkalmazott kötelezettség alól mentesítő hozzájárulás elégtelen mértékével.
(153)
Bevezetésként, a Bizottság emlékeztet rá, hogy minden helyzetben meg kell állapítania az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontjában meghatározott, mentességet lehetővé tevő feltételek meglétét anélkül, hogy korábbi döntéshozatali gyakorlata által fennállónak kellene tekintenie ezeket (64).
(154)
Mindenesetre az itt vizsgált reform több tekintetben is egyértelműen különbözik a La Poste határozatban vizsgálttól (65), amelyre a francia hatóságok hivatkoznak.
(155)
A Francia Köztársaság és a France Télécom által hivatkozott, a La Poste határozattal érintett reformmal ellentétben, a France Télécom állami alkalmazottai nyugdíjának finanszírozását érintő reform azon piacok uniós szintű megnyitásakor következett be, amelyeken a France Télécom működött.
(156)
Egyértelmű továbbá, hogy a France Télécomnak előnye származott e liberalizációból azáltal, hogy megjelent más tagállamok piacán, ami nemcsak részvénytársasággá alakulásának köszönhető, hanem egyrészt annak is, hogy mérlegéből törlésre kerültek a nyugdíjjárulékokhoz kapcsolódó kötelezettségvállalás költségei, másrészt mert a reform következtében a jövőben esetlegesen felmerülő kiadások is minimálisra csökkentek. E kötelezettségek mérlegből való törlésével bekövetkező könnyítés lehetővé tette a France Télécom számára, hogy növelje fizető- és hitelképességét. A panaszt tevők észrevételeiben jelzett, és a Francia Köztársaság által nem vitatott adósságállományból látszik, hogy a France Télécom nettó adóssága az 1997-es 19,2 milliárd EUR szintről, 2002-re 83 milliárd euróra növekedett.
(157)
Ugyanakkor igaz, hogy ezen adósságállományt érintő súlyos növekedés mögött egy voluntarista, terjeszkedő befektetési politika húzódhat meg, amely a liberalizáció által vált lehetővé a tagállamok piacán. Azonban az is egyértelmű, hogy a szükséges tőke megteremtése részben a nyugdíjjárulékok jelentette terhek 1996-os nettó […] milliárd eurós tételre mérséklésének és a francia államra történő átruházásának köszönhető. E tényből adódóan, a távközlési szolgáltató azon észrevételei, amelyek szerint a támogatás lehetővé tette a France Télécom számára nemzetközi terjeszkedésének finanszírozását, (a (68) preambulumbekezdésben bemutatott észrevételek) még közvetve sem megalapozatlanok.
(158)
Ellenben azon postai szolgáltatással érintett piacok, amelyeken a francia La Poste működhet, még nem teljesen nyitottak a verseny számára, csupán 2012-ig bezáróan kell azzá válniuk, tehát 6 évvel a Postára vonatkozó, a nyugdíjak finanszírozásával kapcsolatos reformot követően (66). A France Télécom számára a teljesen liberalizált piacokon biztosított támogatás korlátozó hatása tehát sokkal jelentősebb, mint a La Poste számára nyújtott támogatásé. A támogatás összeegyeztethetőségéhez szükséges feltétételek teljes párhuzamosságának megvalósulása nem szükséges, tekintettel arra, hogy eltérő versenyhelyzetekről van szó olyan piacokon, amelyek uniós szintű liberalizációja és az uniós gazdaság versenyképességéhez történő hozzájárulása szintén eltérő. Következésképpen, az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdésének c) pontjában meghatározott közös érdek meglétének feltételeit nem szükséges azonos módon értékelni a két vizsgált esetben.
(159)
Emellett, a La Poste gazdasági helyzete, és következésképpen azon képessége, hogy külső piacokon terjeszkedjen, vagy hogy megerősítse helyzetét a francia piacon, nem hasonlítható a France Télécoméhoz. Amint az a La Poste határozatban kiemelésre került, a 2006-os, új könyvelési szabályokra való áttérést megvalósító reform hiányában, a postának tartalékot kellett volna képeznie a könyvelésében egy olyan - az állammal szemben fennálló 76 milliárd EUR összegű teher tekintetében, amelyet addig mérlegen kívül kezelt. (67). Márpedig a France Télécom, ellentétben a La Poste-tal, céltartalékot képzett a könyveiben annak érdekében, hogy a reform meg nem valósulása esetén eleget tudjon tenni jövőbeli kötelezettségeinek, amely tényből adódóan a két vállalat gazdasági helyzete nyilvánvalóan különböző.
(160)
Továbbá, a reform hiánya, valamint az 1990-ben hozott törvénnyel megvalósított rendszer fenntartása, a nyugdíjjárulékok növekedését eredményezte volna a France Télécom számára, amely növekedés az akkori - (30) premabulumbekezdésben kifejtett - előrejelzések szerint 2005-2007-től kezdődően jelentős lett volna. Mindezt a 3. táblázatban bemutatott utólagos adatok is alátámasztják. Márpedig, a reform időszakában a La Poste tekintetében alkalmazandó törvény teremtette rendszer fenntartása azonnal éves \[…] millió EUR költségnövekedést eredményezett volna (68).
(161)
Nem megalapozott tehát az, hogy a két vállalatnak, az őket érintő reformokat megelőzően alkalmazott törvény alapján fennálló helyzete, így ezek versenyre gyakorolt hatása hasonló lenne. A tények ennek ellenkezőjét támasztják alá. Következésképpen, nem kellően megalappozott egy olyan vizsgálat, amely hasonló következtetésekre jut mind a két esetben.
(162)
Egyebekben, a La Poste határozattal érintett ügy esetében fennálltak olyan okok, amelyek kellően megalapozták annak feltételezését, hogy a jövőbeli kivételes átalány-hozzájárulás visszajuttatható, mint a módosított, azonos versenyfeltételekre szabott, méltányos mértékhez kapcsolódó hozzájárulások egyfajta előlege. Ezen okok jelen esetben nem állnak fenn. A feltétel, amely kötelezettséget teremtett a La Poste kivételes hozzájárulásának visszajuttattatására, azután került meghatározásra, hogy a Bizottság a hivatalos vizsgálati eljárást kifogásolva megindította a mentesítő hozzájárulás alábecslését, amely az azonos versenyfeltételekre szabott méltányos mérték kialakításához volt szükséges.
(163)
Jóllehet, a francia hatóságok nem ismerték el kifejezetten, a rendkívüli átalány-hozzájárulás visszajuttatása a La Poste határozat esetében döntően a Bizottság és a tagállam közötti tárgyalások eredménye volt, amelyek célja egy olyan kötelezettség alól mentesítő hozzájárulás fizetése volt, amely biztosította az azonos versenyfeltételekre szabott méltányos mértéket. E tárgyalások során a francia hatóságok kiindulópontja - amelyet 2006. június 23-ai feljegyzésükben fejtettek ki az üggyel kapcsolatos 2005. decemberében történt első kapcsolatfelvétel után - az volt, hogy a La Poste számára előírt kivételes hozzájárulás versenyméltányossági szempontból nem volt szükséges, ellentétben az éves hozzájárulást érintő tervezett reformmal.
(164)
Ezért a Bizottság határozata - ahogyan azt a France Télécom állítja - nem egy hatályban lévő reformot hagyott jóvá. Tudniillik a feljegyzés és az eljárás megindításáról szóló 2006. október 12-ei határozat megelőzte a kivételes hozzájárulás 2006. december 30-ai 2006-1771. törvény (a 2006-ra szóló helyreigazító költségvetési törvény) általi meghatározását. Az említett tárgyalások több szempontból érintették a reformot, nevezetesen, azon előny szempontjából, amelyet a múltban bejelentett reform jelenthetett volna, a tervezett hozzájárulás mértékének számításakor figyelembe vett területek, valamint a postai bankszolgáltatás sajátosságainak szempontjából, a többi postai szolgáltatás, valamint az érintett alkalmazottak tekintetében. E tárgyalások azonban folytatódtak, így a francia hatóságok csupán a 2007. június 8-i észrevételeikben fogadták el a rendkívüli hozzájárulás odaítélésének feltételeit, egy átfogó, a reformról szóló megállapodás keretében, módosítva ezáltal korábbi, a rendkívüli hozzájáruláshoz és a jövőbeni éves hozzájárulások kiszámításának módjához kapcsolódó álláspontjukat.
(165)
Másrészről, az 1997-es költségvetési törvény - amely létrehozta a France Télécom hozzájárulásait kezelő közintézményt - azon rendelkezéseivel ellentétben, amelyek szigorú szabályokat állapítottak meg az államnak történő éves visszafizetésre vonatkozóan, a La Poste befizetéseit kezelő közintézmény vonatkozásában speciális szabályok nem kerültek kialakításra (69). Minthogy egy kivételes hozzájárulás befizetéséről és szabad odaítéléséről volt szó, a Bizottság úgy véli, hogy a Francia Köztársaság csökkenthette volna annak mértékét a La Poste éves hozzájárulási szintjének párhuzamos megemelése mellett.
(166)
Vitathatatlanul megállapítható, hogy az 1996-os törvény meghatározta az államnak rendszeresen a közszolgálati státusban lévő dolgozók nyugdíjának ellentételezéseként fizetendő éves hozzájárulás kiszámításának paramétereit, anélkül, hogy megkérdőjeleződött volna az állami alkalmazottak és a magántársaságok dolgozóit érintő, egymástól eltérő kockázatok figyelembevétele. E tekintetben a Törvényszék és az Európai Unió Bírósága pontosította a France Télécom által fizetendő iparűzési adót illetően, hogy egy, a terheket érintő könnyítést nem lehet kompenzálni egy másik speciális teherrel - nevezetesen amikor a tagállam, jelen esetben a Francia Köztársaság, nem tudja bizonyítani, hogy a korábbi terheket egy másik adórendszer csökkentett jövőbeni terheire tekintettel hozták létre (70).
(167)
A Bizottság nem hagyhatja figyelmen kívül azt, hogy az 1997-ben már fizetett speciális átalány-hozzájárulás célja, amint azt az 1996-os törvény 6. cikke kifejezetten meghatározza: a francia állam részleges kompenzációja azon pénzügyi terhek tekintetében, amelyet az 1996-os törvényből adódóan viselnie kellett.
(168)
Továbbá, a (27) preambulumbekezdésben említett szenátusi jelentéséből következik, hogy a kivételes hozzájárulás elveinek megszavazásával, a törvényhozó nem szándékozott figyelembe venni, és még kevésbé kompenzálni a France Télécom éves hozzájárulása és a versenytársak - aránylag magasabb - éves hozzájárulása közötti különbséget. Ellenkezőleg, a törvényhozó tudatosan kötelezte a France Télécomot azon éves hozzájárulás fizetésére, amely nem fedezte a két eltérő kategóriába tartozó munkavállalók (állami és nem állami alkalmazottak) tekintetében felmerülő, nem közös kockázatokat, és mindezt anélkül, hogy kapcsolatot teremtett volna e választás és az 1997-ben fizetett kivételes hozzájárulás levonása között.
(169)
A France Télécom által fizetett átalány hozzájárulás az állami költségvetésbe folyt be általános bevételként, amely azután az annak kezelésével és felhasználásával megbízott közintézménybe került. E körülményekből adódóan a Bizottság sem egészben, sem részben nem tudja fiktív és utólagos módon a már felhasznált, rendkívüli átalány-hozzájárulást egy olyan célra fordítani, amely teljesen eltérő a francia hatóságok által jelzettől, és amelyről a törvény sem rendelkezik. Annak kompenzációjáról van szó, hogy nem vették figyelembe a magántársaságok dolgozóit és az állami alkalmazottakat érintő, nem közös kockázatokat. Ezen átalány-hozzájárulást tehát nem azért hozták létre, hogy egy eltérő törvényi és rendeleti környezetben teljesen kiegyenlítsék a France Télécom és versenytársainak éves terheit.
(170)
Hasonló okokból adódóan, a költségvetési törvényben 1997 óta megjelenő és máig alkalmazott, a kezelési és a költségvetésbe történő visszafizetésre vonatkozó szabályok miatt elfogadhatatlanok Franciaországnak azon állításai és számításai, amelyek annak bizonyítását célozták, hogy az 1996-os reform máig megtérült és jelentős bevételtöbbletet eredményezett az állam számára.
(171)
Figyelembe véve tehát a France Télécom által fizetett kivételes átalány-hozzájárulásokat érintő kezelési és felhasználási módokat, amelyeket az arra felhatalmazott közintézmény a költségvetési törvény rendelkezéseinek megfelelően alkalmazott, valamint a Francia Köztársaság által átadott, a (36) és a (37) preambulumbekezdésekben, valamint a 3. táblázatban bemutatott, az 1997 óta történt befizetéseket mutató számokat, megállapítható, hogy sohasem léteztek azok a bevételek, amelyekre a Francia Köztársaság hivatkozik, s amelyek egy 7 %-os kamatot eredményező befektetésből származnak.
[…]. Továbbá, az állítások nem tükrözik a francia hatóságok valós magatartását. Figyelemmel a költségvetési törvényekben meghatározott kezelési szabályokra, az említett közintézmény, létrehozása óta nem produkált ilyen mértékű bevételt, amely egyébként nem is volt előre tervezett, és nem is kamatozott. Ellenkezőleg, az intézmény teljes bevétele felhasználásának 2011. december 31-ig meg kellett történnie. A felhasználásra hamarabb is sor került volna, ha érintette volna az 1996-os reform finanszírozása - amit egyébként a Francia Köztársaság még mindig vitat - akkor is, ha - francia hatóságok érveinek megfelelően - beépítették volna azt a bevételnövekedést, ami a társasági adóból származott. Végeredményként, a társasági adóból adódó bevételnövekedés figyelembevétele szabályellenes, mivel az állam különböző szerepeinek keveredéséhez vezet. Az eltérő állami szerepek ezen - francia hatóságok által kínált - összeolvadása nem fogadható el, és két okból is indokolt a megkülönböztetés fenntartása: egyrészről, az állam azon szerepe között, amely alapján támogatta a France Télécomot azzal, hogy magára vállalta az állami alkalmazottak nyugdíjának fizetését az érdemeken alapuló verseny kibontakozása érdekében, másrészről, az állam közhatalmi szerepe között, amely alapján költségvetési hatalmát gyakorolja.
(172)
Megjegyzendő továbbá, hogy a Francia Köztársaság és a France Télécom által előterjesztett arra vonatkozó kérelem, hogy a támogatás összeegyeztethetőségének vizsgálatakor vegyék figyelembe a rendkívüli hozzájárulást, ellentmond a Francia Köztársaság által, a 2004. március 17-i levélben megfogalmazott észrevételeknek, amelyek szerint: „az 1996. július 26-ai törvény 6. cikkében előírt rendkívüli átalány-hozzájárulás nem úgy értelmezendő, mint valamely állítólagos előny kompenzációja”. Az állami támogatásokat érintő szabályok szempontjából történő vizsgálata nem helytálló, hiszen ez az összeg egy minden, a magántőke számára történő nyitást megelőzően osztott kivételes osztalékhoz hasonlatos rendkívüli hozzájárulás, melyet az egyetlen részvényes (a francia állam) számára juttatnak.
(173)
Ez az okfejtés, amely a Francia Köztársaság korábban alkalmazott érvét támasztja alá, nem nélkülöz egy egyfajta gazdasági és pénzügyi logikát. Feltételezhető egy egyedüli részvényesről, hogy a más befektetők számára történő nyitást megelőzően hozzá kíván jutni a cégben jelen levő saját profitjához és - amennyire lehet - a rendelkezésre álló forrásokhoz a tőke megnyitását megelőzően, azt szem előtt tartva, hogy a befektetés vonzó maradjon. Ezt a szempontot figyelembe vették a France Télécom nyitó mérlegével kapcsolatos pénzügyi paraméterek meghatározása során, amelynek közvetett eredménye a rendkívüli átalány-hozzájárulás, ahogyan azt 1996-ban a Parlament előtt is felvetették. Ennélfogva, teljesen ésszerű egy egyedüli részvényes állam részéről, hogy - ahogyan maga a Francia Köztársaság is fogalmazott - elvonja a lehető legnagyobb összegű kivételes osztalékot, minthogy társaságban hagyja a forrásait, amelyből az 1997-es nyitást követően már csak a saját tőkéje arányában kaphatna részesedést.
(174)
A Francia Köztársaság fenti, a maga idejében előterjesztett okfejtésének érvényességét - amelyben kérte, hogy az 5,7 milliárd eurós különbözet semmiképp ne kerüljön figyelembevételre a reformnak az állami támogatásokat érintő szabályok alapján történő vizsgálatakor - az eljárásban előterjesztett észrevételei is alátámasztják. Azzal, hogy a Francia Köztársaság bejelentette, hogy a különbözet számítása nem a reform kapcsán az állam számára felmerülő becsült költségek, vagy azon előnyök alapján történt, amelyek a France Télécom számára jelentkeztek volna, hanem a cég hozzájárulási képessége alapján, jelezte, hogy a különbözet előírása inkább egy egyedüli, ésszerűen viselkedő részvényes magatartásának eredménye, nem pedig a szabályozó államé, amely azon nyugdíjterhek egyensúlyát tartja szem előtt amelyeket a reform alapján vállalt.
(175)
Ezen érvelés elfogadása esetén a Bizottságnak nem kellene - ahogyan azt a Francia Köztársaság a maga idejében kérte is - figyelembe venni a rendkívüli átalány-hozzájárulást, a reform állami támogatásokra vonatkozó szabályokkal való összeegyeztethetőségének vizsgálatakor. Ebből adódóan, csupán a France Télécom éves hozzájárulásának az 1997-es reform által célzott, versenytársak által fizetett hozzájárulás szintje alá történő csökkentésére lenne tekintettel.
(176)
Ugyanezen okok miatt a Bizottság nem tudja elfogadni a panasztevők észrevételeit, amelyben - a reform pénzügyi semlegességének biztosítása érdekében - kérték az 1997-ben fizetett rendkívüli átalány-hozzájárulás, valamint a France Télécom által fizetett éves munkáltatói hozzájárulás kiegyenlítő mechanizmusának létrehozását. Ez egy új számításhoz és az állami költségvetésbe 1997-ben befizetett kivételes átalány-hozzájárulás egészben vagy részben történő fiktív, utólagos újraelosztásához vezetne. Továbbá, az idézett mechanizmus egy utólagos, évről-évre bekövetkező kontrol létrehozásához vezetne, amelynek célja nem a megítélt támogatás arányosságának biztosítása lenne - jóllehet ezt 1997-ben a rendkívüli átalány-hozzájárulás lecsökkentette - hanem bármiféle támogatásnak a reformból való kiiktatása.
(177)
Ugyanakkor indokolt annak vizsgálata, hogy a kivételes átalány-hozzájárulás befizetése tekintetbe vehető-e az intézkedés belső piaccal való összeegyeztethetőségének vizsgálatakor, e befizetés 1996-os törvény szerinti megalapozottságából kiindulva.
(178)
Az 1996-os törvény értelmében a kivételes átalány-hozzájárulás 1997-ben a francia állam által magára vállalt nyugdíjak ellentételezéseként került kifizetésre. E körülményekből adódóan, ez utóbbi - a 1996-os törvény által bevezetett és a mai napig alkalmazott reform egészének pénzügyi mérlegére tett - hatását figyelembe kell venni. Azt az időszakot is számításba kell venni, amikor a rendkívüli átalány-hozzájárulásból származó bevétel fedezte a nyugdíjterheket.
(179)
Minthogy a France Télécom időben elhúzódó pénzügyi folyamatainak összehasonlításáról van szó - tudniillik, a kivételes átalány-hozzájárulás 1997-es fizetéséről, valamint minden egyéb, az 1996-os törvényből adódó, azóta fizetett éves teherről - elengedhetetlen ezen összegek aktualizálása. 1997 folyamán, októberig bezáróan több rendkívüli átalány-hozzájárulás befizetése került lépcsőzetes elosztásra még úgy is, ha ez utóbbi kölcsönből történő finanszírozása ténylegesen elnapolta a France Télécom pénzügyi terheit. Másrészről, 1997 elejétől a kötelezettség alól mentesítő hozzájárulások fizetése is megkezdődött. Leszámítolási kamatlábként a jelen tárgyban alkalmazandó Bizottsági közleményben szereplő árfolyamot kell használni (71) (e kamatláb például 1997 októberében 5,53 % volt). Indokolt annak vizsgálata, hogy jelen esetben helyénvaló-e egy, az alkalmazandó Közleményben előírttól különböző ráta használata, eltérve így a Bizottság által a tagállamok számára előírt szabályoktól, amelyeket az indokolt esetektől eltekintve alkalmaznia kell.
(180)
E tekintetben a francia kormány aktuáriusa által - az 1996-os reformtól 2043- ig terjedő időszak pénzügyi forgalmának aktualizálására - alkalmazott 7 %-os kamatláb nem indokolt […], mert a jelen vizsgálat tárgyát képező időszak ennél, a megállapított ütemterv szerint rövidebb. A 7 %-os ráta magasabb annál a 4,4 %-os éves leszámítolási kamatlábnál is, amelyet a Francia Köztársaság az 1997-2010-es időszakra elfogadott a vizsgálat megindításáról szóló határozatra adott észrevételeiben, illetve annál a […]%-os leszámítolási kamatlábnál, amelyet a La Poste-ot érintő 1998-as nyugdíjfinanszírozási reformban elfogadott (72).
(181)
A 7 % körüli, a 15 éves lejáratú OAT (Obligation Assimilable du Trésor, államkölcsön)-re vonatkozó kamatlábat, amelyet a Francia Köztársaság 1996-ra javasolt, szintén nem lehet elfogadni. A kamatlábat 1997-re, nem pedig 1996-ra kell megállapítani. Továbbá, a 15 éves időszak túl hosszú azon éves kifizetési forgalom jelentőségéhez képest, amelynek a rendkívüli átalány-hozzájárulásnak elméleti szinten abban az időszakban meg kellett volna felelnie, és amelyre egyedül a kamatok nem lettek volna elégségesek. A francia állam szempontjából alternatívaként merül fel egy, a kivételes átalány-hozzájárulás befektetésének különféle optimalizált kamatlábait felhasználó összetett kamatláb alkalmazása, amely elősegítené, hogy eleget lehessen tenni az 1996-os reformból adódó pénzügyi kifizetések ütemtervének. Azon túl, hogy ez az 5,50 % körüli kamatláb nem térne el jelentősen az 1997 októberi, Bizottság által alkalmazott ráta mértékétől, ez a választás figyelmen kívül hagyná, hogy jelen vizsgálat a France Télécom szempontjából zajlik (73).
(182)
Végül, a France Télécom 1991 és 1997 közötti kötelező kölcsöneinek 7 %-os referenciarátája, amelyet a Francia Köztársaság alkalmazott, egy - jóval a tényeket megelőző - hatéves időszakra vonatkozik. Tény, hogy a France Télécom 1996-ban nagyobb részben rövid lejáratú, kisebb részben pedig kötelező kibocsátások által finanszírozta a kivételes átalány-hozzájárulást. Márpedig a France Télécom által az 1996-ban keletkezett számlái után fizetett kamatból adódó leszámítolási kamatláb 4,8 %-ra emelkedne az 1996. december 31-ei egyenlege alapján (74). Egy ilyen kamatláb - a kivételes hozzájárulás finanszírozása végett - a France Télécom által korábban vállalt, valódi pénzügyi költségekhez igazodik. Mindazonáltal célszerű, hogy a leszámítolási kamatláb meghatározása ne a társaság maga idejében tett választásán alapuljon, hanem a Bizottság által, közleményében elfogadott - leszámítolási kamatlábak körében alkalmazandó - objektív referencia ráta kerüljön alkalmazásra (75).
(183)
Összegezve, jelen esetben nem célszerű egy az alkalmazandó Közleményben előírttól különböző referencia ráta használata, eltérve így a Bizottság által a tagállamok számára előírt és közzétett szabályoktól.
5. Táblázat
A France Télécomot érintő 1996-os reformból származó pénzügyi tranzakciók (1997-2011)
Millió EUR
Pénzügyi év
A/Kifizetett nyugdíjak
(A)
Kompenzáció és túlkompenzáció
(B)
Éves hozzájárulások
(C)
Előny FT
(D)
(A + B - C) (76)
Január 1-i különbözet
(E)
Kamatok
(F)
December 31-i különbözet
(E + F - D)
1997 (77)
(…)
(…)
(…)
122,3
5 716,8
184,4
5 777,9
1998
(…)
(…)
(…)
188,2
5 777,9
319,5
5 909,2
1999
(…)
(…)
(…)
189,8
5 909,2
326,8
6 046,2
2000
(…)
(…)
(…)
298,3
6 046,2
334,4
6 082,2
2001
(…)
(…)
(…)
302,9
6 082,2
336,3
6 115,6
2002
(…)
(…)
(…)
305,9
6 115,6
338,2
6 148,0
2003
(…)
(…)
(…)
364,7
6 148,0
340,0
6 123,3
2004
(…)
(…)
(…)
477,4
6 123,3
338,6
5 984,5
2005
(…)
(…)
(…)
619,1
5 984,5
330,9
5 696,3
2006
(…)
(…)
(…)
744,4
5 696,3
315,0
5 266,9
2007
(…)
(…)
(…)
909,9
5 266,9
291,3
4 648,2
2008
(…)
(…)
(…)
1 101,0
4 648,2
257,0
3 804,3
2009
(…)
(…)
(…)
1 255,8
3 804,3
210,4
2 758,9
2010
(…)
(…)
(…)
1 386,6
2 758,9
152,6
1 524,8
2011
TSE-k
(…)
(…)
(…)
1 497,5
1 524,8
84,3
111,6
(184)
Az 5,53 %-os leszámítolási kamatlábbal történő tőkésítés esetén, a figyelembe vett hiánynak 2012. 1. negyedévéig kellene kompenzálnia (78) az éves költségek szintjén jelentkező könnyítést, amelyben a France Télécom az 1996-os reformnak köszönhetően részesült.
(185)
Továbbá, a reform hatásait semlegesítő kompenzáció lejárata - néhány hónap eltéréssel - egybeesne a France Télécom által fizetett kivételes hozzájárulás kezelésével megbízott intézmény forrásainak 2011. december 31-re prognosztizált kimerülésével. Az leszámítolási elemzéshez társul a tény, hogy a kivételes hozzájárulásból származó bevétel mindenképpen felhasználásra kerülne. Ebből adódóan, nem maradna olyan, az állami költségvetésbe vissza nem fizetett összeg, amelyet a költségvetési törvényben meghatározottaktól eltérően lehetne visszajuttatni.
(186)
Indokolt tehát, hogy ezen rendkívüli hozzájárulás 1997-es befizetése okán, a France Télécom ne legyen köteles kiegészítő éves hozzájárulást fizetni az 1997. január 1. és valamely, 2010. december 31-ét követő - még pontos meghatározásra váró - időpont között. Amennyiben az 5. táblázat 2011-re vonatkozó, valamint a kompenzációt és a túlkompenzációt érintő számai becslésen alapulnak, indokolt, hogy a pontos dátumot a Francia Köztársaság határozza meg, a befizetett járulékok végleges összegének, valamint a járulékok, és más a France Télécom számára az 1996-os reformból adódóan fizetett minden előny kifizetésének végleges dátumát alapul véve, az 5. táblázat számítási módszerét alkalmazva.
(187)
Ugyanakkor, a különleges hozzájárulás hatásainak semlegesítése után és az állam számára befizetett források kimerülésével, az 1996-ban a France Télécom számára juttatott állami támogatás összes hatása érvényesülne, előnyhöz juttatva ezzel a céget, versenytársaival szemben. A támogatás tehát csak akkor lehetne indokolt, ha a France Télécomot köteleznék mentesítő hozzájárulás fizetésére, amelyet olyan kamattal számítanának, amely biztosítja az azonos versenyfeltételekre szabott méltányos mértéket. Így, ha az 1990-es törvénynek az 1996-os törvény által módosított rendelkezései, valamint a végrehajtási rendelkezések - amennyiben előírják, hogy a mentesítő hozzájárulást oly módon kell megállapítani, hogy az a kockázatoknak a magánvállalatok dolgozóira és az állami alkalmazottakat érintő közös kockázatokra való korlátozása által kiegyenlítse a béreket terhelő kötelező társadalombiztosítási és adóterhek szintjét a France Télécom, valamint az általános jog szerinti társadalombiztosítási szabályozás alá tartozó távközlési szektor egyéb vállalatai között - változatlanok maradnak, a France Télécomnak juttatott támogatás - a francia állam által az 1996-os törvény szerint a France Télécom helyett vállalt pénzügyi kötelezettségek megszűnéséig - nem tenne eleget az arányosság követelményének.
(188)
Az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontjában foglalt közös érdeknek való megfelelés érdekében, a támogatás összeegyeztethetőségéhez a jelen határozatban megfogalmazott feltételek teljesítése szükséges.
7. AZ ÖSSZEEGYEZTETHETŐSÉG JÖVŐRE VONATKOZÓ FELTÉTELEI
(189)
Következésképpen elengedhetetlen, hogy a Francia Köztársaság módosítsa a törvényi és rendeleti szabályait, annak érdekében, hogy létrehozza, kiszámítsa és beszedje a France Télécom által fizetendő mentesítő hozzájárulást oly módon, hogy kiegyenlítse a béreket terhelő kötelező társadalombiztosítási és adóterhek szintjét a France Télécom, valamint az általános jog szerinti társadalombiztosítási szabályozás alá tartozó távközlési szektor egyéb vállalatai között. Indokolt továbbá, hogy a számítás módja és paraméterei átlátható és objektív módon kerüljenek meghatározásra úgy, hogy ellenőrizhetőek és fellebbezhetőek legyenek.
(190)
A Francia Köztársaságnak a mentesítő hozzájárulás meghatározásakor ki kell egyenlítenie a béreket terhelő kötelező társadalombiztosítási és adóterhek szintjét a France Télécom, valamint az általános jog szerinti társadalombiztosítási szabályozás hatálya alá tartozó távközlési szektor egyéb vállalatai között oly módon, hogy tekintettel legyen a magántársaságok munkavállalói és a France Télécomnál dolgozó állami alkalmazottakat érintő nem közös kockázatokra is.
(191)
A Francia Köztársaság észrevételeinek aktualizált III. és IV. mellékletében részletesen kifejtettek szerint a francia hatóságok olyan becsléseket készítettek, amelyek azt mutatták, hogy hogyan alakulna a France Télécom által fizetett mentesítési hozzájárulás kamata 1997 óta (lásd 4. táblázat) ha a nem közös kockázatokat figyelembe vették volna a számításkor (alábbiakban: „módosított kamat”). A módosított kamat magába foglalja egyrészt a munkanélküli járulékot és az azt növelő bérkövetelési garanciát, valamint azon sajátos járulékokat, amelyeket a France Télécom versenytársai nem fizetnek. Ilyenek például az 1 % szolidaritási és az egyéb, szünetelő munka címén fizetett pénzbeli ellátások, amelyeket a France Télécom maga biztosít, és amelyek csökkentik a kamatot. Az eredmény a jelenleg alkalmazottnál körülbelül 7 százalékponttal magasabb kamat.
(192)
Egy ilyen mértékű kamat tényleges versenyegyenlőséget eredményez ahhoz a részleges mértékűhöz képest, amelyet az 1996-os törvény a France Télécom speciális szociális terheire tekintettel vezetett be. A Bizottság tehát nem vitatja a Francia Köztársaság által alkalmazott elveket, számítási alapot és módszert, amelyet annak érdekében alkalmazott, hogy olyan módosított mértékű felmentési hozzájárulást hozzon létre, amely révén kiegyenlíthetőek a France Télécom és az általános jog szerinti társadalombiztosítási szabályozás hatálya alá tartozó távközlési szektor egyéb vállalatai között, a béreket terhelő kötelező társadalombiztosítási és adóterhek szintjének vonatkozásában fennálló különbségek - ahogyan azt a Francia Köztársaság, az aktualizált észrevételeinek III. és V. mellékletében részletezi.
(193)
Következésképpen, a versenyfeltételek egyenlővé tételét biztosító kamat mértékének Francia Köztársaság általi éves meghatározásakor követni kell a mentesítő hozzájárulás számításának elveit, alapját és módját úgy, ahogyan az az említett észrevételek (191) preambulumbekezdésében található. A módosított kamatnak magában kell foglalnia a munkanélküli járulékot és a bérkövetelések garanciáját, valamint azon speciális járulékokat és terheket, amelyeket a France Télécom versenytársai nem fizetnek, mint például az 1 %-os szolidaritási és az egyéb, szünetelő munka címén fizetett pénzbeli ellátások, amelyeket a France Télécom maga biztosít.
(194)
Ez a ténybeli kiegyenlítés, biztosítaná a France Télécom és versenytársai közötti valós versenyegyenlőséget, és garantálná a 1996-ban megvalósított támogatás belső piaccal való arányosságát és összeegyeztethetőségét.
8. KÖVETKEZTETÉS
(195)
A Bizottság megállapítja, hogy a Francia Köztársaság jogellenesen nyújtott állami támogatást az 1996-os, a France Télécomnál dolgozó állami alkalmazottak nyugdíjának finanszírozását célzó reform bevezetésével, amely hatálybalépésétől kezdve sértette az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdését.
(196)
Az 1997-ben bevezetett támogatás mérsékelte a France Télécom éves szociális terheit. E hatást ugyanakkor 2010-ig semlegesítette az ugyancsak e reform által bevezetett kivételes átalány-hozzájárulás. E semlegesítés megalapozza, hogy azon feltételek, amelyek - e terheket illetően - egyenlő helyzetbe hoznák a France Télécomot és versenytársait, és amelyek összeegyeztethetővé tennék e támogatást a belső piaccal, egy 2010. december 31-ét követő, még meghatározásra váró időpontban kerüljenek alkalmazásra.
(197)
Következésképpen, amennyiben a Francia Köztársaság - a France Télécom által fizetendő kötelezettség alól mentesítő hozzájárulás mértékének számításakor - figyelembe veszi a France Télécom és más, a szociális szolgáltatások jogához tartozó távközlési szolgáltatást nyújtó cég fizetéseire vonatkozó, kötelezően fizetendő társadalombiztosítási- és adójárulékokat - figyelemmel az általános jog alá tartozó munkavállalókat és az állami alkalmazottakat érintő közös és nem közös kockázatokra is - az1996-os törvény által bevezetett reform összeegyeztethető a belső piaccal, az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontjában foglaltak szerint. A Francia Köztársaság tehát köteles megtenni azon törvényi és szabályozási intézkedéseket, amelyek szükségesek a jelen preambulumbekezdésben foglalt feltétel megvalósításához,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
Az állami támogatás, amely abból adódik, hogy a France Télécom állami alkalmazottai részére, a polgári és katonai nyugdíjak kifizetéséről szóló 96-660. számú, 1996. július 26-i nyugdíjtörvény értelmében - és egyben a 1990. július 2-i 90-568-as, a postai és távközlési közszolgáltatások megszervezéséről szóló törvény módosításaként - csökkentik a nyugdíj-megállapítás és -folyósítás ellenében az államnak járó hozzájárulás összegét, a 2. cikkben foglalt feltételek szerint összeegyeztethető a belső piaccal.
2. cikk
A mentesítő jellegű munkáltatói hozzájárulás, amelyet a France Télécom a postai és távközlési közszolgáltatások megszervezéséről szóló 1990. július 2-ai 90-568-as törvény 30. cikk c) pontja alapján fizet, olyan módon kerül kiszámításra és beszedésre, hogy kiegyenlítse a béreket terhelő kötelező társadalombiztosítási és adóterhek szintjét a France Télécom, valamint az általános jog szerinti társadalombiztosítási szabályozás hatálya alá tartozó távközlési szektor egyéb vállalatai között.
Fenti feltételnek való megfelelés érdekében, legkésőbb e határozat kézhezvételét követő hét hónapon belül a Francia Köztársaság:
a)
módosítja a postai és távközlési közszolgáltatások megszervezéséről szóló 1990. július 2-ai 90-568 számú törvény 30. cikkét, valamint egyéb szabályozási vagy egyéb a végrehajtásra szolgáló előírásokat, oly módon, hogy a France Télécom által fizetendő mentesítő jellegű munkáltatói hozzájárulás számításának alapja és beszedése ne korlátozódjon a magánvállalatok munkavállalói és az állami alkalmazottakat érintő közös kockázatokra, hanem foglalja magában a nem közös kockázatokat is;
b)
levon a France Télécomtól egy mentesítő jellegű, az a) pontban foglaltak szerint számított munkáltatói járulékot, mely figyelembe veszi a magánvállalatok munkavállalóit és az állami alkalmazottakat érintő közös és nem közös kockázatokat is. A levonás kezdete az a nap, amikor az 1996. július 26-i 96-660 számú törvény által létrehozott rendkívüli hozzájárulás jelen esetben alkalmazandó, a referencia- és diszkontráták megállapítási módjáról szóló Bizottsági közleményben megállapított leszámítolási kamattal tőkésített összege eléri azon hozzájárulások és terhek összegét, amelyet a France Télécom fizetett volna az 1990. július 2-i 90-568-as törvény 30. cikkének eredeti szövege alapján.
3. cikk
(1) Franciaország e határozat közlésétől számított két hónapon belül tájékoztatja a Bizottságot a határozatnak való megfelelés érdekében hozott vagy tervezett intézkedésekről. Különösen az alábbiakról tájékoztatja a Bizottságot:
a)
a 2. cikkben említett törvényi és rendeleti szabályok módosításának előrehaladásáról;
b)
a kompenzáció és a hozzájárulás 2011-re, adott esetben 2012-re vonatkozó végleges összegéről, tekintettel a rendkívüli hozzájárulás tőkésített részéből származó értékkülönbözetre;
c)
a mentesítő jellegű munkáltatói hozzájárulás - 2. cikkben előírtak szerinti - jövőbeli ütemre tekintettel számított összegéről, várva a jogszabályi módosításokra;
d)
azon munkáltatói hozzájárulások befizetéséről, amelyek azután lépnek életbe, hogy az 1996. július 26-i 96-660-os törvény által bevezetett rendkívüli hozzájárulás, amelyet azon leszámítolási kamatlábbal tőkésítenek, amelyet a Bizottság, referencia- és diszkontráták megállapítási módjáról szóló, jelen esetben alkalmazandó közleménye ír elő, megszűnnek semlegesíteni az 1996-os reform hatásait.
(2) A Francia Köztársaság folyamatosan tájékoztatja a Bizottságot az e határozat végrehajtása érdekében elfogadott nemzeti intézkedések előrehaladásáról. A Bizottság kérésére azonnal benyújtja az e határozat végrehajtása érdekében már meghozott és tervezett intézkedésekre vonatkozó információkat.
4. cikk
Ennek a határozatnak a címzettje a Francia Köztársaság.
Kelt Brüsszelben, 2011. december 20-án.