EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV 2011/61/EU
af 8. juni 2011
om forvaltere af alternative investeringsfonde og om ændring af direktiv 2003/41/EF og 2009/65/EF samt forordning (EF) nr. 1060/2009 og (EU) nr. 1095/2010
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 53, stk. 1,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Den Europæiske Centralbank (1),
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (2),
efter den almindelige lovgivningsprocedure (3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Forvaltere af alternative investeringsfonde (FAIF'er), der er ansvarlige for forvaltningen af betydelige mængder investerede aktiver i Unionen, tegner sig for en betydelig del af handelen på markederne for finansielle instrumenter og kan øve stor indflydelse på de markeder og selskaber, de investerer i.
(2)
FAIF'ers betydning for de markeder, hvorpå de opererer, er i stort omfang positiv, men de seneste finansielle vanskeligheder har understreget, hvordan FAIF'ers aktiviteter også kan sprede og øge risiciene i hele det finansielle system. Ukoordineret national respons gør det vanskeligt at styre disse risici effektivt. Formålet med dette direktiv er derfor at fastlægge fælles krav vedrørende tilladelse til og tilsyn med FAIF'er for at sikre en sammenhængende tilgang til de dermed forbundne risici og deres betydning for Unionens investorer og markeder.
(3)
De seneste problemer på de finansielle markeder har understreget, at mange FAIF-strategier er sårbare over for en række alvorlige risici for investorer, andre markedsdeltagere og markeder. For at kunne indføre omfattende og fælles tilsynsordninger er det nødvendigt at fastlægge en ramme til imødegåelse af disse risici under hensyntagen til de forskellige investeringsstrategier og -metoder, som anvendes af FAIF'er. Dette direktiv bør derfor gælde for FAIF'er, der forvalter alle typer fonde, som ikke er omfattet af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/65/EF af 13. juli 2009 om samordning af love og administrative bestemmelser om visse institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter) (4), uanset på hvilket retligt eller kontraktmæssigt grundlag FAIF'erne overdrages dette ansvar. FAIF'er bør ikke på grundlag af en tilladelse i henhold til nærværende direktiv være berettiget til at forvalte investeringsinstitutter, som er omhandlet i direktiv 2009/65/EF.
(4)
Formålet med dette direktiv er at tilvejebringe et indre marked for FAIF'er og en harmoniseret og stringent ramme for regulering af og tilsyn med alle FAIF'ers aktiviteter i Unionen, herunder FAIF'er, der har deres vedtægtsmæssige hjemsted i en medlemsstat (EU-FAIF'er), og FAIF'er, der har deres vedtægtsmæssige hjemsted i et tredjeland (ikke-EU-FAIF'er). Da de praktiske konsekvenser af og eventuelle vanskeligheder med en harmoniseret lovgivningsmæssig ramme og et indre marked for ikke-EU-FAIF'er, der udfører forvaltnings- og/eller markedsføringsaktiviteter i Unionen, og EU-FAIF'er, der forvalter ikke-EU-baserede alternative investeringsfonde (AIF'er), er usikre og vanskelige at forudsige på grund af manglende erfaringer i denne henseende, bør der fastlægges en vurderingsmekanisme. Det er hensigten efter en overgangsperiode på to år, at en harmoniseret ordning for markedsføringspas finder anvendelse på ikke-EU-FAIF'er, der udfører forvaltnings- og/eller markedsføringsaktiviteter i Unionen og EU-FAIF'er, der forvalter ikke-EU-AIF'er, i forlængelse af ikrafttrædelsen af en delegeret retsakt fra Kommissionen i denne henseende. Det er hensigten, at den harmoniserede ordning i en yderligere overgangsperiode på tre år består side om side med medlemsstaternes nationale ordninger på visse harmoniserede minimumsbetingelser. Efter denne periode på tre år med sameksistens, er det hensigten, at de nationale ordninger ophører efter ikrafttrædelsen af en yderligere delegeret retsakt fra Kommissionen.
(5)
Fire år efter dette direktivs gennemførelsesfrist bør Kommissionen vurdere dets anvendelse og anvendelsesområde i betragtning af dets mål, og det bør vurderes, om den harmoniserede EU-tilgang har medført nogen vedvarende større markedsforstyrrelser, og om dette direktiv fungerer effektivt i lyset af principperne for det indre marked og lige konkurrencevilkår.
(6)
Dette direktivs anvendelsesområde bør begrænses til enheder, der forvalter AIF'er som erhvervsmæssig virksomhed, uanset om AIF'en er af åben eller lukket art, uanset dens retlige form, og uanset om den er noteret eller ikke, og som tilvejebringer kapital fra en række investorer med henblik på investering af denne kapital til fordel for disse investorer efter en nærmere defineret investeringspolitik.
(7)
Investeringsforetagender såsom »family office vehicles«, der investerer investorernes private formuer uden at skaffe ekstern kapital, bør ikke anses for at være AIF'er i henhold til dette direktiv.
(8)
De enheder, der ikke anses for at være FAIF'er i henhold til dette direktiv, falder ikke ind under dets anvendelsesområde. Som følge heraf bør dette direktiv ikke finde anvendelse på holdingselskaber som defineret heri. Dog bør forvaltere af private equity-fonde eller FAIF'er, der forvalter AIF'er hvis aktier optages til handel på et reguleret marked, ikke udelukkes fra dets anvendelsesområde. Endvidere bør dette direktiv ikke finde anvendelse på forvaltningen af pensionskasser, ordninger for medarbejderdeltagelse eller opsparingsordninger, overnationale institutioner, nationale centralbanker eller nationale, regionale og lokale regeringer og organer eller institutioner, der forvalter fonde til støtte for socialsikrings- og pensionsordninger, securitisationsinstrumenter med særligt formål, eller forsikringsaftaler og joint ventures.
(9)
Investeringsselskaber, som har erhvervet tilladelse i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/39/EF af 21. april 2004 om markeder for finansielle instrumenter (5), og kreditinstitutter, som har erhvervet tilladelse i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/48/EF af 14. juni 2006 om adgang til at optage og udøve virksomhed som kreditinstitut (6), bør ikke være forpligtet til at erhverve tilladelse i henhold til nærværende direktiv for at yde investeringsservice, som f.eks. individuel porteføljepleje i forbindelse med AIF'er. Investeringsselskaber bør imidlertid kun direkte eller indirekte kunne udbyde en AIF's andele eller aktier til eller placere sådanne andele eller aktier hos investorer i Unionen, hvis og i det omfang andelene eller aktierne kan markedsføres i overensstemmelse med dette direktiv. Når dette direktiv gennemføres i national lovgivning, bør medlemsstaterne tage højde for den regulerende hensigt med dette krav, og de bør sikre, at investeringsselskaber, som er etableret i et tredjeland, og som i medfør af den relevante nationale lovgivning kan yde investeringsservice i forbindelse med AIF'er, også er omfattet af anvendelsesområdet for dette krav. Disse enheders ydelse af investeringsservice i forbindelse med AIF'er bør aldrig føre til faktisk omgåelse af nærværende direktiv ved, at FAIF'en gøres til et tomt selskab, uanset om FAIF'en er etableret i Unionen eller i et tredjeland.
(10)
Dette direktiv regulerer ikke AIF'er. AIF'er bør derfor fortsat kunne reguleres og underlægges tilsyn på nationalt plan. Det ville være en uforholdsmæssigt stor opgave at regulere strukturen i eller sammensætningen af de af FAIF'er forvaltede AIF-porteføljer på EU-plan, og det ville være vanskeligt at fastsætte bestemmelser for en så omfattende harmonisering på grund af de meget forskellige typer AIF'er, der forvaltes af FAIF'er. Dette direktiv forhindrer derfor ikke medlemsstaterne i at indføre eller fortsat anvende nationale krav vedrørende AIF'er, der er etableret på deres område. En medlemsstats mulighed for at indføre krav ud over de krav, der gælder i andre medlemsstater, til AIF'er, der er etableret på dens område, bør ikke forhindre FAIF'er, der i overensstemmelse med dette direktiv har opnået tilladelse i andre medlemsstater, i at udøve retten til at markedsføre, til professionelle investorer i Unionen, visse AIF'er, som er etableret uden for den medlemsstat, der stiller yderligere krav, og som derfor ikke er omfattet af og ikke skal overholde de yderligere krav.
(11)
Flere af dette direktivs bestemmelser kræver, at FAIF'er sørger for overholdelse af krav, som FAIF'er i nogle fondsstrukturer ikke er ansvarlige for. Et eksempel herpå er fondsstrukturer, hvor ansvaret for at udpege depositaren påhviler AIF'en eller en anden enhed, der handler på AIF'ens vegne. I sådanne tilfælde har FAIF'en ikke den endelige kontrol over, om en depositar rent faktisk udpeges, medmindre AIF'en er internt forvaltet. Eftersom dette direktiv ikke regulerer AIF'er, kan det ikke forpligte en AIF til at udpege en depositar. Hvis en FAIF ikke sikrer overholdelse af de gældende krav til en AIF eller en anden enhed på dens vegne, bør de kompetente myndigheder kræve, at FAIF'en tager de nødvendige skridt til at rette op på situationen. Hvis den manglende overholdelse fortsætter på trods af sådanne skridt, og når der er tale om en EU-FAIF eller en ikke-EU-FAIF med tilladelse, der forvalter en EU-AIF, skal FAIF'en trække sig som forvalter af den pågældende AIF. Hvis FAIF'en ikke trækker sig, bør de kompetente myndigheder i dens hjemland kræve, at den trækker sig, og markedsføring af AIF'en bør ikke længere være tilladt i Unionen. Samme forbud bør gælde ikke-EU-FAIF'er med tilladelse, der markedsfører ikke-EU-AIF'er i Unionen.
(12)
Når der i dette direktiv henvises til interesserne for investorerne i en AIF, og medmindre andet udtrykkeligt er fastsat, henvises til investorernes interesser i deres særlige egenskab af investorer i AIF'en og ikke til investorernes individuelle interesser.
(13)
Med forbehold af de undtagelser og begrænsninger, der er fastsat heri, bør dette direktiv finde anvendelse på alle EU-FAIF'er, der forvalter EU-AIF'er eller ikke-EU-AIF'er, uanset om de markedsføres i Unionen eller ej, og på ikke-EU-FAIF'er, der forvalter EU-AIF'er, uanset om de markedsføres i Unionen eller ej, og på ikke-EU-FAIF'er, der markedsfører EU-AIF'er eller ikke-EU-AIF'er i Unionen.
(14)
Dette direktiv fastsætter krav til, hvordan FAIF'er bør forvalte AIF'er, som de er ansvarlige for. For ikke-EU-FAIF'er er dette begrænset til forvaltningen af EU-AIF'er og andre AIF'er, hvis andele eller aktier også markedsføres til professionelle investorer i Unionen.
(15)
Tilladelsen til EU-FAIF'er i medfør af dette direktiv omfatter forvaltningen af EU-AIF'er, der er etableret i FAIF'ens hjemland. Med forbehold af yderligere anmeldelseskrav omfatter dette endvidere markedsføring til professionelle investorer i Unionen af EU-AIF'er, der forvaltes af EU-FAIF'en, og forvaltning af EU-AIF'er, der er etableret i andre medlemsstater end den, der er FAIF'ens hjemland. Dette direktiv fastsætter også de betingelser, hvorpå EU-FAIF'er med tilladelse er berettigede til at markedsføre ikke-EU-AIF'er til professionelle investorer i Unionen, og de betingelser, hvorpå en ikke-EU-FAIF kan opnå tilladelse til at forvalte EU-AIF'er og/eller markedsføre AIF'er til professionelle investorer i Unionen med et markedsføringspas. I en periode, der er tiltænkt at være en overgangsperiode, bør medlemsstaterne også kunne tillade EU-FAIF'er at markedsføre ikke-EU-AIF'er alene på deres område og/eller tillade ikke-EU-FAIF'er at forvalte EU-AIF'er og/eller at markedsføre AIF'er til professionelle investorer alene på deres område i henhold til national lovgivning under forudsætning af, at visse minimumsbetingelser i medfør af dette direktiv er opfyldt.
(16)
Dette direktiv bør ikke finde anvendelse på FAIF'er, i det omfang de forvalter AIF'er, hvis eneste investorer selv er FAIF'er eller deres modervirksomheder, deres dattervirksomheder eller andre dattervirksomheder af deres modervirksomheder, og hvor disse investorer ikke selv er AIF'er.
(17)
Dette direktiv fastsætter desuden en mere lempelig ordning for FAIF'er, hvis samlede forvaltede AIF-aktiver ligger under en tærskelværdi på 100 mio. EUR, og for FAIF'er, som kun forvalter ikke-gearede AIF'er, som ikke indrømmer investorer indløsningsrettigheder i en periode på fem år, og hvis samlede forvaltede AIF-aktiver ligger under en tærskelværdi på 500 mio. EUR. Selv om de pågældende FAIF'ers aktiviteter ikke hver for sig kan forventes at få væsentlige konsekvenser for den finansielle stabilitet, kan deres aktiviteter eventuelt tilsammen forårsage systemiske risici. Sådanne FAIF'er bør derfor ikke være underlagt fuld tilladelse, men registrering i deres hjemlande og bør som et af kravene give deres kompetente myndigheder relevante oplysninger om de vigtigste instrumenter, de handler med, og om de forvaltede AIF'ers vigtigste eksponeringer og vigtigste koncentrationer. For at kunne udøve de rettigheder, der indrømmes i henhold til dette direktiv, bør disse mindre FAIF'er kunne behandles som FAIF'er i henhold til opt-in-proceduren fastsat i dette direktiv. Denne undtagelse bør ikke begrænse medlemsstaternes muligheder for at pålægge de FAIF'er, der har valgt ikke at blive omfattet af direktivet, strengere krav.
(18)
Ingen EU-FAIF bør kunne forvalte og/eller markedsføre EU-AIF'er til professionelle investorer i Unionen, medmindre der er givet tilladelse dertil i medfør af dette direktiv. En FAIF, der har erhvervet tilladelse i medfør af dette direktiv, bør til enhver tid opfylde de betingelser for tilladelse, som er fastsat i dette direktiv.
(19)
Så snart det er tilladt i henhold til dette direktiv, bør en ikke-EU-FAIF, der har til hensigt at forvalte EU-AIF'er og/eller markedsføre AIF'er i Unionen med et markedsføringspas, eller en EU-FAIF, som har til hensigt at markedsføre ikke-EU-AIF'er i Unionen med et markedsføringspas, også have tilladelse i medfør af dette direktiv. En medlemsstat bør også, i det mindste i en overgangsperiode, kunne tillade en ikke-EU-FAIF at markedsføre AIF'er og en EU-FAIF at markedsføre ikke-EU-AIF'er i den pågældende medlemsstat, forudsat at minimumsbetingelserne i dette direktiv er opfyldt.
(20)
Afhængigt af deres retlige form bør AIF'er kunne være enten eksternt eller internt forvaltet. AIF'er anses for internt forvaltet, hvis forvaltningsfunktionerne udføres af ledelsesorganet eller en anden intern ressource i AIF'en. Når AIF'ens retlige form muliggør intern forvaltning, og når AIF'ens ledelsesorgan vælger ikke at udpege en ekstern FAIF, er AIF'en også en FAIF og bør derfor overholde alle krav til FAIF'er i henhold til dette direktiv og meddeles tilladelse som sådan. En FAIF, som er en internt forvaltet AIF, bør imidlertid ikke meddeles tilladelse som ekstern forvalter af andre AIF'er. En AIF bør anses for at være eksternt forvaltet, når en ekstern juridisk person er blevet udpeget som forvalter af AIF'en eller på dennes vegne, og i kraft af denne udpegelse er ansvarlig for at forvalte AIF'en. Når en ekstern FAIF er blevet udpeget til at forvalte en bestemt AIF, bør denne FAIF ikke anses for at levere investeringsydelsen porteføljepleje som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 9), i direktiv 2004/39/EF, men bør i stedet anses for at levere kollektiv porteføljepleje i overensstemmelse med nærværende direktiv.
(21)
Ved forvaltning af AIF'er bør forstås, at der mindst leveres investeringsforvaltningsydelser. Den enkelte FAIF, der udpeges i henhold til dette direktiv, bør aldrig gives tilladelse til at levere porteføljepleje uden samtidig at levere risikostyring og omvendt. Med forbehold af betingelserne i dette direktiv bør en FAIF med tilladelse imidlertid ikke hindres i også at beskæftige sig med administration og markedsføring af en AIF eller i at beskæftige sig med aktiviteter i forbindelse med AIF'ens aktiver. En ekstern FAIF bør ikke hindres i også at levere ydelsen investeringsporteføljepleje i henhold til den enkelte investors afgivne mandat med skønsmæssige beføjelser, herunder pleje af porteføljer, der ejes af pensionsfonde og arbejdsmarkedsrelaterede pensionskasser, som er omfattet af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/41/EF af 3. juni 2003 om arbejdsmarkedsrelaterede pensionskassers aktiviteter og tilsynet hermed (7), og bør heller ikke hindres i at levere de accessoriske tjenesteydelser investeringsrådgivning, opbevaring og forvaltning af andele i institutter for kollektiv investering og modtagelse og formidling af ordrer. Efter godkendelse i henhold til direktiv 2009/65/EF bør en ekstern FAIF kunne forvalte investeringsinstitutter.
(22)
Det er nødvendigt at sikre, at FAIF'er driver virksomhed, som er underkastet grundig ledelseskontrol. FAIF'er bør forvaltes og organiseres på en sådan måde, at interessekonflikter minimeres. De organisatoriske krav, der er fastsat i dette direktiv, bør ikke berøre de systemer og kontroller, der er fastsat i national lovgivning, for registrering af personer, der arbejder i eller for en FAIF.
(23)
Det er nødvendigt at fastsætte minimumskapitalkrav for at sikre, at en FAIF leverer kontinuerlige og regelmæssige forvaltningsydelser i forbindelse med AIF'er og for at dække FAIF'ers potentielle eksponering i forhold til erhvervsansvar i forbindelse med alle deres aktiviteter, herunder forvaltningen af AIF'er på grundlag af et delegeret mandat. FAIF'er bør frit kunne vælge, om de potentielle risici for erhvervsansvar dækkes gennem ekstra egenkapital eller gennem en passende erhvervsansvarsforsikring.
(24)
For at tage højde for den potentielt skadelige effekt, som dårligt udformede aflønningsstrukturer kan have på sund forvaltning af risici og kontrol med enkeltpersoners risikovillige adfærd, bør FAIF'er pålægges en udtrykkelig forpligtelse til at etablere og opretholde aflønningspolitikker og -praksisser, som er i overensstemmelse med sund og effektiv risikoforvaltning for de personalekategorier, hvis professionelle aktiviteter har væsentlig indflydelse på risikoprofilen i de AIF'er, de forvalter. Disse personalekategorier bør mindst omfatte ledelsen, risikotagere, medarbejdere med kontrolfunktioner samt alle medarbejdere, hvis samlede løn ligger inden for samme lønramme som ledelse og risikotagere.
(25)
Principperne for aflønningspolitikker bør anerkende, at FAIF'er kan anvende disse politikker på forskellige måder, alt efter deres størrelse og størrelsen af de AIF'er, de forvalter, deres interne organisation og deres aktiviteters art, formål og kompleksitet.
(26)
De principper for en forsvarlig aflønningspolitik, som er fastsat i Kommissionens henstilling 2009/384/EF af 30. april 2009 om aflønningspolitik i finanssektoren (8), er forenelige med og supplerer dette direktivs principper.
(27)
Med henblik på at harmonisere tilsynsmetoderne ved vurderingen af aflønningspolitikker og -praksisser bør Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed) oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1095/2010 (9) (ESMA) sikre, at der findes retningslinjer for forsvarlige aflønningspolitikker i FAIF-sektoren. Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Banktilsynsmyndighed) oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1093/2010 (10) bør bistå ESMA ved udarbejdelsen af sådanne retningslinjer.
(28)
Bestemmelserne om aflønning berører ikke den uforbeholdne udøvelse af de grundlæggende rettigheder i overensstemmelse med traktaterne, navnlig artikel 153, stk. 5, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), de generelle principper i den nationale aftaleret og arbejdsmarkedsret, den gældende lovgivning om aktionærers rettigheder og deltagelse, de generelle ansvarsområder for den pågældende virksomheds administrative organer og tilsynsorganer og heller ikke arbejdsmarkedets parters ret til at indgå og håndhæve kollektive overenskomster i overensstemmelse med nationale love og traditioner.
(29)
En pålidelig og objektiv værdiansættelse af aktiverne er af afgørende betydning for beskyttelsen af investorinteresser. FAIF'er anvender forskellige metodologier og systemer til værdiansættelse af aktiver alt efter de aktiver og markeder, de overvejende investerer i. Det er hensigtsmæssigt at anerkende disse forskelle, men dog i alle tilfælde at kræve, at FAIF'er gennemfører værdiansættelsesprocedurer, der fører til korrekt værdiansættelse af aktiver i AIF'er. Proceduren for værdiansættelse af aktiver og beregning af nettoaktivværdien bør være funktionelt uafhængig af FAIF'ens porteføljepleje og aflønningspolitik, og andre foranstaltninger skal sikre, at interessekonflikter og utilbørlig påvirkning af arbejdstagerne undgås. FAIF'er bør på visse betingelser kunne udpege en ekstern valuar til at varetage værdiansættelsesfunktionen.
(30)
En FAIF bør under overholdelse af strenge begrænsninger og krav, herunder eksistensen af en objektiv grund, kunne delegere udøvelsen på dens vegne af nogle af sine funktioner i henhold til dette direktiv med henblik på at øge effektiviteten i udøvelsen af sin virksomhed. Videredelegering bør også være tilladt på samme betingelser. FAIF'er bør imidlertid til enhver tid fortsat være ansvarlig for korrekt varetagelse af sine delegerede funktioner og overholdelse af dette direktiv.
(31)
De strenge begrænsninger og krav, der er fastsat vedrørende FAIF'ers delegering af opgaver, bør finde anvendelse på delegering af investeringsforvaltningsfunktioner beskrevet i bilag I. Delegering af støtteopgaver såsom de administrative eller tekniske funktioner, der udføres af FAIF'en som en del af dens forvaltningsopgaver, bør ikke være underlagt de specifikke begrænsninger og krav, der er fastsat i dette direktiv.
(32)
Den seneste udvikling har understreget det påtrængende behov for at adskille opbevaringen af aktiver og forvaltningsfunktionerne og holde investorernes aktiver adskilt fra forvalterens. Selv om FAIF'er forvalter AIF'er med forskellige forretningsmodeller og ordninger for bl.a. opbevaring af aktiver, er det afgørende, at der udpeges en depositar, som er adskilt fra FAIF'en, til at udøve depositarfunktioner vedrørende AIF'er.
(33)
Bestemmelserne i dette direktiv vedrørende udpegelsen af depositaren og dennes opgaver bør finde anvendelse på alle AIF'er, der forvaltes af en FAIF i henhold til dette direktiv, og dermed på alle AIF-forretningsmodeller. De bør imidlertid tilpasses de forskellige forretningsmodellers særlige karakteristika. For nogle forretningsmodeller er visse depositaropgaver mere relevante end for andre, afhængig af hvilken type aktiver AIF'erne investerer i, og de opgaver der knytter sig til disse aktiver.
(34)
For AIF'er, der ikke kan gøre nogen indløsningsrettigheder gældende i en periode på fem år efter tidspunktet for de første investeringer, og som ifølge deres fundamentale investeringspolitik generelt ikke investerer i aktiver, der skal opbevares som fastsat i dette direktiv, eller generelt investerer i udstedere og unoterede selskaber for potentielt at opnå kontrol over sådanne selskaber i overensstemmelse med dette direktiv, som f.eks. private equity-fonde, venturekapitalfonde og realkreditfonde, bør medlemsstaterne kunne tillade, at en notar, en advokat, en registrator eller en anden enhed udpeges til at udføre depositarfunktioner. I disse tilfælde bør depositarfunktionerne være en del af de professionelle eller erhvervsmæssige aktiviteter med hensyn til hvilke, den udpegede enhed er registreringspligtig i medfør af lovgivning, lovbestemmelser, administrative bestemmelser eller fagetiske regler og som kan stille tilstrækkelige finansielle og professionelle garantier for effektivt at sætte den i stand til at udføre de pågældende depositarfunktioner og opfylde de krav, der er forbundet med disse opgaver. Dette tager højde for gældende praksis for så vidt angår visse typer af lukkede fonde. Hvad angår alle andre AIF'er bør depositaren imidlertid være et kreditinstitut, et investeringsselskab eller en anden enhed, der har erhvervet tilladelse i medfør af direktiv 2009/65/EF, på grund af opbevaringsfunktionens vigtighed. Alene hvad angår ikke-EU-AIF'er bør depositaren også kunne være et kreditinstitut eller enhver anden enhed af samme type som de i denne betragtning nævnte enheder, forudsat at enheden er underlagt effektiv tilsynsmæssig regulering og overvågning, som svarer til EU-retten, og som håndhæves effektivt.
(35)
Depositaren bør have sit vedtægtsmæssige hjemsted eller en filial i samme land som AIF'en. Det bør kun være muligt for en ikke-EU-AIF at have en depositar, der er etableret i det relevante tredjeland, såfremt bestemte betingelser er opfyldt. Kommissionen bør tillægges beføjelser til på grundlag af kriterierne i delegerede retsakter at vedtage gennemførelsesbestemmelser, hvoraf det fremgår, at tilsynsmæssig regulering og overvågning foretaget af et tredjeland svarer til EU-retten og håndhæves effektivt. Desuden bør mæglingsproceduren i artikel 19 i forordning (EU) nr. 1095/2010 finde anvendelse i tilfælde af, at kompetente myndigheder er uenige om den korrekte anvendelse af de andre supplerende betingelser. Som et alternativ for ikke-EU-AIF'er bør depositaren også kunne være etableret i hjemlandet eller i givet fald referencemedlemsstaten for den FAIF, der forvalter den pågældende AIF.
(36)
Kommissionen opfordres til at undersøge mulighederne for at forelægge et passende horisontalt lovforslag, som præciserer depositarens ansvar og pligter og fastsætter, hvilken ret en depositar i én medlemsstat har til at tilbyde sine ydelser i en anden medlemsstat.
(37)
Depositaren bør have ansvaret for grundig overvågning af AIF'ens cash flow og navnlig for at sikre, at investorkapital og kontanter tilhørende AIF'en, eller den FAIF, der handler på vegne af AIF'en, bogføres korrekt på konti, der åbnes i AIF'ens navn eller i den FAIF's navn, der handler på vegne af AIF'en, eller den depositars navn, der handler på vegne af AIF'en. Depositaren bør også have ansvaret for opbevaring af AIF'ens aktiver, herunder opbevaring af finansielle instrumenter, der kan registreres på en konto for finansielle instrumenter, der åbnes i depositarens regnskaber, samt alle finansielle instrumenter, der fysisk kan overdrages til depositaren, og for kontrol af, at AIF'en eller FAIF'en på vegne af AIF'en har ejendomsretten til alle andre aktiver. Når det sikres, at investorkapital bogføres på kontantkonti, bør depositaren tage højde for principperne i artikel 16 i Kommissionens direktiv 2006/73/EF af 10. august 2006 om gennemførelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/39/EF for så vidt angår de organisatoriske krav til og betingelserne for drift af investeringsselskaber samt definitioner af begreber med henblik på nævnte direktiv (11).
(38)
En depositar bør handle ærligt, retfærdigt, professionelt og uafhængigt og i AIF'ens eller AIF'ens investorers interesse.
(39)
Det bør være muligt for en depositar at delegere opbevaring af aktiver til tredjemand, der for sit vedkommende bør kunne videredelegere denne funktion. Såvel delegering som videredelegering bør imidlertid være objektivt begrundet og underlagt strenge egnethedskrav til den tredjemand, der betros denne delegerede funktion, og til den passende dygtighed, omhu og hurtighed, hvormed depositaren bør udvælge, udpege og undersøge denne tredjemand.
(40)
En tredjemand, til hvem opbevaring af aktiver delegeres, bør være i stand til at føre en fælles, separat konto for flere AIF'er (en såkaldt »samlekonto«).
(41)
Det bør ikke anses for at være delegering af opbevaringsfunktioner at overdrage opbevaringen af aktiver til udbyderen af et værdipapirafviklingssystem, som er udpeget med henblik på Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/26/EF af 19. maj 1998 om endelig afregning i betalingssystemer og værdipapirafviklingssystemer (12) eller at overdrage levering af tilsvarende ydelser til tredjelandsværdipapirafviklingssystemer.
(42)
De strenge begrænsninger og krav, der er fastsat vedrørende depositarens delegering af opgaver, bør finde anvendelse på delegering af dennes specifikke funktioner som depositar, dvs. overvågning af cash flow, opbevaring af aktiver samt tilsynsfunktioner. Delegering af andre støtteopgaver, der er knyttet til depositaropgaverne, såsom de administrative eller tekniske funktioner, der udføres af depositaren som en del af dennes depositaropgaver, er ikke underlagt de specifikke begrænsninger og krav, der er fastsat i dette direktiv.
(43)
Dette direktiv tager endvidere højde for, at mange AIF'er, og navnlig hedgefonde, for nuværende benytter en prime broker. Dette direktiv sikrer, at AIF'er fortsat kan benytte en prime brokers funktioner. Medmindre sidstnævnte imidlertid funktionelt og hierarkisk har adskilt varetagelsen af sine depositarfunktioner fra sine opgaver som prime broker, og de potentielle interessekonflikter er tilstrækkeligt påvist, styret og oplyst til AIF'ens investorer, bør ingen prime broker udpeges som depositar, eftersom prime brokere optræder som modparter til AIF'er og derfor ikke samtidig kan handle i AIF'ens interesse, som det kræves af en depositar. Depositarer bør have mulighed for at delegere opbevaringsopgaver til en eller flere prime brokere eller andre tredjemænd. Ud over de delegerede opbevaringsopgaver bør prime brokere have mulighed for at tilbyde mæglertjenesteydelser til AIF'en. Disse mæglertjenesteydelser bør ikke udgøre en del af delegeringsaftalen.
(44)
Depositaren bør være ansvarlig for de tab, som FAIF'en, AIF'en og investorerne måtte lide. Dette direktiv skelner mellem tab af finansielle instrumenter, som opbevares i depot, og eventuelle andre tab. I tilfælde af andre tab end tab af finansielle instrumenter, der opbevares i depot, bør depositaren være ansvarlig, når der er tale om forsæt eller forsømmelse. Når depositaren opbevarer aktiver i depot, og disse aktiver går tabt, bør depositaren være ansvarlig, medmindre vedkommende kan bevise, at tabet skyldes en ekstern hændelse, som depositaren ikke med rimelighed kunne forventes at have kontrol over, og hvis konsekvenser ville have været uundgåelige, også selv om depositaren har truffet alle rimelige forholdsregler. I den forbindelse bør depositaren eksempelvis ikke være i stand til at påberåbe sig visse interne hændelser, såsom en medarbejders svigagtige handling, for at frigøre sig fra sit ansvar.
(45)
Når depositaren delegerer opbevaringsopgaver, og de finansielle instrumenter, der opbevares af tredjemand, går tabt, bør depositaren være ansvarlig. Forudsat at depositaren imidlertid udtrykkeligt har fået tilladelse til at frigøre sig fra ansvaret med forbehold af aftalemæssig overdragelse af et sådant ansvar til den pågældende tredjemand i medfør af en skriftlig aftale mellem depositaren og AIF'en eller den FAIF, der handler på vegne af AIF'en, hvori en sådan ansvarsfrigørelse er objektivt begrundet, og at tredjemanden kan holdes ansvarlig for tabet på grundlag af en aftale mellem depositaren og tredjemanden, bør depositaren kunne frigøre sig fra ansvaret, hvis denne kan bevise at have udvist passende dygtighed, omhu og hurtighed, og hvis de specifikke krav til delegering er opfyldt. Ved at indføre kravet om kontraktmæssig overdragelse af ansvar til tredjemand sigter direktivet mod at binde eksterne virkninger til sådanne kontrakter, der gør tredjemand direkte ansvarlig over for AIF'en, eller AIF'ens investorer, for tab af finansielle instrumenter, som opbevares i depot.
(46)
Desuden bør depositaren, når lovgivningen i et tredjeland kræver, at visse finansielle instrumenter opbevares i depot hos en lokal enhed, og der ikke er nogen lokale enheder, der opfylder kravene vedrørende depositardelegering, kunne frigøre sig fra sit ansvar under forudsætning af: at den pågældende AIF's regler eller vedtægter udtrykkeligt tillader en sådan ansvarsfrigørelse, at investorerne forud for deres investering er blevet behørigt oplyst om denne ansvarsfrigørelse og de omstændigheder, der berettiger den, at AIF'en eller FAIF'en på vegne af AIF'en har pålagt depositaren at delegere opbevaring af sådanne finansielle instrumenter til en lokal enhed, at der findes en skriftlig aftale mellem depositaren og AIF'en, eller FAIF'en på vegne af AIF'en, som udtrykkeligt tillader en sådan ansvarsfrigørelse, og at der findes en skriftlig aftale mellem depositaren og tredjemand, som udtrykkeligt overdrager depositarens ansvar til denne tredjemand og gør det muligt for AIF'en eller FAIF'en på vegne af AIF'en at gøre krav gældende over for denne tredjemand i forbindelse med tabet af finansielle instrumenter eller for depositaren at gøre et sådant krav gældende på deres vegne.
(47)
Dette direktiv bør ikke berøre eventuelle fremtidige lovgivningsforanstaltninger for så vidt angår depositaren i direktiv 2009/65/EF, da investeringsinstitutter og AIF'er er forskellige både i deres investeringsstrategier og med hensyn til den type investorer, de er beregnet på.
(48)
En FAIF bør for hvert finansår stille en årsrapport for hver EU-AIF, som den forvalter, og for hver AIF, som den markedsfører i Unionen, til rådighed senest seks måneder efter regnskabsårets afslutning i overensstemmelse med dette direktiv. Denne frist på seks måneder bør ikke berøre medlemsstaternes ret til at indføre en kortere frist.
(49)
Henset til, at det er muligt for en FAIF at anvende gearing og under særlige omstændigheder medvirke til at fremkalde systemiske risici eller uro på markederne, bør der stilles særlige krav til FAIF'er, der anvender gearing. Indsamlingen af de nødvendige oplysninger til at afdække, overvåge og reagere på disse risici har ikke været ensartet i hele Unionen og videreformidlet til alle medlemsstater med henblik på at identificere potentielle risikokilder for stabiliteten på Unionens finansielle markeder. For at afhjælpe denne situation bør der stilles særlige krav til FAIF'er, som i væsentlig udstrækning anvender gearing på AIF-niveau. Sådanne FAIF'er bør pålægges at offentliggøre oplysninger om det generelle gearingsniveau, der anvendes, den gearing, der opstår ved lån af kontante midler eller værdipapirer og den gearing, der opstår gennem positioner i derivater, genanvendelse af aktiver samt de største kilder til gearing i deres AIF'er. Oplysninger indsamlet af de kompetente myndigheder bør udveksles med andre myndigheder i Unionen samt med ESMA og med Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risici (ESRB) oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1092/2010 af 24. november 2010 om makrotilsyn på EU-plan med det finansielle system og om oprettelse af et europæisk udvalg for systemiske risici (13) for at gøre det lettere dels at foretage en kollektiv analyse af virkningerne af denne gearing af AIF'er forvaltet af FAIF'er for det finansielle system i Unionen, dels at fastlægge et fælles modtræk. Hvis en eller flere AIF'er, der forvaltes af en FAIF, potentielt kan udgøre en vigtig kilde til modpartsrisiko for et kreditinstitut eller en anden systemisk relevant institution i andre medlemsstater, bør sådanne oplysninger også udveksles med de relevante myndigheder.
(50)
Med henblik på at sikre en ordentlig vurdering af de risici, en FAIF påfører de AIF'er, som den forvalter, ved at anvende gearing, bør FAIF'en påvise, at gearingsbegrænsningerne for hver AIF, som den forvalter, er rimelige, og at den til enhver tid overholder disse begrænsninger. Hvor det finansielle systems stabilitet og integritet kan være truet, bør de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland kunne fastsætte grænser for det gearingsniveau, som en FAIF kan anvende i AIF'er, som den forvalter. ESMA og ESRB bør informeres om alle foranstaltninger, der træffes i denne henseende.
(51)
Det anses også for nødvendigt at give ESMA mulighed for under hensyntagen til ESRB's råd at fastslå, at den gearing, en FAIF eller en gruppe af FAIF'er anvender, udgør en væsentlig risiko for det finansielle systems stabilitet og integritet, og at yde rådgivning til de kompetente myndigheder, som præciserer, hvilke afhjælpende foranstaltninger der skal træffes.
(52)
Det er nødvendigt at sikre, at de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland, de selskaber, som AIF'er forvaltet af en FAIF udøver kontrol over, og arbejdstagerne i sådanne selskaber modtager visse oplysninger, som er nødvendige, for at disse selskaber kan vurdere, hvordan denne kontrol vil påvirke deres situation.
(53)
Når FAIF'er forvalter AIF'er, der kontrollerer en udsteder, hvis aktier er optaget til handel på et reguleret marked, bør der generelt offentliggøres oplysninger i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/25/EF af 21. april 2004 om overtagelsestilbud (14) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/109/EF af 15. december 2004 om harmonisering af gennemsigtighedskrav i forbindelse med oplysninger om udstedere, hvis værdipapirer er optaget til handel på et reguleret marked (15). Der bør gælde specifikke regler for FAIF'er, der forvalter AIF'er, som kontrollerer et unoteret selskab. For at sikre større gennemsigtighed vedrørende det kontrollerede selskab bør der indføres mere omfattende krav om gennemsigtighed, offentlighed og rapportering. Derudover bør den relevante AIF's årsrapporter suppleres med hensyn til det kontrollerede selskab, eller sådanne supplerende oplysninger bør medtages i årsrapporten for det kontrollerede selskab. Sådanne oplysninger bør gøres tilgængelige for arbejdstagerrepræsentanterne eller, hvor der ikke er sådanne, for arbejdstagerne selv, og for investorerne i den relevante AIF.
(54)
Særlige krav om oplysning af arbejdstagerne i bestemte selskaber finder anvendelse i tilfælde, hvor AIF'er opnår kontrol over sådanne selskaber i overensstemmelse med dette direktiv. I de fleste tilfælde har FAIF'en imidlertid ikke kontrol over AIF'en, medmindre det er en internt forvaltet AIF. Desuden er der i henhold til de generelle selskabsretlige principper ikke nogen direkte forbindelse mellem aktionærerne og arbejdstagerrepræsentanterne eller, hvor der ikke er sådanne, arbejdstagerne selv. Af disse grunde kan der ikke i medfør af dette direktiv pålægges en aktionær eller dennes forvalter, dvs. AIF'en og FAIF'en, nogen direkte oplysningskrav i forhold til arbejdstagerrepræsentanterne eller, hvor der ikke er sådanne, arbejdstagerne selv. For så vidt angår oplysningskravet over for sådanne arbejdstagerrepræsentanter eller, hvor der ikke er sådanne, arbejdstagerne selv, bør dette direktiv fastsætte en forpligtelse for den pågældende FAIF til at gøre alle bestræbelser på at sikre, at det berørte selskabs bestyrelse fremlægger de relevante oplysninger for arbejdstagerrepræsentanterne eller, hvor der ikke er sådanne, for arbejdstagerne selv.
(55)
Kommissionen bør anmodes om at undersøge behovet og mulighederne for at ændre de informations- og oplysningskrav, der finder anvendelse i forbindelse med kontrol over unoterede selskaber eller udstedere, som generelt fastsat i dette direktiv uanset typen af investor.
(56)
Når en FAIF forvalter en eller flere AIF'er, som opnår kontrol over et unoteret selskab, bør FAIF'en også forsyne de kompetente myndigheder i sit hjemland med oplysninger om, hvordan opnåelsen af kontrollerende indflydelse blev finansieret. Denne forpligtelse til at oplyse om finansieringen bør også gælde, når en FAIF forvalter AIF'er, der opnår kontrol med en udsteder af aktier, der er optaget til handel på et reguleret marked.
(57)
Når en FAIF forvalter en eller flere AIF'er, som opnår kontrol over et unoteret selskab eller en udsteder, bør den pågældende FAIF i en 24-måneders periode efter AIF'ernes opnåelse af kontrol over selskabet for det første ikke have lov til at formidle, støtte eller beordre nogen udlodning, kapitalnedsættelse, indløsning af andele og/eller selskabets erhvervelse af egne aktier i medfør af dette direktiv, for det andet, i det omfang FAIF'en har tilladelse til at stemme på vegne af AIF'erne i selskabets ledelsesorganer, ikke stemme for udlodning, kapitalnedsættelse, indløsning af andele og/eller selskabets erhvervelse af egne aktier i medfør af, hvad der er fastsat i dette direktiv, og bør for det tredje i enhver situation træffe alle rimelige forholdsregler for at forhindre udlodning, kapitalnedsættelse, indløsning af andele og/eller selskabets erhvervelse af egne aktier i medfør af dette direktiv. Når dette direktiv gennemføres i national lovgivning, bør medlemsstaterne tage højde for det regulerende formål med bestemmelserne i dette direktivs kapitel V, afdeling 2, og i denne forbindelse tage behørigt hensyn til behovet for lige konkurrencevilkår mellem EU-AIF'er og ikke-EU-AIF'er, som opnår kontrol med selskaber, der er etableret i Unionen.
(58)
Med hensyn til kravene om anmeldelse og offentliggørelse og de særlige beskyttelsesforanstaltninger mod selskabstømning i forbindelse med opnåelse af kontrol over et unoteret selskab eller en udsteder, bør der gælde en generel undtagelse for så vidt angår kontrol over små og mellemstore virksomheder og SPV-selskaber (Special Purpose Vehicles) med henblik på køb, besiddelse eller administration af fast ejendom. Desuden har disse krav ikke til formål at offentliggøre oplysninger om ejerforhold, som ville stille FAIF'en ringere i forhold til andre eventuelle konkurrenter, som f.eks. statsejede investeringsfonde, eller konkurrenter, som måtte ønske at tvinge selskabet til at dreje nøglen om ved at udnytte oplysningerne til egen fordel. Derfor bør alle anmeldelses- og offentliggørelsesforpligtelserne gælde med forbehold af betingelserne og begrænsningerne vedrørende fortrolige oplysninger i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/14/EF af 11. marts 2002 om indførelse af en generel ramme for information og høring af arbejdstagerne i Det Europæiske Fællesskab (16), og uden at dette berører direktiv 2004/25/EF og 2004/109/EF. Dette betyder, at medlemsstaterne inden for de i den nationale lovgivning fastsatte grænser og betingelser bør fastsætte, at arbejdstagerrepræsentanterne, samt enhver der bistår dem, ikke har lov til at videregive oplysninger, som i selskabets legitime interesse udtrykkeligt er givet dem i fortrolighed, til arbejdstagerne eller til tredjemand. Medlemsstaterne bør dog kunne give arbejdstagerrepræsentanterne, og enhver, der bistår dem, tilladelse til at videregive fortrolige oplysninger til arbejdstagerne og til tredjemand, hvis disse er bundet af tavshedspligt. Medlemsstaterne bør fastsætte, at de relevante FAIF'er ikke bør anmode om videregivelse af oplysninger fra bestyrelsen til arbejdstagerrepræsentanterne eller, hvor der ikke er sådanne, arbejdstagerne selv, når disse oplysninger er af en sådan karakter, at de i henhold til objektive kriterier i alvorlig grad vil skade det pågældende selskabs funktionsdygtighed eller vil påvirke det negativt. Anmeldelses- og offentliggørelseskravene og de særlige beskyttelsesforanstaltninger mod selskabstømning bør endvidere finde anvendelse med forbehold af eventuelle strengere regler, som medlemsstaterne måtte vedtage.
(59)
Dette direktiv fastsætter desuden de betingelser, hvorpå EU-FAIF'er kan markedsføre andele eller aktier i EU-AIF'er til professionelle investorer i Unionen. EU-FAIF'er må kun udføre sådan markedsføring, hvis FAIF'en overholder dette direktiv, og hvis markedsføringen foretages under anvendelse af et markedsføringspas, uden at dette berører FAIF'ers markedsføring af AIF'er, der ligger under tærskelværdierne i dette direktiv. FAIF'ers markedsføring af AIF'er under disse tærskelværdier bør kunne tillades af medlemsstaterne under anvendelse af nationale bestemmelser.
(60)
Andele eller aktier i en AIF bør udelukkende kunne blive noteret på en børs i Unionen, udbudt eller henlagt af tredjemand, der handler på vegne af FAIF'en i en given medlemsstat, hvis den pågældende FAIF, der forvalter AIF'en, selv har tilladelse til at markedsføre sidstnævntes andele eller aktier i den pågældende medlemsstat. Derudover kan anden national lovgivning eller EU-lovgivning såsom Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/71/EF af 4. november 2003 om det prospekt, der skal offentliggøres, når værdipapirer udbydes til offentligheden eller optages til handel (17) og direktiv 2004/39/EF også regulere distributionen af AIF'er til investorer i Unionen.
(61)
Mange EU-FAIF'er forvalter i øjeblikket ikke-EU-AIF'er. Det er hensigtsmæssigt at tillade EU-FAIF'er med tilladelse at forvalte ikke-EU-AIF'er uden at markedsføre dem i Unionen, uden at pålægge dem de strenge depositarkrav og kravene til årsrapport, som er fastsat i dette direktiv, eftersom disse krav er medtaget for at beskytte EU-investorer.
(62)
Efter ikrafttrædelsen af en delegeret retsakt vedtaget af Kommissionen i denne forbindelse, hvilket i princippet, under hensyntagen til ESMA's rådgivning, sker to år efter direktivets endelige frist for gennemførelse, bør EU-FAIF'er med tilladelse, som har til hensigt at markedsføre ikke-EU-AIF'er til professionelle investorer i deres hjemland og/eller i andre medlemsstater, have lov til at gøre dette med et markedsføringspas, for så vidt som de overholder dette direktiv. Denne ret bør dog underlægges anmeldelsesprocedurerne og ikke-EU-AIF'ens betingelser i relation til tredjelande.
(63)
I en overgangsperiode, som i princippet, under hensyntagen til ESMA's rådgivning, afsluttes ved en delegeret retsakt tre år efter indførelsen af markedsføringspasset for ikke-EU-FAIF'er, bør EU-FAIF'er, som har til hensigt at markedsføre ikke-EU-AIF'er i visse medlemsstater, men uden et markedsføringspas, også kunne meddeles tilladelse til at gøre dette af de pågældende medlemsstater, men kun for så vidt som de overholder dette direktiv med undtagelse af depositarkravene. Sådanne EU-FAIF'er bør imidlertid sikre, at der udpeges en eller flere enheder til at udføre depositarens opgaver. Endvidere bør passende samarbejdsaftaler med henblik på overvågning af systemiske risici og i overensstemmelse med internationale standarder være på plads mellem de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland og tilsynsmyndighederne i det tredjeland, hvor ikke-EU-AIF'en er etableret, med henblik på at sikre en effektiv udveksling af oplysninger, som sætter de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland i stand til at udføre deres opgaver i overensstemmelse med dette direktiv. Samarbejdsaftalerne bør ikke bruges som en barriere for at hindre ikke-EU-AIF'er i at blive markedsført i en medlemsstat. Desuden bør det tredjeland, hvor ikke-EU-AIF'en er etableret, ikke være opført som et ikke-samarbejdsvilligt land og territorium af Den Finansielle Aktionsgruppe vedrørende Hvidvaskning af Penge og Finansiering af Terrorisme (FATF).
(64)
Efter ikrafttrædelsen af en delegeret retsakt vedtaget af Kommissionen i denne forbindelse, hvilket i princippet, under hensyntagen til ESMA's råd, sker to år efter fristen for gennemførelse af dette direktiv, bør et af dette direktivs grundlæggende principper være, at en ikke-EU-FAIF skal kunne drage fordel af de rettigheder, der følger af dette direktiv, såsom adgang til at markedsføre andele eller aktier i AIF'er i hele Unionen med et markedsføringspas, med forbehold af overholdelse af dette direktiv. Dette bør sikre lige konkurrencevilkår mellem EU-FAIF'er og ikke-EU-FAIF'er. Dette direktiv fastsætter derfor en procedure for meddelelse af tilladelse til ikke-EU-FAIF'er, som vil finde anvendelse efter ikrafttrædelsen af den delegerede retsakt vedtaget af Kommissionen i denne forbindelse. For at sikre, at en sådan overholdelse håndhæves, bør en medlemsstats kompetente myndigheder håndhæve overholdelsen af dette direktiv. For så vidt angår sådanne ikke-EU-FAIF'er bør de kompetente tilsynsmyndigheder være de kompetente myndigheder i referencemedlemsstaten som defineret i dette direktiv.
(65)
Hvis en ikke-EU-FAIF således har til hensigt at forvalte EU-AIF'er og/eller markedsføre AIF'er i Unionen ved hjælp af et markedsføringspas, bør den også pålægges at overholde dette direktiv, således at den er underlagt samme forpligtelser som EU-FAIF'er. Under ganske særlige omstændigheder, hvis og i det omfang overholdelse af en bestemmelse i dette direktiv er uforenelig med overholdelse af den lovgivning, som ikke-EU-FAIF'en eller ikke-EU-AIF'en, som markedsføres i Unionen, er underlagt, bør ikke-EU-FAIF'en kunne undtages fra overholdelse af den relevante bestemmelse i direktivet, hvis den kan påvise, at: det er umuligt at forene overholdelse af en bestemmelse i dette direktiv med overholdelse af en præceptiv bestemmelse i den lovgivning, som ikke-EU-FAIF'en eller ikke-EU-AIF'en, som markedsføres i Unionen, er underlagt, at den lovgivning, som ikke-EU-FAIF'en eller ikke-EU-AIF'en er underlagt, fastsætter en tilsvarende bestemmelse med samme regulerende formål og med samme beskyttelsesniveau for investorerne i den relevante AIF, og at ikke-EU-FAIF'en eller ikke-EU-AIF'en overholder den tilsvarende bestemmelse.
(66)
Endvidere bør en ikke-EU-FAIF, der har til hensigt at forvalte EU-AIF'er og/eller at markedsføre AIF'er i Unionen med et markedsføringspas, overholde en særlig tilladelsesprocedure, og visse specifikke krav skal opfyldes vedrørende det tredjeland, hvor ikke-EU-FAIF'en og i givet fald ikke-EU-AIF'en er hjemmehørende.
(67)
ESMA bør rådgive om fastsættelsen af referencemedlemsstaten og, hvor det er relevant, om undtagelse i tilfælde af uforenelighed med en tilsvarende bestemmelse. Der bør gælde særlige krav til udveksling af oplysninger mellem referencemedlemsstatens kompetente myndigheder og de kompetente myndigheder i FAIF'ens værtslande. Desuden bør mæglingsproceduren i artikel 19 i forordning (EU) nr. 1095/2010 finde anvendelse i tilfælde af, at medlemsstaters kompetente myndigheder er uenige om fastsættelsen af referencemedlemsstaten, anvendelse af undtagelsesbestemmelsen i tilfælde af uforenelighed mellem overholdelse af dette direktiv og overholdelse af tilsvarende bestemmelser i et tredjeland, og vurdering af opfyldelsen af de specifikke krav vedrørende det tredjeland, hvor ikke-EU-FAIF'en og, hvor det er relevant, ikke-EU-AIF'en er hjemmehørende.
(68)
ESMA bør hvert år gennemføre et peer review af de kompetente myndigheders tilsynsaktiviteter i forbindelse med tilladelse af og tilsyn med ikke-EU-FAIF'er med henblik på yderligere at styrke konsekvensen i resultaterne af tilsynet i overensstemmelse med artikel 30 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
(69)
I en overgangsperiode, som i princippet, under hensyntagen til ESMA's råd, afsluttes ved en delegeret retsakt tre år efter indførelsen af markedsføringspasset for ikke-EU-FAIF'er, bør en ikke-EU-FAIF, som kun har til hensigt at markedsføre AIF'er i visse medlemsstater og uden et sådant markedsføringspas, også kunne meddeles tilladelse til at gøre dette af de pågældende medlemsstater, men kun for så vidt som visse minimumsbetingelser er opfyldt. Disse ikke-EU-FAIF'er bør være underlagt regler, som mindst svarer til dem, der gælder for EU-FAIF'er, der forvalter EU-AIF'er, for så vidt angår oplysninger til investorer. For at lette overvågningen af systemiske risici bør sådanne ikke-EU-FAIF'er også være underlagt rapporteringsforpligtelser over for de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor AIF'er markedsføres. Derfor skal sådanne FAIF'er opfylde dette direktivs åbenhedskrav og forpligtelserne for FAIF'er, der forvalter AIF'er, der opnår kontrol over unoterede selskaber og udstedere. Endvidere bør der med henblik på overvågning af systemiske risici og i overensstemmelse med internationale standarder foreligge hensigtsmæssige samarbejdsaftaler mellem de kompetente myndigheder i de medlemsstater, hvor AIF'erne markedsføres, hvor relevant de berørte EU-FAIF'ers kompetente myndigheder, og tilsynsmyndighederne i det tredjeland, hvor ikke-EU-FAIF'en er etableret og, hvor relevant, tilsynsmyndighederne i det tredjeland, hvor ikke-EU-AIF'en er etableret, for at sikre en effektiv udveksling af oplysninger, som sætter de kompetente myndigheder i stand til at udføre deres opgaver i overensstemmelse med dette direktiv. Samarbejdsaftalerne bør ikke bruges som en barriere for at hindre tredjelandsfonde i at blive markedsført i en medlemsstat. Endelig bør det tredjeland, hvor ikke-EU-FAIF'en eller ikke-EU-AIF'en er etableret, ikke være opført som et ikke-samarbejdsvilligt land og territorium af FATF.
(70)
Dette direktiv bør ikke indvirke på den nuværende situation, hvor en professionel investor, der er etableret i Unionen, på eget initiativ kan investere i AIF'er, uanset hvor FAIF'en og/eller AIF'en er etableret.
(71)
Medlemsstaterne bør kunne tillade, at alle eller visse typer AIF'er, der forvaltes af FAIF'er, markedsføres til detailinvestorer på deres område. Hvis en medlemsstat tillader markedsføring af visse typer AIF'er, bør medlemsstaten i hvert enkelt tilfælde vurdere, om en bestemt AIF bør betragtes som en type AIF, der må markedsføres til detailinvestorer på dens område. Med forbehold af andre EU-retsakters anvendelse bør medlemsstaterne i sådanne tilfælde kunne indføre strengere krav for AIF'er og FAIF'er som forudsætning for markedsføring til detailinvestorer end dem, der gælder for AIF'er, der markedsføres til professionelle investorer på deres område, uanset om sådanne AIF'er markedsføres inden for et lands grænser eller på tværs af disse. Giver en medlemsstat tilladelse til at markedsføre AIF'er til detailinvestorer på sit område, bør denne mulighed kunne udnyttes, uanset i hvilken medlemsstat FAIF'en, der forvalter AIF'erne, er etableret, og medlemsstaterne bør ikke indføre strengere krav eller yderligere krav for EU-AIF'er, der er etableret i en anden medlemsstat og markedsføres på tværs af grænserne, end for AIF'er, der markedsføres inden for et lands grænser. Derudover bør FAIF'er, investeringsselskaber, som har opnået tilladelse i henhold til direktiv 2004/39/EF, og kreditinstitutter, som har opnået tilladelse i henhold til direktiv 2006/48/EF, og som yder investeringsservice til detailkunder, tage højde for eventuelt yderligere krav ved vurderingen af, om en bestemt AIF er velegnet til en individuel detailkunde, eller hvorvidt den er et komplekst eller et ikke-komplekst finansielt instrument.
(72)
Det er nødvendigt at præcisere, hvilke beføjelser og opgaver der tilkommer de kompetente myndigheder, som er ansvarlige for gennemførelsen af dette direktiv, og styrke de mekanismer, der er nødvendige for at sikre et effektivt grænseoverskridende tilsynssamarbejde. Under visse omstændigheder bør de kompetente myndigheder i en FAIF's værtsland kunne træffe direkte foranstaltninger for at føre tilsyn med overholdelse af bestemmelser, som de har ansvaret for. For så vidt angår øvrige bestemmelser bør de kompetente myndigheder i værtslandet under visse omstændigheder kunne kræve, at de kompetente myndigheder i hjemlandet træffer foranstaltninger, og kunne skride ind, hvis der ikke bliver truffet sådanne foranstaltninger.
(73)
Dette direktiv fastsætter endvidere en generelt koordinerende rolle for ESMA samt muligheden for obligatoriske mæglingsprocedurer under ledelse af ESMA med henblik på bilæggelse af tvister mellem kompetente myndigheder.
(74)
ESMA bør udarbejde udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder om indholdet af de samarbejdsaftaler, der skal indgås mellem FAIF'ens hjemland eller dens referencemedlemsstat, og de relevante tredjelandstilsynsmyndigheder, samt om procedurerne for udveksling af oplysninger. Udkastet til reguleringsmæssige tekniske standarder bør sikre, at alle nødvendige oplysninger i henhold til disse samarbejdsaftaler forelægges de kompetente myndigheder i såvel hjemlandet som i værtslandet, således at de kan udøve deres tilsyns- og undersøgelsesbeføjelser i henhold til dette direktiv. ESMA bør desuden have en formidlende rolle i forbindelse med forhandlingen og indgåelsen af samarbejdsaftalerne. ESMA bør f.eks. kunne benytte denne faciliterende rolle til at fastlægge et standardformat for sådanne samarbejdsaftaler.
(75)
Medlemsstaterne bør fastsætte regler om sanktioner for overtrædelse af dette direktiv og sikre, at de anvendes. Sådanne sanktioner bør være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have afskrækkende virkning.
(76)
Dette direktiv respekterer de grundlæggende rettigheder og overholder de principper, der navnlig er nedfældet i TEUF og i Den Europæiske Unions charter (charteret) om grundlæggende rettigheder, særlig retten til beskyttelse af personoplysninger, som er nedfældet i artikel 16 i TEUF og i charterets artikel 8. Enhver udveksling eller videregivelse af oplysninger fra kompetente myndigheder bør være i overensstemmelse med reglerne om videregivelse af personoplysninger som fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger (18). Enhver udveksling eller videregivelse af oplysninger fra ESMA bør være i overensstemmelse med reglerne om videregivelse af personoplysninger som fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 45/2001 af 18. december 2000 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger i fællesskabsinstitutionerne og -organerne og om fri udveksling af sådanne oplysninger (19), som fuldt ud finder anvendelse på behandlingen af personoplysninger i forbindelse med dette direktiv.
(77)
For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af dette direktiv bør Kommissionen tildeles gennemførelsesbeføjelser. Disse beføjelser bør udøves i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011 af 16. februar 2011 om de generelle regler og principper for, hvordan medlemsstaterne skal kontrollere Kommissionens udøvelse af gennemførelsesbeføjelser (20).
(78)
Kommissionen bør tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF, hvor det udtrykkeligt fremgår af dette direktiv. Kommissionen bør navnlig tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter til præcisering af gearingsmetoderne som defineret i dette direktiv, herunder eventuelle finansielle og/eller retlige strukturer, der involverer tredjemand kontrolleret af den relevante AIF, når disse strukturer specifikt er etableret til direkte eller indirekte at skabe gearing på samme niveau som AIF'en. Navnlig for så vidt angår private equity-fonde og venturekapitalfonde betyder dette, at gearing, som eksisterer på porteføljeselskabsniveau, ikke er tænkt at skulle medtages, når der henvises til sådanne finansielle eller retlige strukturer.
(79)
Delegerede retsakter bør også vedtages til præcisering af beregningen af tærskelværdierne for den mere lempelige ordning og behandlingen af FAIF'er, hvis forvaltede aktiver, herunder eventuelle aktiver erhvervet ved gearing, i et og samme kalenderår til tider ligger over og/eller under den relevante tærskelværdi, til præcisering af forpligtelserne til at lade sig registrere for de FAIF'er, der ligger under tærskelværdierne, og til at levere oplysninger med henblik på effektiv overvågning af systemiske risici, og forpligtelsen for sådanne FAIF'er til at underrette de relevante kompetente myndigheder, når de ikke længere opfylder forpligtelserne for anvendelse af den mere lempelige ordning.
(80)
Der bør endvidere vedtages delegerede retsakter med henblik på at præcisere gearingsmetoderne, herunder eventuelle finansielle og/eller retlige strukturer, der involverer tredjemand kontrolleret af den relevante AIF, og hvordan gearingen skal beregnes, at præcisere, hvilke risici den ekstra egenkapital eller erhvervsansvarsforsikringen skal dække, betingelserne for at afgøre hensigtsmæssigheden af ekstra egenkapital eller en erhvervsansvarsforsikrings dækning, samt måden hvorpå man beslutter at foretage løbende justeringer af den ekstra egenkapital eller af erhvervsansvarsforsikringens dækning. Der bør endvidere vedtages delegerede retsakter med henblik på at fastsætte de kriterier, som de kompetente myndigheder skal anvende til at vurdere, om FAIF'er opfylder deres forpligtelser vedrørende god forretningsskik, deres forpligtelse til bedst muligt at varetage interesserne for de AIF'er, de forvalter, eller investorerne i disse AIF'er og sikre markedets integritet, til at råde over og effektivt anvende de ressourcer og procedurer, som er nødvendige for en tilfredsstillende udøvelse af deres virksomhed, til at træffe alle rimelige foranstaltninger for at undgå interessekonflikter og til, når sådanne konflikter ikke kan undgås, at påvise, styre og overvåge og, hvor det er relevant, oplyse om disse interessekonflikter med henblik på at forhindre, at de får negativ indflydelse på interesserne for AIF'erne og deres investorer, og til at sikre, at de AIF'er, de forvalter, behandles retfærdigt, til at overholde alle de lovgivningsmæssige krav, der gælder for udøvelsen af deres virksomhed, således at de bedst muligt varetager interesserne for de AIF'er, som de forvalter, eller for investorerne i disse AIF'er og sikrer markedets integritet, og til at behandle alle investorerne i disse AIF'er retfærdigt.
(81)
Der bør endvidere vedtages delegerede retsakter til præcisering af den type interessekonflikter, som FAIF'er skal påvise, og sådanne foranstaltninger, som FAIF'er kan forventes at træffe i form af strukturer og organisatoriske procedurer for at påvise, forhindre, styre, overvåge og oplyse om interessekonflikter. Der bør også vedtages delegerede retsakter til præcisering af, hvilke risikostyringsfunktioner der skal anvendes, hvad der er en passende hyppighed for gennemgang af risikostyringssystemet, hvorledes risikostyringsfunktionen funktionsmæssigt og hierarkisk bør adskilles fra de operative enheder, herunder porteføljeplejefunktionen, de særlige beskyttelsesforanstaltninger mod interessekonflikter samt hvilke risikostyringskrav, FAIF'er skal anvende. Der bør endvidere vedtages delegerede retsakter til præcisering af hvilke likviditetsstyringssystemer og procedurer, FAIF'er skal anvende, samt tilpasningen af investeringsstrategien, likviditetsprofilen og indløsningspolitikken. Der bør også vedtages delegerede retsakter til præcisering af de krav, som engagementsleverende kreditinstitutter, organiserende kreditinstitutter eller oprindelige långivere af securitisationsinstrumenter skal opfylde, for at det er tilladt en FAIF at investere i sådanne instrumenter udstedt efter den 1. januar 2011.
(82)
Der bør også vedtages delegerede retsakter med henblik på at præcisere de krav, som FAIF'er skal opfylde for at kunne investere i sådanne securitisationsinstrumenter, at præcisere administrativ og regnskabsmæssig praksis, kontrol- og beskyttelsesforanstaltninger for elektronisk databehandling samt fyldestgørende interne kontrolprocedurer, at præcisere procedurerne for korrekt værdiansættelse af aktiverne og beregningen af nettoaktivværdien pr. andel eller aktie i AIF'en, de faglige garantier, den eksterne valuar skal kunne levere, og en passende hyppighed for værdiansættelse af åbne AIF'er.
(83)
Der bør også vedtages delegerede retsakter med henblik på at præcisere betingelserne, hvorpå delegering af FAIF-funktioner bør godkendes, og betingelserne, hvorpå FAIF'en har delegeret sine funktioner i en sådan grad, at den er blevet et tomt selskab og ikke længere kan betragtes som forvalter af AIF'en, hvad angår depositarer, at præcisere kriterierne for at vurdere, om den tilsynsmæssige regulering og overvågning af de tredjelande, hvor depositarerne er etableret, svarer til EU-retten og håndhæves effektivt, de oplysninger, som skal indgå i standardaftalen, betingelserne for at udføre depositarfunktionerne, herunder typen af finansielle instrumenter, som bør indgå i depositarens opbevaringsopgaver, betingelserne, hvorpå depositaren kan udføre sine opbevaringsopgaver med hensyn til finansielle instrumenter, som er registreret hos en central depositar, og betingelserne, hvorpå depositaren bør opbevare de finansielle instrumenter, som er udstedt personligt og registreret hos en udsteder eller en registrator, depositarernes forpligtelse til at udvise fornøden omhu, forpligtelsen til adskillelse, betingelserne hvorpå og de omstændigheder hvorunder finansielle instrumenter, der opbevares i depot, bør anses for tabt, hvad der skal forstås ved eksterne hændelser, som depositaren ikke med rimelighed kan forventes at have kontrol over, og hvis konsekvenser ville have været uundgåelige, også selv om depositaren har truffet alle rimelige forholdsregler, samt betingelserne hvorpå og de omstændigheder, hvorunder der er objektiv grund til ved aftale at frigøre sig fra ansvar. Der bør også vedtages delegerede retsakter med henblik på at præcisere form og indhold af den årsrapport, FAIF'er skal stille til rådighed for hver AIF, som de forvalter, og at præcisere FAIF'ers oplysningsforpligtelser over for investorerne og rapporteringsforpligtelserne over for de kompetente myndigheder samt hyppigheden af disse oplysninger.
(84)
Der bør også vedtages delegerede retsakter til præcisering af, hvornår gearing anses for at blive anvendt i væsentlig udstrækning og de principper, som de kompetente myndigheder bør anvende, når de overvejer at pålægge begrænsninger for det gearingsniveau, som en FAIF kan anvende. Der bør også vedtages delegerede retsakter til præcisering af samarbejdsaftalerne vedrørende ikke-EU-FAIF'er og/eller ikke-EU-AIF'er for at få udformet en fælles ramme, der kan fremme indgåelsen af sådanne samarbejdsaftaler med tredjelande. Der bør også vedtages delegerede retsakter til præcisering af indholdet af udvekslingen af oplysninger vedrørende FAIF'er mellem kompetente myndigheder samt forelæggelsen af visse oplysninger for ESMA.
(85)
Afhængigt af ESMA's råd i denne henseende og de i direktivet fastsatte kriterier, bør der desuden vedtages en delegeret retsakt med henblik på at udvide markedsføringspasset til EU-FAIF'er, der i Unionen markedsfører ikke-EU-AIF'er, samt til ikke-EU-FAIF'er, der forvalter og/eller markedsfører AIF'er i Unionen, og der bør vedtages en anden delegeret retsakt, som bringer anvendelsen af nationale private investeringsordninger i denne forbindelse til ophør.
(86)
Europa-Parlamentet og Rådet bør kunne gøre indsigelse mod en delegeret retsakt inden for en frist på tre måneder fra meddelelsen. Fristen bør kunne forlænges med tre måneder på foranledning af Europa-Parlamentet eller Rådet inden for vigtige problematiske områder. Europa-Parlamentet og Rådet bør også kunne meddele de øvrige institutioner, at de ikke agter at gøre indsigelse. Denne tidlige godkendelse af delegerede retsakter er særlig vigtig, når tidsfrister skal overholdes, f.eks. for at give medlemsstaterne mulighed for, når det er relevant, at gennemføre delegerede retsakter inden for den gennemførelsesperiode, der er fastsat i dette direktiv.
(87)
I erklæringen ad artikel 290 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, knyttet som bilag til slutakten fra den regeringskonference, der vedtog Lissabontraktaten, tog konferencen til efterretning, at Kommissionen i overensstemmelse med sin faste praksis agter at søge bistand fra eksperter udnævnt af medlemsstaterne, når den udarbejder sine udkast til delegerede retsakter på området finansielle tjenesteydelser.
(88)
To år efter fristen for gennemførelse af dette direktiv bør ESMA afgive udtalelse om, hvordan markedsføringspasset, som på det tidspunkt er trådt i kraft, fungerer, og om, hvordan de nationale private investeringsordninger fungerer. ESMA bør endvidere yde rådgivning om udvidelse af markedsføringspasset til at omfatte EU-FAIF'er, der i Unionen markedsfører ikke-EU-AIF'er, samt til ikke-EU-FAIF'er, der forvalter og/eller markedsfører AIF'er i Unionen. Kommissionen bør vedtage en delegeret retsakt senest tre måneder efter modtagelsen af ESMA's udtalelse og rådgivning under hensyntagen til kriterierne i dette direktiv og dets målsætninger, blandt andet vedrørende det indre marked, investorbeskyttelse og effektiv overvågning af systemiske risici, og præcisere datoen, hvor bestemmelserne om udvidelse af markedsføringspasset som fastsat i dette direktiv bør finde anvendelse i alle medlemsstater.
(89)
På topmødet i London i april 2009 blev G20-lederne enige om, at hedgefonde eller deres forvaltere skulle registreres og pålægges løbende at forsyne tilsynsførende eller myndigheder med passende oplysninger. De skulle underlægges tilsyn for at sikre, at de har passende risikostyring. I juni 2010 bekræftede G20-lederne i Toronto på ny deres engagement og forpligtede sig desuden til at fremskynde gennemførelsen af skrappe foranstaltninger med henblik på at øge gennemsigtigheden af og det reguleringsmæssige tilsyn med hedgefonde på en internationalt konsekvent og ikke-diskriminerende måde. For at støtte G20-målsætningerne offentliggjorde den internationale organisation for børstilsynsmyndigheder i juni 2009 principper på højt niveau for tilsyn med hedgefonde med henblik på at styre udviklingen af en internationalt konsekvent regulering af dette område. Den 16. september 2010 blev Det Europæiske Råd enigt om nødvendigheden af, at Europa fremmer sine interesser og værdier på en mere assertiv måde og i en ånd af gensidighed og gensidig interesse i sammenhæng med Unionens eksterne forbindelser og bl.a. tager skridt til at sikre bedre markedsadgang for europæiske virksomheder og uddybe det reguleringsmæssige samarbejde med de store handelspartnere. Kommissionen vil tilstræbe at sikre, at disse forpligtelser gennemføres på tilsvarende måde af Unionens internationale partnere.
(90)
Tre år efter ikrafttrædelsen af den delegerede retsakt, i henhold til hvilken markedsføringspasset finder anvendelse for alle FAIF'er, bør ESMA afgive en udtalelse om, hvordan markedsføringspasset, som på det tidspunkt er trådt i kraft, fungerer, og om, hvordan de nationale private investeringsordninger fungerer. ESMA bør også rådgive om afviklingen af sådanne nationale ordninger. Kommissionen bør vedtage en delegeret retsakt senest tre måneder efter modtagelsen af ESMA's udtalelse og rådgivning under hensyntagen til kriterierne i direktivet og dets målsætninger, blandt andet vedrørende det indre marked, investorbeskyttelse og effektiv overvågning af systemiske risici, og præcisere datoen, hvor de nationale ordninger omtalt i dette direktiv bør være bragt til ophør i alle medlemsstater.
(91)
Fire år efter fristen for gennemførelse af dette direktiv bør Kommissionen efter en offentlig høring og på baggrund af drøftelser med de kompetente myndigheder påbegynde en revision af direktivets anvendelse og anvendelsesområde. Revisionen bør analysere de indhentede erfaringer med anvendelse af direktivet, dets konsekvenser for investorer, AIF'er og FAIF'er i Unionen og i tredjelande, samt i hvilken udstrækning direktivets målsætninger er blevet opfyldt, og om nødvendigt foreslå passende ændringer. Revisionen bør indbefatte en generel undersøgelse af, hvordan bestemmelserne i dette direktiv fungerer, og de erfaringer der er gjort med at anvende dem. Kommissionen bør i sin revision gennemgå ESMA's og de kompetente EU-myndigheders funktioner med hensyn til at sikre effektiv overvågning af alle FAIF'er, der opererer på Unionens markeder inden for rammerne af dette direktiv, herunder bl.a. - i overensstemmelse med forordning (EU) nr. 1095/2010 - at overlade ESMA yderligere tilsynsansvar i forbindelse med tilladelser til og tilsyn med ikke-EU-FAIF'er. I denne sammenhæng skal Kommissionen vurdere omkostninger og fordele ved at overlade sådanne opgaver til ESMA.
(92)
Dette direktiv sigter mod at etablere en ramme, som kan håndtere de potentielle risici, der kan opstå som følge af FAIF'ers aktiviteter, og sikre effektiv overvågning af disse risici foretaget af de kompetente myndigheder i Unionen. Det er nødvendigt at fastsætte en stringent ramme for regulering og tilsyn, som ikke efterlader nogen huller i finanslovgivningen. I denne forbindelse henvises der til de allerede eksisterende krav til professionelle investorer om fornøden omhu i henhold til den relevante regulering, der er gældende for sådanne investorer. Endvidere opfordres Kommissionen til at gennemgå den relevante lovgivning vedrørende professionelle investorer med henblik på at vurdere behovet for at indføre strengere krav til den due diligence-procedure, der skal anvendes af professionelle investorer fra Unionen, der på eget initiativ investerer i finansielle produkter, som ikke er fra Unionen, såsom ikke-EU-AIF'er.
(93)
Ved revisionens afslutning bør Kommissionen forelægge en rapport for Europa-Parlamentet og Rådet samt, hvis det er hensigtsmæssigt, forslag til ændringer under hensyntagen til dette direktivs målsætninger og potentielle virkninger for investorer, AIF'er og FAIF'er, i Unionen og i tredjelande.
(94)
Målet for dette direktiv, nemlig at sikre et højt niveau af investorbeskyttelse ved at etablere fælles rammer for meddelelse af tilladelse til og tilsyn med FAIF'er, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne på grund af mangler i den eksisterende nationale lovgivning og tilsynet med disse aktører og kan derfor bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går dette direktiv ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå dette mål.
(95)
Direktiv 2003/41/EF og 2009/65/EF, Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1060/2009 af 16. september 2009 om kreditvurderingsbureauer (21) og forordning (EU) nr. 1095/2010 bør ændres i overensstemmelse hermed -
VEDTAGET DETTE DIREKTIV:
KAPITEL I
GENERELLE BESTEMMELSER
Artikel 1
Genstand
Dette direktiv fastsætter regler for meddelelse af tilladelse, løbende driftsvilkår og gennemsigtighedskrav vedrørende forvaltere af alternative investeringsfonde (FAIF'er), der forvalter og/eller markedsfører alternative investeringsfonde (AIF'er) i Unionen.
Artikel 2
Anvendelsesområde
1. Med forbehold af nærværende artikels stk. 3 og artikel 3 finder direktivet anvendelse på:
a)
EU-FAIF'er, som forvalter en eller flere AIF'er, uanset om sådanne AIF'er er EU-AIF'er eller ikke-EU-AIF'er
b)
ikke-EU-FAIF'er, som forvalter en eller flere EU-AIF'er, og
c)
ikke-EU-FAIF'er, som markedsfører en eller flere AIF'er i Unionen, uanset om sådanne AIF'er er EU-AIF'er eller ikke-EU-AIF'er.
2. Med henblik på stk. 1 er det uden betydning:
a)
om AIF'en er af den åbne eller lukkede type
b)
om AIF'en er oprettet i henhold til aftale, som »trusts« ved lov, i henhold til vedtægter eller har en anden retlig form
c)
hvilken retlig struktur FAIF'en har.
3. Dette direktiv finder ikke anvendelse på følgende enheder:
a)
holdingselskaber
b)
arbejdsmarkedsrelaterede pensionskasser, som er omfattet af direktiv 2003/41/EF herunder i givet fald de godkendte enheder, der er ansvarlige for forvaltningen af sådanne pensionskasser, og som handler på deres vegne, jf. artikel 2, stk. 1, i det pågældende direktiv, eller de investeringsadministratorer, der er udpeget i henhold til artikel 19, stk. 1, i samme direktiv, for så vidt de ikke forvalter AIF'er
c)
overnationale institutioner som f.eks. Den Europæiske Centralbank, Den Europæiske Investeringsbank, Den Europæiske Investeringsfond, De Europæiske Udviklingsfinansieringsinstitutioner og bilaterale udviklingsbanker, Verdensbanken, Den Internationale Valutafond og andre overnationale institutioner og lignende internationale organisationer, hvis sådanne institutioner og organisationer forvalter AIF'er, og i det omfang disse AIF'er handler i offentlighedens interesse
d)
nationale centralbanker
e)
nationale, regionale og lokale regeringer og organer eller andre institutioner, der forvalter fonde til støtte for socialsikrings- og pensionsordninger
f)
ordninger for medarbejderdeltagelse eller opsparingsordninger for medarbejdere
g)
securitisationsenheder med særligt formål.
4. Medlemsstaterne tager de nødvendige skridt til at sikre, at de FAIF'er, der henvises til i stk. 1, til enhver tid overholder dette direktiv.
Artikel 3
Undtagelser
1. Dette direktiv finder ikke anvendelse på FAIF'er, for så vidt som de forvalter en eller flere AIF'er, hvis eneste investorer er FAIF'en eller FAIF'ens modervirksomheder eller dattervirksomheder eller andre dattervirksomheder af disse modervirksomheder, forudsat at ingen af disse investorer selv er en AIF.
2. Med forbehold af anvendelsen af artikel 46 finder kun stk. 3 og 4 i nærværende artikel anvendelse på følgende FAIF'er:
a)
FAIF'er, som enten direkte eller indirekte via et selskab, som FAIF'en er knyttet til gennem fælles forvaltning eller kontrol eller gennem en betydelig direkte eller indirekte besiddelse, forvalter AIF-porteføljer, hvis samlede forvaltede aktiver, herunder eventuelle aktiver erhvervet via gearing, ikke overstiger en tærskelværdi på 100 mio. EUR, eller
b)
FAIF'er, som enten direkte eller indirekte via et selskab, som FAIF'en er knyttet til gennem fælles forvaltning eller kontrol eller gennem en betydelig direkte eller indirekte besiddelse, forvalter AIF-porteføljer, hvis samlede forvaltede aktiver ikke overstiger en tærskelværdi på 500 mio. EUR, når AIF-porteføljerne består af ikke-gearede AIF'er, og der ikke kan gøres nogen indløsningsrettigheder gældende i en periode på fem år efter datoen for den oprindelige investering i hver AIF.
3. Medlemsstaterne sikrer, at de FAIF'er, der henvises til i stk. 2, mindst:
a)
er underlagt registreringspligt hos de kompetente myndigheder i deres hjemland
b)
på registreringstidspunktet identificerer sig selv og de AIF'er, de forvalter, over for de kompetente myndigheder i deres hjemland
c)
på registreringstidspunktet indgiver oplysninger om investeringsstrategierne i de AIF'er, de forvalter, til de kompetente myndigheder i deres hjemland
d)
regelmæssigt forsyner deres hjemlands kompetente myndigheder med oplysninger om de vigtigste instrumenter, de handler med, og om de forvaltede AIF'ers vigtigste eksponeringer og vigtigste koncentrationer med henblik på at gøre det muligt for de kompetente myndigheder effektivt at overvåge systemiske risici, og
e)
giver deres hjemlands kompetente myndigheder meddelelse herom, hvis de ikke længere opfylder de i stk. 2 nævnte betingelser.
Dette stykke og stk. 2 finder anvendelse, uden at det berører strengere regler, der måtte være vedtaget af medlemsstaterne, med hensyn til de i stk. 2 omhandlede FAIF'er.
Medlemsstaterne tager de nødvendige skridt til at sikre, at den berørte FAIF når de i stk. 2 fastsatte betingelser ikke længere er opfyldt, ansøger om tilladelse inden for 30 kalenderdage i overensstemmelse med de relevante procedurer, der er fastsat i dette direktiv.
4. FAIF'er omhandlet i stk. 2 nyder ikke fordel af nogen af de rettigheder, der gives i henhold til dette direktiv, medmindre de vælger at blive omfattet af direktivet. Vælger FAIF'er at blive omfattet af dette direktiv, finder hele direktivet anvendelse.
5. Kommissionen vedtager gennemførelsesretsakter med henblik på at præcisere procedurerne for FAIF'er, der vælger at blive omfattet af dette direktiv, i henhold til stk. 4. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 59, stk. 2.
6. Kommissionen vedtager ved hjælp af delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 56 og på de i artikel 57 og 58 anførte betingelser foranstaltninger til præcisering af:
a)
hvordan tærskelværdierne i stk. 2 beregnes og behandlingen af FAIF'er, som forvalter AIF'er hvis forvaltede aktiver, herunder eventuelle aktiver erhvervet ved gearing, i samme kalenderår til tider ligger over og/eller under den relevante tærskelværdi
b)
forpligtelserne til at lade sig registrere og til at levere oplysninger med henblik på at muliggøre effektiv overvågning af systemiske risici som omhandlet i stk. 3, og
c)
forpligtelserne til at underrette de kompetente myndigheder som omhandlet i stk. 3.
Artikel 4
Definitioner
1. I dette direktiv forstås ved:
»AIF'er«: kollektive investeringsvirksomheder eller investeringsafdelinger deraf, som:
i)
rejser kapital fra en række investorer med henblik på at investere den i overensstemmelse med en defineret investeringspolitik til fordel for disse investorer, og
ii)
ikke skal have tilladelse i henhold til artikel 5 i direktiv 2009/65/EF
»FAIF'er«: juridiske personer, hvis sædvanlige erhvervsmæssige virksomhed består i forvaltning af en eller flere AIF'er
»filial« for så vidt angår en FAIF: et forretningssted, som er en del af en FAIF, som ikke har status som juridisk person, og som leverer de ydelser, FAIF'en har fået tilladelse til; alle forretningssteder, der etableres i samme medlemsstat af en FAIF med vedtægtsmæssigt hjemsted i en anden medlemsstat eller i et tredjeland, anses for at være en enkelt filial
»carried interest«: en del af fortjenesten fra AIF'en, som FAIF'en har tjent, som godtgørelse for forvaltning af AIF'en, men reduceret med en eventuel del af fortjenesten fra AIF'en, som FAIF'en har tjent som afkast af en eventuel investering, FAIF'en måtte have foretaget i AIF'en
»snævre forbindelser«: en situation, hvor to eller flere fysiske eller juridiske personer er forbundet ved:
i)
kapitalinteresser, forstået som besiddelse af mindst 20 % af stemmerettighederne eller af kapitalen i en virksomhed, enten direkte eller gennem kontrol, eller
ii)
kontrol forstået som forholdet mellem en modervirksomhed og en dattervirksomhed som omhandlet i artikel 1 i Rådets syvende direktiv 83/349/EØF af 13. juni 1983 om konsoliderede regnskaber (22), eller et tilsvarende forhold mellem en fysisk eller juridisk person og en virksomhed; med henblik på dette nr. anses en dattervirksomhed af en dattervirksomhed for at være dattervirksomheder af modervirksomheden for disse datterselskaber.
En situation, hvor to eller flere fysiske eller juridiske personer er varigt forbundet med den samme person ved et kontrolforhold, anses ligeledes for en »snæver forbindelse« mellem disse personer
»kompetente myndigheder«: de nationale myndigheder i medlemsstaterne, der ved lov eller anden forskrift er bemyndiget til at føre tilsyn med FAIF'er
»kompetente myndigheder« for så vidt angår en depositar:
»kompetente myndigheder for EU-AIF'en«: de nationale myndigheder i en medlemsstat, der ved lov eller anden forskrift er bemyndiget til at føre tilsyn med AIF'er
»kontrol«: kontrol som defineret i artikel 1 i direktiv 83/349/EØF
»etableret«:
»EU-AIF«:
»EU-FAIF«: en FAIF, der har sit vedtægtsmæssige hjemsted i en medlemsstat
»feeder-AIF«: en AIF, der:
i)
investerer mindst 85 % af sine aktiver i andele eller aktier i en anden AIF (»master-AIF'en«)
ii)
investerer mindst 85 % af sine aktiver i mere end én master-AIF, når disse master-AIF'er har identiske investeringsstrategier, eller
iii)
på anden vis har en eksponering på mindst 85 % af sine aktiver i en sådan master-AIF
»finansielt instrument«: et instrument som angivet i bilag I, afsnit C, til direktiv 2004/39/EF
»holdingselskab«: et selskab med kapitalandele i et eller flere andre selskaber, hvis kommercielle formål er at gennemføre en forretningsstrategi eller -strategier gennem sine datterselskaber, tilknyttede selskaber eller kapitalinteresser for at bidrage til deres værdi på lang sigt, og som enten er et selskab, der:
i)
driver virksomhed på grundlag af egne aktiver, og hvis aktier optages til handel på et reguleret marked i Unionen, eller
ii)
ikke er oprettet med det primære formål at generere afkast til sine investorer gennem tømning af sine datterselskaber eller tilknyttede selskaber, som dokumenteret af selskabets årsrapport eller andre officielle dokumenter
»AIF'ens hjemland«:
»FAIF'ens hjemland«: den medlemsstat, hvor FAIF'en har sit vedtægtsmæssige hjemsted; for ikke-EU-FAIF'er forstås alle henvisninger til »FAIF'ens hjemland« i dette direktiv som »referencemedlemsstat«, jf. kapitel VII
»FAIF'ens værtsland«: en af følgende:
i)
en medlemsstat, som ikke er hjemlandet, hvor en EU-FAIF forvalter EU-AIF'er
ii)
en medlemsstat, som ikke er hjemlandet, hvor en EU-FAIF markedsfører andele eller aktier i en EU-AIF
iii)
en medlemsstat, som ikke er hjemlandet, hvor en EU-FAIF markedsfører andele eller aktier i en ikke-EU-AIF
iv)
en medlemsstat, som ikke er referencemedlemsstaten, hvor en ikke-EU-FAIF forvalter EU-AIF'er
v)
en medlemsstat, som ikke er referencemedlemsstaten, hvor en ikke-EU-FAIF markedsfører andele eller aktier i en EU-AIF, eller
vi)
en medlemsstat, som ikke er referencemedlemsstaten, hvor en ikke-EU-FAIF markedsfører andele eller aktier i en ikke-EU-AIF
»startkapital«: midler som omhandlet i artikel 57, stk. 1, litra a) og b), i direktiv 2006/48/EF
»udsteder«: en udsteder som omhandlet i artikel 2, stk.1, litra d), i direktiv 2004/109/EF, når udstederen har sit vedtægtsmæssige hjemsted i Unionen, og når dens aktier optages til handel på et reguleret marked, som omhandlet i artikel 4, stk. 1, nr. 14), i direktiv 2004/39/EF
»retlig repræsentant«: en fysisk person, der er hjemmehørende i Unionen, eller en juridisk person, der har sit vedtægtsmæssige hjemsted i Unionen, og som er udtrykkeligt udpeget af en ikke-EU-FAIF, handler på vegne af en sådan ikke-EU-FAIF over for myndigheder, kunder, organer og modparter til ikke-EU-FAIF'en i Unionen vedrørende ikke-EU-FAIF'ens forpligtelser i henhold til dette direktiv
»gearing«: en metode, som FAIF'en anvender til at øge eksponeringen af en AIF, som den forvalter, hvad enten dette sker ved hjælp af lån af kontante midler eller værdipapirer eller gearing indeholdt i derivatpositioner eller ved andre midler
»forvaltning af AIF'er«: udøvelse af mindst de investeringsforvaltningsfunktioner, der er nævnt i bilag I, punkt 1, litra a) eller b), for en eller flere AIF'er
»markedsføring«: en direkte eller indirekte udbydelse eller placering på initiativ af FAIF'en eller på vegne af FAIF'en af andele eller aktier i en AIF, som den forvalter, til eller hos investorer, som er hjemmehørende eller har vedtægtsmæssigt hjemsted i Unionen
»master-AIF«: en AIF, som en anden AIF investerer eller har eksponering i, i overensstemmelse med litra m)
»referencemedlemsstat«: medlemsstaten bestemt i overensstemmelse med artikel 37, stk. 4
»ikke-EU-AIF«: en AIF, der ikke er en EU-AIF
»ikke-EU-FAIF«: en FAIF, der ikke er en EU-FAIF
»unoteret selskab«: et selskab, som har sit vedtægtsmæssige hjemsted i Unionen, og hvis aktier ikke optages til handel på et reguleret marked som omhandlet i artikel 4, stk. 1, nr. 14), i direktiv 2004/39/EF
»egenkapital«: egenkapital som omhandlet i artikel 56-67 i direktiv 2006/48/EF
»modervirksomhed«: en modervirksomhed som defineret i artikel 1 og 2 i direktiv 83/349/EØF
»prime broker«: et kreditinstitut, en reguleret investeringsvirksomhed eller en anden enhed, der er underlagt tilsynsmæssig regulering og løbende tilsyn og tilbyder tjenesteydelser til professionelle investorer, primært for at finansiere eller foretage transaktioner i finansielle instrumenter som modpart, og som også kan tilbyde andre tjenesteydelser, som f.eks. clearing og afvikling af handler, opbevaringsydelser, udlån af værdipapirer, skræddersyet teknologi og driftsstøttefaciliteter
»professionel investor«: en investor, der anses for en professionel kunde eller efter anmodning kan behandles som en professionel kunde som defineret i bilag II til direktiv 2004/39/EF
»kvalificeret deltagelse«: direkte eller indirekte besiddelse i en FAIF, som enten udgør mindst 10 % af kapitalen eller stemmerettighederne, jf. artikel 9 og 10 i direktiv 2004/109/EF, under hensyn til betingelserne for sammenlægning af besiddelsen, jf. artikel 12, stk. 4 og 5, i det pågældende direktiv, eller som giver mulighed for at udøve en betydelig indflydelse på ledelsen af den FAIF, hvori denne besiddelse findes
»arbejdstagerrepræsentanter«: arbejdstagernes repræsentanter som defineret i artikel 2, litra e), i direktiv 2002/14/EF
»detailinvestor«: en investor, som ikke er en professionel investor
»dattervirksomhed«: en dattervirksomhed som defineret i artikel 1 og 2 i direktiv 83/349/EØF
»tilsynsmyndigheder« for så vidt angår ikke-EU-AIF'er: de nationale myndigheder i et tredjeland, der ved lov eller anden forskrift er bemyndiget til at føre tilsyn med AIF'er
»tilsynsmyndigheder« for så vidt angår ikke-EU-FAIF'er: de nationale myndigheder i et tredjeland, der ved lov eller anden forskrift er bemyndiget til at føre tilsyn med FAIF'er
»securitisationsenheder med særligt formål«: enheder, hvis eneste formål er at foretage securitisation eller securitisationer som omhandlet i artikel 1, nr. 2), i Den Europæiske Centralbanks forordning (EF) nr. 24/2009 af 19. december 2008 om statistik over aktiver og passiver hos »financial vehicle corporations«, der deltager i securitisationstransaktioner (23), og andre passende aktiviteter med henblik på at opfylde dette formål
»investeringsinstitut«: et institut for kollektiv investering i værdipapirer, der har erhvervet tilladelse i overensstemmelse med artikel 5 i direktiv 2009/65/EF.
2. Med henblik på stk. 1, litra ad), finder artikel 13-16 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/49/EF af 14. juni 2006 om kravene til investeringsselskabers og kreditinstitutters kapitalgrundlag (24) tilsvarende anvendelse.
3. Kommissionen vedtager ved hjælp af delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 56, og på de i artikel 57 og 58 anførte betingelser, foranstaltninger til præcisering af:
a)
gearingsmetoderne, som defineret i stk. 1, litra v), herunder eventuelle finansielle og/eller retlige strukturer, der involverer tredjemand kontrolleret af den relevante AIF, og
b)
hvordan gearingen beregnes.
4. Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed) (ESMA) udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder til fastsættelse af typer af FAIF'er, hvor det er relevant i forbindelse med anvendelsen af dette direktiv, og med henblik på at sikre ensartede anvendelsesbetingelser for dette direktiv.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
Artikel 5
Fastlæggelse af FAIF'en
1. Medlemsstaterne sikrer, at alle AIF'er, der forvaltes inden for dette direktivs anvendelsesområde, har en enkelt FAIF, som er ansvarlig for at sikre overholdelse af dette direktiv. Denne FAIF er enten:
a)
en ekstern forvalter, som er den juridiske person, der er udpeget af AIF'en eller på vegne af AIF'en, og som i kraft af denne udpegelse er ansvarlig for at forvalte den (»ekstern FAIF«), eller
b)
hvis AIF'ens retlige form tillader intern forvaltning, og AIF'ens ledelsesorgan vælger ikke at udpege en ekstern FAIF, AIF'en selv, der herefter meddeles tilladelse som FAIF.
2. I tilfælde, hvor en ekstern FAIF er ude af stand til at sikre overholdelse af kravene i dette direktiv, for hvilke en AIF eller en anden enhed på dens vegne er ansvarlig, underretter den omgående sit hjemlands kompetente myndigheder og i givet fald de kompetente myndigheder for den pågældende EU-AIF. De kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland pålægger FAIF'en at tage de nødvendige skridt til at rette op på situationen.
3. Hvis den manglende overholdelse fortsætter, på trods af sådanne skridt som omhandlet i stk. 2, og i den udstrækning der er tale om en EU-FAIF eller en EU-AIF, pålægger de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland FAIF'en at træde tilbage som FAIF for den pågældende AIF. I så fald kan AIF'en ikke længere markedsføres i Unionen. Hvis det drejer sig om en ikke-EU-FAIF, der forvalter en ikke-EU-AIF, kan AIF'en ikke længere markedsføres i Unionen. De kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland underretter straks de kompetente myndigheder i FAIF'ens værtslande.
KAPITEL II
MEDDELELSE AF TILLADELSE TIL FAIF'ER
Artikel 6
Betingelser for at udøve virksomhed som FAIF
1. Medlemsstaterne sikrer, at ingen FAIF'er forvalter AIF'er, medmindre de har erhvervet tilladelse i henhold til dette direktiv.
FAIF'er, der har erhvervet tilladelse i henhold til dette direktiv skal til enhver tid opfylde betingelserne for tilladelse, som er fastsat i dette direktiv.
2. Medlemsstaterne kræver, at ingen ekstern FAIF udfører andre aktiviteter end dem, der er omhandlet i bilag I til dette direktiv, samt den yderligere forvaltning af investeringsinstitutter, der kræver tilladelse i henhold til direktiv 2009/65/EF.
3. Medlemsstaterne kræver, at ingen internt forvaltet AIF udfører andre aktiviteter end intern forvaltning af den pågældende AIF i overensstemmelse med bilag I.
4. Uanset stk. 2 kan medlemsstaterne tillade en ekstern FAIF at levere følgende ydelser:
a)
forvaltning af investeringsporteføljer, herunder porteføljer ejet af pensionsfonde og arbejdsmarkedsrelaterede pensionskasser i overensstemmelse med artikel 19, stk. 1, i direktiv 2003/41/EF, i overensstemmelse med de mandater, som investorerne har givet på et skønsmæssigt individuelt grundlag
b)
accessoriske tjenesteydelser, der omfatter:
i)
investeringsrådgivning
ii)
opbevaring og forvaltning i forbindelse med aktier eller andele i institutter for kollektiv investering
iii)
modtagelse og formidling af ordrer vedrørende finansielle instrumenter.
5. FAIF'er må ikke meddeles tilladelse i henhold til dette direktiv til:
a)
kun at levere de tjenesteydelser, der er omhandlet i stk. 4
b)
at levere accessoriske tjenesteydelser som omhandlet i stk. 4, litra b), uden også at have tilladelse til at levere de tjenesteydelser, der er omhandlet i stk. 4, litra a)
c)
kun at udføre de aktiviteter, der er omhandlet i bilag I, punkt 2, eller
d)
at levere de tjenesteydelser, der er omhandlet i bilag I, punkt 1, litra a), uden også at levere de tjenesteydelser, der er omhandlet i bilag I, punkt 1, litra b), eller omvendt.
6. Artikel 2, stk. 2, og artikel 12, 13 og 19, i direktiv 2004/39/EF finder anvendelse på FAIF'ers levering af de tjenesteydelser, der er omhandlet i denne artikels stk. 4.
7. Medlemsstaterne kræver, at FAIF'er forsyner de kompetente myndigheder i deres hjemland med de oplysninger, der er nødvendige for at de til enhver tid kan føre tilsyn med, at betingelserne i dette direktiv overholdes.
8. Investeringsselskaber, som har erhvervet tilladelse i henhold til direktiv 2004/39/EF, og kreditinstitutter, som har erhvervet tilladelse i henhold til direktiv 2006/48/EF er ikke forpligtet til at erhverve tilladelse i henhold til nærværende direktiv for at yde investeringsydelser, som f.eks. individuel porteføljepleje i forbindelse med AIF'er. Investeringsselskaber må imidlertid kun direkte eller indirekte udbyde andele eller aktier i AIF'er til eller placere sådanne andele eller aktier hos investorer i Unionen, hvis og i det omfang andele eller aktier kan markedsføres i overensstemmelse med dette direktiv.
Artikel 7
Ansøgning om tilladelse
1. Medlemsstaterne kræver, at FAIF'er ansøger om tilladelse hos de kompetente myndigheder i deres hjemland.
2. Medlemsstaterne kræver, at en FAIF, der ansøger om tilladelse, indsender følgende oplysninger vedrørende FAIF'en til hjemlandets kompetente myndigheder:
a)
oplysninger om de personer, der rent faktisk udfører FAIF'ens opgaver
b)
oplysninger om identiteten af de aktionærer eller deltagere i FAIF'en, som direkte eller indirekte, i egenskab af fysiske eller juridiske personer, har kvalificeret deltagelse, samt størrelsen heraf
c)
en aktivitetsplan, hvoraf FAIF'ens organisatoriske struktur fremgår, herunder oplysninger om, hvordan FAIF'en har til hensigt at overholde sine forpligtelser i kapitel II, III, IV og i givet fald kapitel V, VI, VII og VIII
d)
oplysninger om aflønningspolitikker og -praksisser i henhold til artikel 13
e)
oplysninger om aftaler vedrørende delegering og videredelegering til tredjemand af funktioner som omhandlet i artikel 20.
3. Medlemsstaterne kræver, at en FAIF, der ansøger om tilladelse, yderligere indsender følgende oplysninger vedrørende de AIF'er, den har til hensigt at forvalte, til hjemlandets kompetente myndigheder:
a)
oplysninger om investeringsstrategierne, herunder typerne af underliggende fonde, hvis AIF'en er en fund of funds, og FAIF'ens politik med hensyn til brugen af gearing og risikoprofilerne samt andre data om de AIF'er, den forvalter eller har til hensigt at forvalte, herunder oplysninger om de medlemsstater eller tredjelande, på hvis område disse AIF'er er etableret eller forventes at blive etableret
b)
oplysninger om, hvor master-AIF'en er etableret, hvis AIF'en er en feeder-AIF
c)
regler eller vedtægter for hver AIF, FAIF'en har til hensigt at forvalte
d)
oplysninger om, hvilke foranstaltninger der i henhold til artikel 21 er truffet med hensyn til udpegelse af en depositar for hver AIF, FAIF'en har til hensigt at forvalte
e)
eventuelle andre oplysninger, jf. artikel 23, stk. 1, for hver AIF, som FAIF'en forvalter eller har til hensigt at forvalte.
4. Hvis et administrationsselskab er godkendt i henhold til direktiv 2009/65/EF (»et investeringsinstituts administrationsselskab«) og ansøger om tilladelse som FAIF i henhold til nærværende direktiv, skal de kompetente myndigheder ikke kræve, at investeringsinstituttets administrationsselskab fremlægger oplysninger eller dokumenter, som det allerede har fremlagt, da det ansøgte om godkendelse i henhold til direktiv 2009/65/EF, forudsat at disse oplysninger eller dokumenter stadig er aktuelle.
5. De kompetente myndigheder underretter kvartalsvis ESMA om, hvilke tilladelser der er meddelt eller trukket tilbage i henhold til dette kapitel.
ESMA fører et centralt, offentligt register over hver FAIF, der er meddelt tilladelse i henhold til dette direktiv, en liste over AIF'er, der af sådanne FAIF'er forvaltes og/eller markedsføres i Unionen, samt over de kompetente myndigheder for hver af disse FAIF'er. Registeret skal være tilgængeligt i elektronisk form.
6. For at sikre konsekvent harmonisering af denne artikel kan ESMA udarbejde udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder til præcisering af, hvilke oplysninger der skal indgives til de kompetente myndigheder i ansøgningen om tilladelse til FAIF'en, herunder aktivitetsplanen.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i henhold til artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
7. For at sikre ensartede betingelser for anvendelsen af denne artikel kan ESMA udarbejde udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder til fastlæggelse af standardformularer, modeller og procedurer for indgivelse af oplysninger, som fastsat i stk. 6, første afsnit.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede gennemførelsesmæssige tekniske standarder i henhold til artikel 15 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
Artikel 8
Betingelser for meddelelse af tilladelse
1. De kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland meddeler ikke tilladelse, medmindre:
a)
de er overbeviste om, at FAIF'en vil være i stand til at opfylde betingelserne i dette direktiv
b)
FAIF'en har tilstrækkelig startkapital og egenkapital i overensstemmelse med kravene i artikel 9
c)
de personer, der rent faktisk udfører FAIF'ens opgaver, har et tilstrækkeligt godt omdømme og tilstrækkelige erfaringer, også i forbindelse med de af FAIF'en forvaltede AIF'ers investeringsstrategier, navnene på disse personer såvel som enhver udskiftning af dem meddeles straks de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland, og FAIF'ens forretningsadfærd fastlægges af mindst to personer, der opfylder disse betingelser
d)
de aktionærer eller deltagere i FAIF'en, der har kvalificeret deltagelse, er passende under hensyn til behovet for at sikre en sund og forsigtig forvaltning af FAIF'en, og
e)
FAIF'ens hovedkontor og vedtægtsmæssige hjemsted er beliggende i samme medlemsstat.
Tilladelsen gælder i alle medlemsstater.
2. De relevante kompetente myndigheder i de andre berørte medlemsstater høres, før der meddeles tilladelse til følgende FAIF'er:
a)
en dattervirksomhed af en anden FAIF, af et investeringsinstituts administrationsselskab, af et investeringsselskab, af et kreditinstitut eller af et forsikringsselskab, der er godkendt i en anden medlemsstat
b)
en dattervirksomhed af en modervirksomhed for en anden FAIF, af et investeringsinstituts administrationsselskab, af et investeringsselskab, af et kreditinstitut eller af et forsikringsselskab, der er godkendt i en anden medlemsstat, og
c)
et selskab, der kontrolleres af de samme fysiske eller juridiske personer, som dem, der kontrollerer en anden FAIF, et investeringsinstituts administrationsselskab, et investeringsselskab, et kreditinstitut eller et forsikringsselskab, der er godkendt i en anden medlemsstat.
3. De kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland afslår at meddele tilladelse, hvis de hindres i effektiv varetagelse af deres tilsynsopgaver af en af følgende årsager:
a)
snævre forbindelser mellem FAIF'en og andre fysiske eller juridiske personer
b)
love eller administrative bestemmelser i et tredjeland, der gælder for fysiske eller juridiske personer, som FAIF'en har snævre forbindelser med
c)
vanskeligheder med at håndhæve disse love og administrative bestemmelser.
4. De kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland kan begrænse tilladelsens omfang, navnlig hvad angår investeringsstrategierne i de AIF'er, som FAIF'en må forvalte.
5. Inden for tre måneder efter indgivelsen af en fuldstændig ansøgning underretter de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland skriftligt ansøgeren om, hvorvidt tilladelse er givet eller ej. De kompetente myndigheder kan forlænge denne frist med op til tre måneder, hvis de anser det for nødvendigt på grund af sagens særlige omstændigheder, og efter at have underrettet FAIF'en derom.
Med henblik på dette stykke anses en ansøgning for fuldstændig, hvis FAIF'en mindst har indgivet de oplysninger, der er nævnt i artikel 7, stk. 2, litra a)-d), og i artikel 7, stk. 3, litra a) og b).
FAIF'er kan begynde at forvalte AIF'er med investeringsstrategier som beskrevet i ansøgningen, i overensstemmelse med artikel 7, stk. 3, litra a), i deres hjemland, så snart tilladelsen foreligger, men tidligst en måned efter at have indgivet eventuelt manglende oplysninger, jf. artikel 7, stk. 2, litra e), og artikel 7, stk. 3, litra c), d) og e).
6. For at sikre konsekvent harmonisering af denne artikel kan ESMA udarbejde udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder til præcisering af:
a)
de krav, der gælder for FAIF'erne, som fastsat i stk. 3
b)
de krav, der gælder for aktionærer og deltagere, der har kvalificeret deltagelse, som fastsat i stk. 1, litra d)
c)
hindringer, der kan hæmme de kompetente myndigheder i den effektive varetagelse af deres tilsynsopgaver.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i henhold til artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
Artikel 9
Startkapital og egenkapital
1. Medlemsstaterne kræver, at en FAIF, som er en internt forvaltet AIF, har en startkapital på mindst 300 000 EUR.
2. Når en FAIF er udpeget som ekstern forvalter for AIF'er, skal den have en startkapital på mindst 125 000 EUR.
3. Overstiger værdien af de af FAIF'en forvaltede AIF-porteføljer 250 mio. EUR, skal FAIF'en forøge sin egenkapital. Denne egenkapitalforøgelse skal udgøre 0,02 % af det beløb, med hvilket værdien af FAIF-porteføljerne overstiger 250 mio. EUR, men den foreskrevne startkapital og det yderligere beløb skal imidlertid ikke overstige sammenlagt 10 mio. EUR.
4. Med henblik på stk. 3 anses AIF'er, der forvaltes af FAIF'en, herunder AIF'er for hvilke FAIF'en har delegeret funktioner i overensstemmelse med artikel 20, men bortset fra AIF-porteføljer, som FAIF'en forvalter ved delegering, for at være FAIF'ens porteføljer.
5. Uanset stk. 3 må FAIF'ens egenkapital aldrig være mindre end det beløb, som er anført i artikel 21 i direktiv 2006/49/EF.
6. Medlemsstaterne kan give FAIF'er tilladelse til ikke at tilvejebringe op til 50 % af den egenkapitalforøgelse, der er nævnt i stk. 3, hvis de har modtaget en garanti på samme beløb fra et kreditinstitut eller et forsikringsselskab, der har sit vedtægtsmæssige hjemsted i en medlemsstat eller i et tredjeland, hvor det er underkastet tilsynsregler, der af de kompetente myndigheder betragtes som svarende til reglerne i EU-lovgivningen.
7. For at dække potentielle risici for erhvervsansvar hidrørende fra de aktiviteter, FAIF'er kan udføre i henhold til dette direktiv, skal både internt forvaltede AIF'er og eksterne FAIF'er enten:
a)
have ekstra egenkapital, som er passende til at dække eventuelle risici for erstatningsansvar som følge af pligtforsømmelse, eller
b)
have en erhvervsansvarsforsikring mod erstatningsansvar som følge af pligtforsømmelse, som er passende i forhold til de risici, den skal dække.
8. Egenkapital, herunder ekstra egenkapital som omhandlet i stk. 7, litra a), skal investeres i likvide aktiver eller let omsættelige aktiver og må ikke omfatte spekulative positioner.
9. Kommissionen vedtager ved hjælp af delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 56 og på de i artikel 57 og 58 anførte betingelser foranstaltninger i relation til nærværende artikels stk. 7 til præcisering af:
a)
de risici, den ekstra egenkapital eller erhvervsansvarsforsikringen skal dække
b)
betingelserne for at afgøre, om den ekstra egenkapital eller dækningen af erhvervsansvarsforsikringen er hensigtsmæssig, og
c)
måden, hvorpå man beslutter at foretage løbende justeringer af den ekstra egenkapital eller af dækningen af erhvervsansvarsforsikringen.
10. Med undtagelse af stk. 7 og 8 og af de delegerede retsakter vedtaget efter stk. 9 finder denne artikel ikke anvendelse på FAIF'er, der også er investeringsinstitutters administrationsselskaber.
Artikel 10
Ændringer i tilladelsens omfang
1. Medlemsstaterne kræver, at FAIF'er underretter de kompetente myndigheder i deres hjemland om væsentlige ændringer i betingelserne for den oprindelige tilladelse, navnlig væsentlige ændringer af oplysningerne i henhold til artikel 7, før disse ændringer iværksættes.
2. Hvis hjemlandets kompetente myndigheder beslutter sig for at indføre restriktioner eller afvise disse ændringer, informeres FAIF'en herom inden for en måned efter modtagelsen af underretningen. De kompetente myndigheder kan forlænge denne frist med op til en måned, hvis de anser det for nødvendigt på grund af sagens særlige omstændigheder og efter at have underrettet FAIF'en derom. Ændringerne iværksættes, hvis de relevante kompetente myndigheder ikke modsætter sig ændringerne inden for den relevante vurderingsperiode.
Artikel 11
Inddragelse af tilladelsen
De kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland kan inddrage en FAIF's tilladelse, hvis denne FAIF:
a)
ikke gør brug af tilladelsen inden for 12 måneder, udtrykkeligt giver afkald på tilladelsen eller er ophørt med at udføre aktiviteter omfattet af dette direktiv i de forudgående seks måneder, medmindre den pågældende medlemsstat har truffet bestemmelse om, at tilladelsen bortfalder i sådanne tilfælde
b)
har opnået tilladelse ved brug af urigtige erklæringer eller på anden uretmæssig vis
c)
ikke længere opfylder de betingelser, på hvilke tilladelsen blev meddelt
d)
ikke længere overholder direktiv 2006/49/EF, hvis dens tilladelse også omfatter den i dette direktivs artikel 6, stk. 4, litra a), omhandlede skønsmæssige porteføljepleje
e)
har gjort sig skyldig i alvorlig eller systematisk overtrædelse af de bestemmelser, der er vedtaget i medfør af dette direktiv, eller
f)
falder ind under et af de tilfælde, hvor national ret, i spørgsmål som ikke er omfattet af dette direktivs anvendelsesområde, fastsætter, at tilladelsen inddrages.
KAPITEL III
VILKÅR FOR DRIFT AF FAIF'ER
AFDELING 1
Generelle krav
Artikel 12
Generelle principper
1. Medlemsstaterne sikrer, at FAIF'er til enhver tid:
a)
under udøvelsen af deres aktiviteter handler ærligt og redeligt og med passende dygtighed, omhu og hurtighed
b)
bedst muligt varetager interesserne for de AIF'er, de forvalter, eller for investorerne i de AIF'er, de forvalter, og tilgodeser markedets integritet
c)
råder over og effektivt anvender de ressourcer og procedurer, som er nødvendige for en tilfredsstillende udøvelse af deres virksomhed
d)
træffer alle rimelige foranstaltninger for at undgå interessekonflikter og, når de ikke kan undgås, påviser, styrer og overvåger og, hvor det er relevant, oplyser om disse interessekonflikter med henblik på at forhindre, at de får negativ indflydelse på interesserne for AIF'erne og AIF'ernes investorer, og for at sikre, at de AIF'er, de forvalter, behandles retfærdigt
e)
overholder alle de forskriftsmæssige krav, der gælder for udøvelsen af deres virksomhed, således at de bedst muligt varetager interesserne for de AIF'er, som de forvalter, eller for investorerne i disse AIF'er og tilgodeser markedets integritet
f)
behandler alle AIF-investorer retfærdigt.
Ingen investor i en AIF må gives fortrinsbehandling, medmindre en sådan fortrinsbehandling er oplyst i den relevante AIF's regler eller vedtægter.
2. Enhver FAIF, hvis tilladelse også omfatter den i artikel 6, stk. 4, litra a), omhandlede skønsmæssige porteføljepleje:
a)
har ikke tilladelse til at investere hele kundens portefølje eller en del heraf i andele eller aktier i de AIF'er, som den forvalter, medmindre kunden generelt accepterer dette på forhånd
b)
er, for så vidt angår de tjenesteydelser, der er omhandlet i artikel 6, stk. 4, underlagt Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/9/EF af 3. marts 1997 om investorgarantiordninger (25).
3. Kommissionen vedtager ved hjælp af delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 56 og på de i artikel 57 og 58 anførte betingelser foranstaltninger til præcisering af de kriterier, som de relevante kompetente myndigheder skal anvende til at vurdere, om FAIF'er opfylder deres forpligtelser i stk. 1.
Artikel 13
Aflønning
1. Medlemsstaterne kræver, at FAIF'er for de medarbejderkategorier, herunder ledelsen, risikotagere, kontrolfunktioner og enhver medarbejder, hvis samlede løn ligger inden for samme lønramme som ledelsen, samt risikotagere, hvis arbejde har væsentlig indflydelse på FAIF'ernes risikoprofil eller de forvaltede AIF'ers risikoprofiler, har aflønningspolitikker og -praksisser, som er forenelige med og fremmer en sund og effektiv risikostyring og ikke tilskynder til at løbe risici, som er uforenelige med risikoprofilerne, reglerne eller vedtægterne for de AIF'er, som de forvalter.
FAIF'erne skal fastlægge deres aflønningspolitikker og -praksisser i overensstemmelse med bilag II.
2. ESMA sikrer, at der findes retningslinjer for forsvarlige aflønningspolitikker, der er i overensstemmelse med bilag II. I retningslinjerne tages der også hensyn til de principper for forsvarlige aflønningspolitikker, som fremgår af henstilling 2009/384/EF, FAIF'ernes størrelse og de forvaltede AIF'ers størrelse samt FAIF'ernes interne organisation og arten, omfanget og kompleksiteten af deres aktiviteter. ESMA arbejder tæt sammen med Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Banktilsynsmyndighed) (EBA).
Artikel 14
Interessekonflikter
1. Medlemsstaterne stiller krav om, at FAIF'er træffer alle rimelige forholdsregler til at påvise interessekonflikter, der opstår i forbindelse med forvaltningen af AIF'er, mellem følgende:
a)
FAIF'en, herunder dens ledere, ansatte eller enhver anden person, der direkte eller indirekte er forbundet med FAIF'en ved et kontrolforhold, og den AIF, der forvaltes af FAIF'en, eller investorerne i denne AIF
b)
AIF'en eller investorerne i denne AIF og en anden AIF eller investorerne i denne AIF
c)
AIF'en eller investorerne i denne AIF og en af FAIF'ens andre kunder
d)
AIF'en eller investorerne i denne AIF og et investeringsinstitut forvaltet af FAIF'en eller investorer i dette investeringsinstitut eller
e)
to af FAIF'ens kunder.
FAIF'er skal til enhver tid have og anvende effektive organisatoriske og administrative ordninger med henblik på at træffe alle rimelige foranstaltninger med henblik på at påvise, forhindre, styre og overvåge interessekonflikter for at forhindre dem i at skade interesserne for AIF'er, og deres investorer.
Inden for deres eget operative miljø opdeler FAIF'er opgaver og ansvarsområder, der kan betragtes som uforenelige, eller som potentielt kan skabe systemiske interessekonflikter. FAIF'er foretager en vurdering af, om deres driftsvilkår kan give anledning til andre alvorlige interessekonflikter, og oplyser investorerne i AIF'erne herom.
2. Hvis de organisatoriske ordninger, der er indført af FAIF'en for at påvise, forhindre, styre og overvåge interessekonflikter, ikke er tilstrækkelige til med rimelig pålidelighed at kunne sikre, at risikoen for at skade investorernes interesser vil blive undgået, skal FAIF'en klart oplyse investorerne om interessekonflikternes generelle karakter eller kilderne hertil, før denne påtager sig opgaver på investorernes vegne, og udforme passende politikker og procedurer.
3. Såfremt FAIF'en på vegne af en AIF anvender en prime brokers ydelser, skal betingelserne fastlægges i en skriftlig aftale. Denne aftale skal især omfatte eventuelle muligheder for overførsel og genanvendelse af AIF-aktiver og skal overholde AIF-reglerne eller vedtægterne. Det skal fastsættes i aftalen, at depositaren skal underrettes om aftalen.
FAIF'er udviser passende dygtighed, omhu og hurtighed ved udvælgelsen af de prime brokere, med hvilke der skal indgås en aftale.
4. Kommissionen vedtager ved hjælp af delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 56 og på de i artikel 57 og 58 anførte betingelser foranstaltninger til præcisering af følgende:
a)
de forskellige typer interessekonflikter, som omhandlet i stk. 1
b)
de foranstaltninger, som FAIF'er med rimelighed kan forventes at træffe i form af strukturer og organisatoriske og administrative procedurer for at påvise, forhindre, styre, overvåge og oplyse om interessekonflikter.
Artikel 15
Risikostyring
1. FAIF'er adskiller funktionelt og hierarkisk risikostyringsfunktionerne fra de operative enheder, herunder fra porteføljeplejefunktionerne.
Den funktionelle og hierarkiske adskillelse af risikostyringsfunktionerne i henhold til første afsnit vurderes af de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet under den forudsætning, at FAIF'en under alle omstændigheder skal kunne påvise, at særlige beskyttelsesforanstaltninger til forebyggelse af interessekonflikter giver mulighed for uafhængig gennemførelse af risikostyringsaktiviteter, og at denne risikostyringsproces lever op til kravene i denne artikel og er konsekvent effektiv.
2. FAIF'er implementerer tilstrækkelige risikostyringssystemer for på passende måde at kunne påvise, måle, styre og overvåge alle risici, som er relevante for hver AIF's investeringsstrategi, og som hver AIF er eller kan blive eksponeret for.
FAIF'er gennemgår risikostyringssystemerne med passende hyppighed og mindst en gang om året og tilpasser dem om nødvendigt.
3. FAIF'er skal som minimum:
a)
gennemføre en passende, veldokumenteret og regelmæssigt opdateret due diligence-procedure, når FAIF'er investerer på vegne af AIF'en, i overensstemmelse med AIF'ens investeringsstrategi, målsætninger og risikoprofil
b)
sikre, at de risici, der er forbundet med AIF'ens investeringspositioner og deres generelle indvirkning på AIF'ens portefølje, løbende kan påvises, måles, styres og overvåges ordentligt via anvendelse af egnede stresstest-procedurer
c)
sikre, at AIF'ens risikoprofil svarer til dens størrelse, porteføljestruktur og investeringsstrategier og -målsætninger som fastlagt i AIF'ens regler eller vedtægter, prospekt og udbudsdokumenter.
4. FAIF'er fastsætter et maksimalt gearingsniveau, som de kan anvende på vegne af hver AIF, de forvalter, samt omfanget af retten til genanvendelse af sikkerhedsstillelse eller anden garanti, der vil kunne ydes i henhold til gearingsaftalen, idet der blandt andet tages hensyn til:
a)
AIF'ens type
b)
AIF'ens strategier
c)
AIF'ens kilder til gearing
d)
enhver anden indbyrdes forbindelse eller relevante relationer til andre institutioner, der yder finansielle tjenesteydelser, der kunne udgøre en systemisk risiko
e)
behovet for at begrænse eksponeringen over for en hvilken som helst modpart
f)
i hvilket omfang der er stillet sikkerhed for gearingen
g)
forholdet mellem aktiver og erstatningsansvar
h)
omfanget, arten og udbredelsen af FAIF'ens aktiviteter på de pågældende markeder.
5. Kommissionen vedtager ved hjælp af delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 56 og på de i artikel 57 og 58 anførte betingelser foranstaltninger til præcisering af følgende:
a)
de risikostyringssystemer, som FAIF'er skal anvende i forbindelse med de risici, FAIF'er påtager sig på vegne af de AIF'er, de forvalter
b)
hvad der er en passende hyppighed for gennemgang af risikostyringssystemet
c)
hvorledes risikostyringsfunktionen funktionsmæssigt og hierarkisk skal adskilles fra de operative enheder, herunder porteføljeplejefunktionen
d)
de særlige beskyttelsesforanstaltninger til forebyggelse af interessekonflikter som omhandlet i stk.1, andet afsnit
e)
de krav, der er omhandlet i stk. 3.
Artikel 16
Likviditetsstyring
1. For hver forvaltet AIF, der ikke er af den ikke-gearede lukkede type, anvender FAIF'er et passende likviditetsstyringssystem og indfører procedurer, der giver dem mulighed for at overvåge AIF'ens likviditetsrisiko og sikre, at likviditetsprofilen for AIF'ens investeringer stemmer overens med de underliggende forpligtelser.
FAIF'er foretager regelmæssigt stresstest under normale og ekstraordinære likviditetsforhold, der giver dem mulighed for at vurdere AIF'ernes likviditetsrisiko, og overvåger AIF'ernes likviditetsrisiko i overensstemmelse hermed.
2. FAIF'er sikrer, at investeringsstrategien, likviditetsprofilen og indløsningspolitikken er forenelige for hver AIF, de forvalter.
3. Kommissionen vedtager ved hjælp af delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 56 og på de i artikel 57 og 58 anførte betingelser foranstaltninger til præcisering af følgende:
a)
likviditetsstyringssystemerne og -procedurerne, og
b)
tilpasningen af investeringsstrategien, likviditetsprofilen og indløsningspolitikken, omhandlet i stk. 2.
Artikel 17
Investeringer i securitisationspositioner
For at sikre sammenhæng på tværs af sektorerne og fjerne misforholdet mellem interesserne hos de selskaber, som konverterer lån til omsættelige værdipapirer og engagementsleverende kreditinstitutter, som omhandlet i artikel 4, nr. 41), i direktiv 2006/48/EF, og FAIF'er, som investerer i disse værdipapirer eller andre finansielle instrumenter på vegne af AIF'er, vedtager Kommissionen ved hjælp af delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 56 og på de i artikel 57 og 58 anførte betingelser foranstaltninger til fastlæggelse af krav inden for følgende områder:
a)
de krav, som det engagementsleverende kreditinstitut, det organiserende kreditinstitut eller den oprindelige långiver skal opfylde, for at en FAIF kan få ret til at investere i værdipapirer eller andre finansielle instrumenter af denne type, som udstedes efter den 1. januar 2011, på vegne af AIF'er, herunder krav, der sikrer, at det engagementsleverende kreditinstitut, det organiserende kreditinstitut eller den oprindelige långiver bevarer en økonomisk interesse på mindst 5 % netto
b)
de kvalitative krav, som skal opfyldes af FAIF'er, der investerer i disse værdipapirer eller andre finansielle instrumenter på vegne af en eller flere AIF'er.
AFDELING 2
Organisatoriske krav
Artikel 18
Generelle principper
1. Medlemsstaterne kræver, at FAIF'er til enhver tid anvender tilstrækkelige og egnede menneskelige og tekniske ressourcer for at sikre korrekt forvaltning af AIF'er.
Især skal de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland under hensyntagen til karakteren af de AIF'er, der forvaltes af FAIF'en, kræve, at FAIF'en har sunde administrative og regnskabsmæssige procedurer, kontrol- og beskyttelsesforanstaltninger for elektronisk databehandling samt fyldestgørende interne kontrolmekanismer, herunder navnlig regler for sine arbejdstageres personlige transaktioner eller for besiddelse eller forvaltning af investeringer med henblik på investering for egen regning, som mindst sikrer, at enhver transaktion, der implicerer AIF'er, kan rekonstrueres med hensyn til oprindelse, involverede parter, art samt tid og sted for gennemførelsen, og at aktiver i de AIF'er, som forvaltes af FAIF'en, investeres i overensstemmelse med AIF'ens regler eller vedtægter og gældende ret.
2. Kommissionen vedtager ved hjælp af delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 56 og på de i artikel 57 og 58 anførte betingelser foranstaltninger til præcisering af de procedurer og ordninger, der er omhandlet i stk. 1.
Artikel 19
Værdiansættelse
1. FAIF'er sikrer, at der for hver AIF, de forvalter, etableres egnede og konsekvente procedurer, så AIF'ens aktiver kan værdiansættes på en korrekt og uafhængig måde i overensstemmelse med denne artikel, gældende national ret og AIF'ens regler eller vedtægter.
2. Reglerne for værdiansættelse af aktiverne og beregning af nettoaktivværdien pr. andel eller aktie i AIF'en skal være fastlagt i lovgivningen i det land, hvor AIF'en er etableret, og/eller i AIF'ens regler eller vedtægter.
3. FAIF'er sikrer ligeledes, at nettoaktivværdien pr. andel eller aktie i AIF'er beregnes og oplyses til investorerne i overensstemmelse med denne artikel, gældende national ret og AIF'ernes regler eller vedtægter.
De anvendte værdiansættelsesprocedurer sikrer, at aktiverne værdiansættes, og at nettoaktivværdien pr. andel eller aktie beregnes mindst én gang om året.
Hvis AIF'en er af den åbne type, skal sådanne værdiansættelser og beregninger også foretages med en hyppighed, der er hensigtsmæssig i forhold til AIF'ens aktiver og dens udstedelses- og indløsningshyppighed.
Hvis AIF'en er af den lukkede type, skal sådanne værdiansættelser og beregninger også foretages i tilfælde af, at den relevante AIF foretager en kapitalforhøjelse eller -nedsættelse.
Investorerne informeres om værdiansættelserne og beregningerne på den måde, der er fastlagt i de relevante AIF-regler eller vedtægter.
4. FAIF'er sikrer, at værdiansættelsesfunktionen udføres af enten:
a)
en ekstern valuar i form af en juridisk eller fysisk person, der er uafhængig af AIF'en, FAIF'en og alle andre personer med snævre forbindelser til AIF'en eller FAIF'en, eller
b)
FAIF'en selv under forudsætning af, at værdiansættelsesfunktionen er adskilt fra porteføljepleje og aflønningspolitik, og at andre foranstaltninger sikrer, at interessekonflikter afbødes, og utilbørlig påvirkning af arbejdstagerne undgås.
Depositaren, som er udpeget for en AIF, udpeges ikke som ekstern valuar for den samme AIF, medmindre udførelsen af depositarfunktionerne er funktionelt og hierarkisk adskilt fra opgaverne som ekstern valuar, og de potentielle interessekonflikter er korrekt påvist, styret, overvåget og oplyst til AIF'ens investorer.
5. Hvis en ekstern valuar udøver værdiansættelsesfunktionen, skal FAIF'en kunne godtgøre at:
a)
den eksterne valuar er registreringspligtig i overensstemmelse med gældende lovgivning, lovbestemmelser, administrative bestemmelser eller fagetiske regler
b)
den eksterne valuar kan levere tilstrækkelige faglige garantier for at kunne udføre den relevante værdiansættelsesfunktion på en effektiv måde i overensstemmelse med stk. 1, 2 og 3, og
c)
udpegelsen af den eksterne valuar opfylder kravene i artikel 20, stk. 1 og 2, og i de delegerede retsakter vedtaget efter artikel 20, stk. 7.
6. Den udpegede eksterne valuar må ikke delegere værdiansættelsesfunktionen til tredjemand.
7. FAIF'er underretter de kompetente myndigheder i deres hjemland om udpegningen af den eksterne valuar, og disse kan stille krav om, at der i stedet udpeges en anden ekstern valuar, hvis betingelserne i stk. 5 ikke er opfyldt.
8. Værdiansættelsesfunktionen skal udføres på upartisk vis og med passende dygtighed, omhu og hurtighed.
9. Hvis værdiansættelsesfunktionen ikke udføres af en uafhængig ekstern valuar, kan de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland kræve, at FAIF'ens værdiansættelsesprocedurer og/eller værdiansættelser verificeres af en ekstern valuar eller, hvis relevant, af en revisor.
10. FAIF'er er ansvarlige for den korrekte værdiansættelse af AIF-aktiver, beregningen af nettoaktivværdien og offentliggørelsen af denne nettoaktivværdi. FAIF'ens erstatningsansvar over for AIF'en og dennes investorer må derfor under ingen omstændigheder påvirkes af den omstændighed, at FAIF'en har udpeget en ekstern valuar.
Uanset første afsnit og uanset eventuelle aftaler, som bestemmer andet, er den eksterne valuar erstatningsansvarlig over for FAIF'en for ethvert tab, som FAIF'en har lidt som følge af, at den eksterne valuar har udvist forsømmelighed eller forsætligt har undladt at udføre sine opgaver.
11. Kommissionen vedtager ved hjælp af delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 56 og på de i artikel 57 og 58 anførte betingelser foranstaltninger til præcisering af følgende:
a)
kriterierne for procedurerne for korrekt værdiansættelse af aktiverne og beregningen af nettoaktivværdien pr. andel eller aktie
b)
de faglige garantier, som den eksterne valuar skal kunne levere for at kunne udføre den relevante værdiansættelsesfunktion på en effektiv måde
c)
hyppigheden af den værdiansættelse, der foretages af åbne AIF'er, som både er passende for AIF'ens aktiver og dens udstedelses- og indløsningspolitik.
AFDELING 3
Delegering af FAIF-funktioner
Artikel 20
Delegering
1. FAIF'er, som har til hensigt at delegere udførelsen af opgaver på deres vegne til tredjemand, underretter de kompetente myndigheder i deres hjemland, inden delegeringsaftalerne træder i kraft. Følgende betingelser opfyldes:
a)
FAIF'en skal objektivt kunne begrunde hele sin delegeringsstruktur.
b)
Den, der får overdraget ansvaret, skal råde over tilstrækkelige ressourcer til at udføre de respektive opgaver, og de personer, der rent faktisk udfører dennes opgaver, skal have et tilstrækkeligt godt omdømme og tilstrækkelig erfaring.
c)
Omfatter delegeringen porteføljepleje eller risikostyring, må den kun ske til selskaber, som har tilladelse til eller er registreret med henblik på forvaltning af aktiver og underlagt tilsyn, eller hvis denne betingelse ikke kan opfyldes, kun efter forudgående godkendelse fra de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland.
d)
Omfatter delegeringen porteføljepleje eller risikostyring, og sker den til en virksomhed i et tredjeland, skal der ud over kravene i litra c) sikres samarbejde mellem de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland og virksomhedens tilsynsmyndighed.
e)
Delegeringen må ikke hindre et effektivt tilsyn med FAIF'en og må navnlig ikke forhindre FAIF'en i at handle eller AIF'en i at blive forvaltet i investorernes interesse.
f)
FAIF'en skal kunne godtgøre, at den, der får overdraget ansvaret, har kompetence og er i stand til at udføre de pågældende funktioner, at den pågældende blev udvalgt med passende omhu, og at FAIF'en til enhver tid er i stand til effektivt at overvåge den delegerede opgave, til enhver tid at give den, der får overdraget ansvaret, yderligere instrukser og at inddrage delegeringen med øjeblikkelig virkning, når det er i investorernes interesse.
FAIF'en kontrollerer løbende de ydelser, der leveres af enhver, der har fået overdraget ansvar.
2. Delegering af porteføljepleje eller risikostyring må ikke ske til:
a)
depositaren eller en, der har fået overdraget ansvar fra en depositar, eller
b)
nogen anden enhed, hvis interesser kan være i strid med FAIF'ens eller AIF'ens investorers interesser, medmindre en sådan enhed funktionelt og hierarkisk har adskilt udførelsen af sin porteføljepleje eller risikostyring fra de af sine øvrige opgaver, der potentielt kunne komme i konflikt hermed, og de potentielle interessekonflikter er fyldestgørende påvist, styret, overvåget og oplyst til AIF'ens investorer.
3. FAIF'ens forpligtelser over for AIF'en og dennes investorer berøres ikke af, at FAIF'en har delegeret funktioner til tredjemand, eller af en eventuel efterfølgende videredelegering, og FAIF'en kan ej heller delegere sine funktioner i et sådant omfang, at denne reelt ikke kan anses for at være forvalter af AIF'en eller i en sådan udstrækning, at FAIF'en blot fungerer som et tomt selskab.
4. Tredjemand kan videredelegere funktioner, som denne ved delegering har fået overdraget ansvar for, forudsat at følgende betingelser er opfyldt:
a)
FAIF'en har på forhånd givet sit samtykke til videredelegeringen.
b)
FAIF'en underretter de kompetente myndigheder i sit hjemland, inden videredelegeringsaftalerne træder i kraft.
c)
Betingelserne i stk. 1, idet det underforstås, at alle henvisninger til »den, der får overdraget ansvar« læses som henvisninger til »den, der ved videredelegering har fået overdraget ansvar«.
5. Videredelegering af porteføljepleje eller risikostyring må ikke ske til:
a)
depositaren eller en, der har fået overdraget ansvar fra en depositar, eller
b)
nogen anden enhed, hvis interesser kan være i strid med FAIF'ens eller AIF'ens investorers interesser, medmindre en sådan enhed funktionelt og hierarkisk har adskilt udførelsen af sin porteføljepleje eller risikostyring fra de af sine øvrige opgaver, der potentielt kunne komme i konflikt hermed, og de potentielle interessekonflikter er fyldestgørende påvist, styret, overvåget og oplyst til AIF'ens investorer.
Den relevante person, der får overdraget ansvar, kontrollerer løbende de ydelser, der leveres af hver af de personer, der får overdraget ansvar.
6. I de tilfælde, hvor den, der har fået overdraget ansvar ved videredelegering, yderligere videredelegerer funktioner, som denne har fået overdraget ansvaret for, finder betingelserne i stk. 4 tilsvarende anvendelse.
7. Kommissionen vedtager ved hjælp af delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 56 og på de i artikel 57 og 58 anførte betingelser foranstaltninger til præcisering af følgende:
a)
betingelserne for, at kravene i stk. 1, 2, 4 og 5 er opfyldt
b)
betingelserne, hvorunder FAIF'en antages at have delegeret sine funktioner i en sådan udstrækning, at den bliver et tomt selskab og ikke længere kan betragtes som forvalteren af AIF'en, jf. stk. 3.
AFDELING 4
Depositar
Artikel 21
Depositar
1. FAIF'en sikrer, at der udpeges en enkelt depositar for hver enkelt AIF, den forvalter, i overensstemmelse med denne artikel.
2. Udpegelsen af depositaren godtgøres ved en skriftlig aftale. Aftalen skal bl.a. regulere den informationsudveksling, der er nødvendig, for at depositaren kan udføre sine opgaver for den AIF, vedkommende er udpeget som depositar for, i overensstemmelse med dette direktiv og med andre relevante love, regler eller administrative bestemmelser.
3. Depositaren skal være:
a)
et kreditinstitut, som har sit vedtægtsmæssige hjemsted i Unionen, og som har tilladelse i henhold til direktiv 2006/48/EF
b)
et investeringsselskab, som har sit vedtægtsmæssige hjemsted i Unionen, som er undergivet krav til tilstrækkeligt kapitalgrundlag i henhold til artikel 20, stk. 1, i direktiv 2006/49/EF, herunder kapitalkrav til operationelle risici, som har opnået tilladelse i henhold til direktiv 2004/39/EF, og som også leverer accessoriske tjenesteydelser i form af opbevaring og forvaltning af finansielle instrumenter for kunders regning, jf. afsnit B, punkt 1, i bilag I til direktiv 2004/39/EF; sådanne investeringsselskabers egenkapital må under ingen omstændigheder være mindre end den startkapital, der er omhandlet i artikel 9 i direktiv 2006/49/EF, eller
c)
andre kategorier af foretagender, der er underlagt tilsynsmæssig regulering og løbende overvågning, og som, den 21. juli 2011 tilhører de kategorier af foretagender, som medlemsstaterne har fastlagt kan vælges som depositar, jf. artikel 23, stk. 3, i direktiv 2009/65/EF.
Alene hvad angår ikke-EU-AIF'er, og med forbehold for bestemmelserne i stk. 5, litra b), kan depositaren også være et kreditinstitut eller en anden enhed af samme type som de i litra a) og b) i dette stykkes første afsnit nævnte enheder, forudsat at betingelserne i stk. 6, litra b), er opfyldt.
Hertil kommer, at medlemsstaterne for så vidt angår AIF'er, som ikke kan gøre nogen indløsningsrettigheder gældende i en periode på fem år efter datoen for de første investeringer, og som ifølge deres fundamentale investeringspolitik generelt ikke investerer i aktiver, som skal opbevares i depot i henhold til stk. 8, litra a), eller generelt investerer i udstedere eller unoterede selskaber for potentielt at opnå kontrol over sådanne selskaber i overensstemmelse med artikel 26, kan tillade, at depositaren kan være en enhed, som udfører depositarfunktionerne som en del af dennes professionelle eller erhvervsmæssige aktiviteter, med hensyn til hvilke den pågældende enhed er registreringspligtig i medfør af lovgivning, lovbestemmelser, administrative bestemmelser eller fagetiske regler, og som kan stille tilstrækkelige finansielle og professionelle garantier med henblik på at gøre den i stand til effektivt at udføre de relevante depositarfunktioner og opfylde de krav, der er forbundet med disse funktioner.
4. For at undgå interessekonflikter mellem depositaren, FAIF'en og/eller AIF'en og/eller dennes investorer:
a)
må en FAIF ikke udøve virksomhed som depositar
b)
må en prime broker, der optræder som modpart til en AIF, ikke udøve virksomhed som depositar for den samme AIF, medmindre den funktionelt og hierarkisk har adskilt udførelsen af sine depositaropgaver fra sine opgaver som prime broker, og de potentielle interessekonflikter er fyldestgørende påvist, styret, overvåget og oplyst til AIF'ens investorer. Depositaren kan delegere sine opbevaringsopgaver til en sådan prime broker i overensstemmelse med stk. 11, forudsat at de relevante betingelser er opfyldt.
5. Depositaren skal være etableret et af følgende steder:
a)
For så vidt angår EU-AIF'er, i AIF'ens hjemland.
b)
For så vidt angår ikke-EU-AIF'er, i det tredjeland, hvor AIF'en er etableret, i hjemlandet for den FAIF, som forvalter AIF'en, eller i referencemedlemsstaten for den FAIF, der forvalter den pågældende AIF.
6. Uden at det berører kravene i stk. 3 er udpegelsen af en depositar, som er etableret i et tredjeland, til enhver tid underlagt følgende betingelser:
a)
De kompetente myndigheder i de medlemsstater, hvor ikke-EU-AIF'ens andele eller aktier tilsigtes markedsført, og, såfremt det ikke er en af disse medlemsstater, i FAIF'ens hjemland har undertegnet aftaler om samarbejde og udveksling af oplysninger med depositarens kompetente myndigheder.
b)
Depositaren er underlagt en effektiv tilsynsmæssig regulering, herunder minimumskapitalkrav, og overvågning, som svarer til EU-retten, og som håndhæves effektivt.
c)
Det tredjeland, hvor depositaren er etableret, er ikke opført på den liste over ikke-samarbejdsvillige lande og territorier, som er udarbejdet af FATF.
d)
De medlemsstater, hvor ikke-EU-AIF'ens andele eller aktier tilsigtes markedsført, og, såfremt det ikke er en af disse medlemsstater, FAIF'ens hjemland har undertegnet en aftale med det tredjeland, hvor depositaren er etableret, som i fuldt omfang overholder standarderne i artikel 26 i OECD's modelbeskatningsoverenskomst vedrørende indkomst og formue og sikrer effektiv udveksling af oplysninger om skatteforhold, herunder om eventuelle multilaterale skatteaftaler.
e)
Depositaren er kontraktsretligt ansvarlig over for AIF'en, eller over for AIF'ens investorer i overensstemmelse med stk. 12 og 13 og har udtrykkeligt erklæret sig indforstået med at overholde stk. 11.
Hvis en kompetent myndighed i en anden medlemsstat er uenig i den vurdering af anvendelsen af første afsnit, litra a), c) eller e), som er foretaget af de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland, kan de pågældende kompetente myndigheder indbringe sagen for ESMA, der kan handle inden for rammerne af de beføjelser, den er tillagt ved artikel 19 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
På grundlag af kriterierne i stk. 17, litra b), vedtager Kommissionen gennemførelsesretsakter, hvoraf det fremgår, at tilsynsmæssig regulering og overvågning af et tredjeland svarer til EU-retten og håndhæves effektivt. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 59, stk. 2.
7. Depositaren sikrer i almindelighed, at AIF'ens cash flows overvåges korrekt, og i særdeleshed, at alle betalinger foretaget af eller på vegne af investorer i forbindelse med tegning af andele eller aktier i en AIF er modtaget, og at alle kontanter i AIF'en er bogført på kontantkonti, som er oprettet i AIF'ens navn eller i den FAIF's eller depositars navn, der handler på AIF'ens vegne, hos en af de enheder, som er omhandlet i artikel 18, stk. 1, litra a), b) og c), i direktiv 2006/73/EF, eller hos en anden enhed af samme art, på det relevante marked, hvor kontantkonti er påkrævede, forudsat at en sådan enhed er underlagt en effektiv tilsynsmæssig regulering og overvågning, som svarer til EU-retten og som håndhæves effektivt, og i overensstemmelse med principperne i artikel 16 i direktiv 2006/73/EF.
Er kontantkontiene oprettet i navnet på den depositar, der handler på AIF'ens vegne, må ingen kontanter fra den enhed, der er nævnt i første afsnit, og ingen af depositarens egne kontanter bogføres på sådanne konti.
8. AIF'ens aktiver, eller de aktiver, FAIF'en forvalter på AIF'ens vegne, overdrages til depositaren til opbevaring i henhold til følgende:
a)
for finansielle instrumenter, som kan opbevares i depot:
i)
depositaren opbevarer alle finansielle instrumenter, der kan registreres på en konto for finansielle instrumenter, som er oprettet i depositarens regnskabsbøger, og alle finansielle instrumenter, der fysisk kan leveres til depositaren
ii)
med henblik herpå sikrer depositaren, at alle de finansielle instrumenter, der kan registreres på en konto for finansielle instrumenter, som er oprettet i depositarens regnskabsbøger, er registreret i depositarens regnskabsbøger på separate konti i overensstemmelse med principperne fastlagt i artikel 16 i direktiv 2006/73/EF, og at kontiene er oprettet i AIF'ens navn, eller i navnet på den FAIF, der handler på AIF'ens vegne, således at de til enhver tid tydeligt kan identificeres som tilhørende AIF'en i overensstemmelse med gældende ret
b)
for andre aktiver:
i)
depositaren verificerer, at AIF'en eller FAIF'en på vegne af AIF'en er ejer af de pågældende aktiver, og fører register over de aktiver, for hvilke det er godtgjort, at AIF'en eller i givet fald FAIF'en på vegne af AIF'en er ejer heraf
ii)
vurderingen af, hvorvidt ejeren er AIF'en eller FAIF'en på vegne af AIF'en, baseres på oplysninger eller dokumenter fremlagt af AIF'en eller FAIF'en samt på en eventuelt eksisterende ekstern dokumentation
iii)
depositaren sørger for, at registrene er ajourførte.
9. Ud over de opgaver, der er omhandlet i stk. 7 og 8, skal depositaren:
a)
sikre, at salg, udstedelse, tilbagekøb, indløsning og annullering af andele eller aktier i AIF'en finder sted i overensstemmelse med gældende national ret og AIF'ens regler eller vedtægter
b)
sikre, at værdien af andelene eller aktierne i AIF'en beregnes i overensstemmelse med gældende national ret, AIF'ens regler eller vedtægter og procedurerne i artikel 19
c)
udføre FAIF'ens instrukser, medmindre disse strider mod gældende national ret eller AIF'ens regler eller vedtægter
d)
sikre, at modydelsen i forbindelse med transaktioner, der berører AIF'ens aktiver, tilsendes AIF'en inden for sædvanlige frister
e)
sikre, at AIF'ens indtægt anvendes i henhold til gældende national ret og AIF'ens regler eller vedtægter.
10. FAIF'en og depositaren skal under udførelsen af deres respektive opgaver handle ærligt, retfærdigt, professionelt, uafhængigt og i AIF'ens og AIF'ens investorers interesse.
Depositaren må ikke udføre aktiviteter med hensyn til AIF'en eller FAIF'en på vegne af AIF'en, der kan skabe interessekonflikter mellem AIF'en, investorerne i AIF'en, FAIF'en og depositaren selv, medmindre depositaren funktionelt og hierarkisk har adskilt udførelsen af sine depositaropgaver fra de af sine øvrige opgaver, der potentielt kunne komme i konflikt hermed, og de potentielle interessekonflikter er fyldestgørende påvist, styret, overvåget og oplyst til AIF'ens investorer.
De aktiver, der er omhandlet i stk. 8, må ikke genanvendes af depositaren uden forudgående samtykke fra AIF'en eller FAIF'en på vegne af AIF'en.
11. Depositaren må ikke overdrage nogen af de i denne artikel nævnte funktioner til tredjemand, bortset fra de i stk. 8 nævnte.
Depositaren må delegere de funktioner, der er omtalt i stk. 8, til tredjemand, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
opgaver delegeres ikke i den hensigt at unddrage sig kravene i dette direktiv, og
b)
depositaren kan påvise, at der foreligger en objektiv begrundelse for delegeringen
c)
depositaren har udvist passende dygtighed, omhu og hurtighed i forbindelse med udvælgelsen og udpegelsen af enhver tredjemand, til hvem visse af depositarens opgaver ønskes delegeret, og udviser fortsat passende dygtighed, omhu og hurtighed ved den regelmæssige kontrol med og løbende overvågning af enhver tredjemand, til hvem den har delegeret visse af sine opgaver, og af de arrangementer, som tredjemand har foretaget med hensyn til de delegerede opgaver, og
d)
depositaren sikrer, at tredjemand til enhver tid opfylder følgende betingelser i forbindelse med udførelsen af de delegerede opgaver:
i)
tredjemandens strukturer og ekspertise er tilstrækkelige og står i et passende forhold til arten og kompleksiteten af de aktiver, som AIF'en eller FAIF'en på vegne af AIF'en har overdraget til vedkommende
ii)
for så vidt angår delegering af de i stk. 8, litra a), nævnte opbevaringsopgaver, er tredjemanden underlagt en effektiv tilsynsmæssig regulering, herunder minimumskapitalkrav, og overvågning i den pågældende jurisdiktion, og tredjemanden er underlagt en ekstern periodisk revision for at sikre, at de finansielle instrumenter er i tredjemandens besiddelse
iii)
tredjemanden holder depositarens kunders aktiver adskilt fra sine egne aktiver og fra depositarens aktiver på en sådan måde, at de til enhver tid klart kan identificeres som tilhørende en given depositars kunder
iv)
tredjemanden gør ikke brug af aktiverne uden forudgående samtykke fra AIF'en eller FAIF'en på vegne af AIF'en og forudgående underretning af depositaren, og
v)
tredjemanden overholder de generelle forpligtelser og forbud, der er fastsat i stk. 8 og 10.
Uanset andet afsnit, litra d), nr. ii), kan depositaren, når lovgivningen i et tredjeland kræver, at visse finansielle instrumenter opbevares i depot hos en lokal enhed, og der ikke er nogen lokale enheder, der opfylder delegeringskravene i nævnte litra, kun delegere sine funktioner til en sådan lokal enhed i det omfang, tredjelandets lovgivning kræver det, og kun så længe der ikke er nogen lokale enheder, der opfylder delegeringskravene, på følgende betingelser:
a)
investorerne i den relevante AIF skal forud for deres investering behørigt underrettes om, at denne delegering er påkrævet på grund af juridiske begrænsninger i tredjelandets lovgivning, og om de omstændigheder, der retfærdiggør delegeringen, og
b)
AIF'en eller FAIF'en på vegne af AIF'en skal pålægge depositaren at delegere opbevaringen af sådanne finansielle instrumenter til en sådan lokal enhed.
Tredjemanden kan for sin del videredelegere disse funktioner under forudsætning af, at de samme krav er opfyldt. I sådanne tilfælde finder stk. 13 tilsvarende anvendelse på de relevante parter.
Med henblik på nærværende stykke betragtes leveringen af ydelser via værdipapirafviklingssystemer, der er omfattet af direktiv 98/26/EF, og leveringen af tilsvarende ydelser via tredjelandsværdipapirafviklingssystemer ikke som delegering af opbevaringsfunktioner.
12. Depositaren er over for AIF'en eller dennes investorer ansvarlig for tab af finansielle instrumenter opbevaret i depot i henhold til stk. 8, litra a), som er forårsaget af depositaren eller af en tredjemand, som opbevaring af finansielle instrumenter er delegeret til.
I tilfælde af sådanne tab af finansielle instrumenter opbevaret i depot skal depositaren uden unødig forsinkelse yde en erstatning til AIF'en eller FAIF'en på vegne af AIF'en i form af et finansielt instrument af samme type eller det tilsvarende beløb. Depositaren er ikke ansvarlig, såfremt vedkommende kan bevise, at tabet skyldes en ekstern hændelse, som depositaren ikke med rimelighed kan forventes at have kontrol over, og hvis konsekvenser ville have været uundgåelige, også selv om depositaren har truffet alle rimelige forholdsregler.
Depositaren er ligeledes ansvarlig over for AIF'en eller AIF'ens investorer for ethvert andet tab, disse måtte lide som følge af, at depositaren har udvist forsømmelighed eller forsætligt har misligholdt sine forpligtelser i henhold til nærværende direktiv.
13. Depositarens ansvar berøres ikke af en eventuel delegering som omhandlet i stk. 11.
Uanset første afsnit i dette stykke kan depositaren i tilfælde af tab af finansielle instrumenter, som opbevares i depot af tredjemand i medfør af stk. 11, frigøre sig for sit ansvar, såfremt depositaren kan bevise, at:
a)
alle krav til delegeringen af depositarens opbevaringsopgaver jf. stk. 11, andet afsnit, er opfyldt
b)
der findes en skriftlig aftale mellem depositaren og tredjemand, som udtrykkeligt overdrager depositarens ansvar til den pågældende tredjemand og gør det muligt for AIF'en eller FAIF'en på vegne af AIF'en, at gøre krav gældende over for denne tredjemand i forbindelse med tabet af finansielle instrumenter eller for depositaren at gøre et sådant krav gældende på deres vegne, og
c)
der findes en skriftlig aftale mellem depositaren og AIF'en eller FAIF'en på vegne af AIF'en, som udtrykkeligt tillader en sådan ansvarsfrigørelse, og som angiver den objektive grund til at aftale en sådan ansvarsfrigørelse.
14. Depositaren kan desuden, når lovgivningen i et tredjeland kræver, at visse finansielle instrumenter opbevares i depot hos en lokal enhed, og der ikke er nogen lokale enheder, der opfylder delegeringskravene i stk. 11, andet afsnit, litra d), nr. ii), frigøre sig for sit ansvar, såfremt følgende betingelser er opfyldt:
a)
den pågældende AIF's regler eller vedtægter tillader udtrykkeligt en sådan ansvarsfrigørelse på betingelserne i dette stykke
b)
investorerne i den relevante AIF er forud for deres investering blevet behørigt oplyst om denne ansvarsfrigørelse og om de omstændigheder, der berettiger den
c)
depositaren er af AIF'en eller FAIF'en på vegne af AIF'en blevet pålagt at delegere opbevaringen af sådanne finansielle instrumenter til en lokal enhed
d)
der findes en skriftlig aftale mellem depositaren og AIF'en eller FAIF'en på vegne af AIF'en, som udtrykkeligt tillader en sådan ansvarsfrigørelse, og
e)
der findes en skriftlig aftale mellem depositaren og tredjemand, som udtrykkeligt overdrager depositarens ansvar til denne lokale enhed og gør det muligt for AIF'en eller FAIF'en på vegne af AIF'en at gøre krav gældende over for denne lokale enhed i forbindelse med tabet af finansielle instrumenter eller for depositaren at gøre et sådant krav gældende på deres vegne.
15. Ansvaret over for AIF'ens investorer kan gøres gældende direkte eller indirekte gennem FAIF'en alt efter den juridiske karakter af forholdet mellem depositaren, FAIF'en og investorerne.
16. Depositaren stiller efter anmodning alle oplysninger til rådighed for sine kompetente myndigheder, som den har indhentet under udførelsen af sine opgaver, og som kan være nødvendige for AIF'ens eller FAIF'ens kompetente myndigheder. Hvis AIF'ens eller FAIF'ens kompetente myndigheder er forskellige fra depositarens, skal depositarens kompetente myndigheder straks videregive de modtagne oplysninger til AIF'ens og FAIF'ens kompetente myndigheder.
17. Kommissionen vedtager ved hjælp af delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 56 og på de i artikel 57 og 58 anførte betingelser foranstaltninger til præcisering af følgende:
a)
de oplysninger, der skal indgå i den i stk. 2 omhandlede skriftlige aftale
b)
generelle kriterier for vurdering af, om tredjelandes tilsynsmæssige regulering og overvågning som omhandlet i stk. 6, litra b), svarer til EU-retten og håndhæves effektivt
c)
betingelserne for at udføre depositarfunktionerne i medfør af stk. 7, 8 og 9, herunder:
i)
arten af finansielle instrumenter, der skal indgå i anvendelsesområdet for depositarens opbevaringsopgaver i overensstemmelse med stk. 8, litra a)
ii)
betingelserne, hvorpå depositaren udøver sine opbevaringsopgaver med hensyn til finansielle instrumenter, som er registreret hos en central depositar og
iii)
betingelserne, hvorpå depositaren i overensstemmelse med stk. 8, litra b), opbevarer de finansielle instrumenter, som er udstedt på navn og registreret hos en udsteder eller en registrator
d)
depositarernes forpligtelse til rettidig omhu i medfør af stk. 11, andet afsnit, litra c)
e)
forpligtelsen til adskillelse i medfør af stk. 11, andet afsnit, litra d), nr. iii)
f)
de betingelser hvorpå og omstændigheder hvorunder finansielle instrumenter, der opbevares i depot, skal anses for at være tabt
g)
hvad der skal forstås ved eksterne hændelser, som depositaren ikke med rimelighed kan forventes at have kontrol over, og hvis konsekvenser ville have været uundgåelige, også selv om depositaren har truffet alle rimelige forholdsregler, jf. stk. 12
h)
de betingelser hvorpå og omstændigheder hvorunder der er objektiv grund til at indgå en aftale om ansvarsfrigørelse i medfør af stk. 13.
KAPITEL IV
KRAV OM GENNEMSIGTIGHED
Artikel 22
Årsrapport
1. En FAIF stiller for hver EU-AIF, som den forvalter, og for hver AIF, som den markedsfører i Unionen, en årsrapport for hvert regnskabsår til rådighed senest seks måneder efter udgangen af regnskabsåret. Årsrapporten fremsendes til investorerne efter anmodning. Årsrapporten stilles til rådighed for de kompetente myndigheder i FAIF'ens og i givet fald AIF'ens hjemland.
Hvis AIF'en i henhold til direktiv 2004/109/EF skal offentliggøre en årsrapport, behøver kun de i stk. 2, omhandlede yderligere oplysninger at blive udleveret til investorerne efter anmodning, enten separat eller som en tilføjelse til årsrapporten. I sidstnævnte tilfælde skal årsrapporten offentliggøres senest fire måneder efter udgangen af regnskabsåret.
2. Årsrapporten skal som minimum indeholde følgende:
a)
en balance eller en formueopgørelse
b)
en opgørelse over indtægter og udgifter i det pågældende regnskabsår
c)
en beretning om aktiviteterne i det forløbne regnskabsår
d)
væsentlige ændringer i de i artikel 23 omhandlede oplysninger i løbet af det regnskabsår, som rapporten dækker
e)
den samlede lønsum i regnskabsåret, fordelt på fast og variabel løn, der udbetales af FAIF'en til arbejdstagerne, samt antal modtagere og, hvor det er relevant, carried interest, der udbetales af AIF'en
f)
den samlede lønsum fordelt på FAIF'ens ledelse og arbejdstagere, hvis handlinger har væsentlig indflydelse på AIF'ens risikoprofil.
3. De regnskabsmæssige oplysninger i årsrapporten udarbejdes i overensstemmelse med de regnskabsmæssige standarder i AIF'ens hjemland, eller de regnskabsmæssige standarder i det tredjeland, hvor AIF'en er etableret, samt i overensstemmelse med de regnskabsmæssige bestemmelser, som er fastlagt i AIF'ens regler eller vedtægter.
De regnskabsmæssige oplysninger i årsrapporterne revideres af en eller flere personer, der ved lov er autoriseret til at revidere regnskaber i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/43/EF af 17. maj 2006 om lovpligtig revision af årsregnskaber og konsoliderede regnskaber (26). Revisionsberetningen, inkl. eventuelle forbehold, gengives ubeskåret i årsrapporten.
Som undtagelse fra andet afsnit kan medlemsstaterne tillade FAIF'er, der markedsfører ikke-EU-AIF'er, at underkaste årsrapporterne fra disse AIF'er en revision, der overholder gældende internationale revisionsstandarder i det land, hvor AIF'en har sit vedtægtsmæssige hjemsted.
4. Kommissionen vedtager ved hjælp af delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 56 og på de i artikel 57 og 58 anførte betingelser foranstaltninger til præcisering af årsrapporternes indhold og form. Disse foranstaltninger afpasses efter den type AIF'er, de gælder for.
Artikel 23
Oplysninger til investorerne
1. FAIF'er stiller for hver EU-AIF, som de forvalter, og for hver AIF, som de markedsfører i Unionen, følgende oplysninger samt eventuelle væsentlige ændringer heraf til rådighed for AIF'ens investorer på den måde, som er angivet i AIF'ens regler eller vedtægter, før de investerer i AIF'en:
a)
en beskrivelse af AIF'ens investeringsstrategi og -målsætninger, oplysninger om, hvor en eventuel master-AIF er etableret, og hvor de underliggende fonde er etableret, hvis AIF'en er en fund of funds, en beskrivelse af den type aktiver, som AIF'en kan investere i, de fremgangsmåder, den kan anvende, samt alle dermed forbundne risici, alle gældende investeringsbegrænsninger, de omstændigheder, hvorunder AIF'en kan anvende gearing, de tilladte former for og kilder til gearing samt dermed forbundne risici, alle begrænsninger i forbindelse med anvendelse af gearing og enhver foranstaltning vedrørende genanvendelse af sikkerhedsstillelse og aktiver samt det maksimale gearingsniveau, som FAIF'en er berettiget til at anvende på vegne af AIF'en
b)
en beskrivelse af de procedurer, hvorefter AIF'en kan ændre sin investeringsstrategi eller investeringspolitik eller begge
c)
en beskrivelse af de vigtigste retlige virkninger af indgåelse af en kontrakt om investeringer, herunder oplysninger om jurisdiktion, lovvalg og om der findes retlige instrumenter om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det område, hvor AIF'en er etableret
d)
identiteten af FAIF'en, AIF'ens depositar, revisor og alle andre leverandører af tjenesteydelser og en beskrivelse af deres forpligtelser og investorernes rettigheder
e)
en beskrivelse af hvordan FAIF'en overholder kravene i artikel 9, stk. 7
f)
en beskrivelse af enhver forvaltningsfunktion, som er delegeret af FAIF'en, jf. bilag I, og enhver opbevaringsfunktion, som er delegeret af depositaren, angivelse af identiteten på den, der får overdraget ansvar, og af eventuelle interessekonflikter, der kan opstå i forbindelse med sådanne delegeringer
g)
en beskrivelse af AIF'ens værdiansættelsesprocedure og prissætningsmetodologi til værdiansættelse af aktiver, herunder de metoder, der anvendes til at værdiansætte aktiver, der er vanskelige at værdiansætte i overensstemmelse med artikel 19
h)
en beskrivelse af AIF'ens likviditetsrisikostyring, herunder indløsningsrettigheder både under normale og ekstraordinære omstændigheder samt gældende indløsningsaftaler med investorer
i)
en beskrivelse af alle gebyrer og omkostninger med angivelse af de maksimale beløb, som direkte eller indirekte afholdes af investorerne
j)
en beskrivelse af, hvordan FAIF'en sikrer investorerne en retfærdig behandling, og, såfremt en investor opnår fortrinsbehandling eller retten til at få fortrinsbehandling, en beskrivelse af denne fortrinsbehandling, typen af investorer, som opnår en sådan fortrinsbehandling og, hvis det er relevant, disses juridiske eller økonomiske forbindelser til AIF'en eller FAIF'en
k)
den seneste årsrapport, som omhandlet i artikel 22
l)
fremgangsmåden og vilkårene for udstedelse og salg af andele eller aktier
m)
AIF'ens seneste nettoaktivværdi eller den seneste markedspris pr. andel eller aktie i AIF'en, i overensstemmelse med artikel 19
n)
AIF'ens historiske resultater, hvis disse oplysninger er tilgængelige.
o)
identiteten af prime brokeren og en beskrivelse af alle væsentlige ordninger, som AIF'en har indgået med prime brokerne, og den måde, hvorpå interessekonflikter i denne forbindelse forvaltes, og i givet fald den eventuelle bestemmelse i depositaraftalen, som vedrører muligheden for at overføre og genanvende AIF-aktiver, samt oplysning om en eventuel overdragelse af ansvar til prime brokeren
p)
en beskrivelse af, hvordan og hvornår de oplysninger, som kræves i henhold til stk. 4 og 5, vil blive offentliggjort.
2. FAIF'en informerer investorerne om eventuelle foranstaltninger, som depositaren har truffet med henblik på at frigøre sig fra ansvar ved en aftale i henhold til artikel 21, stk. 13, før de investerer i AIF'en. FAIF'en informerer også straks investorerne om eventuelle ændringer i depositarens ansvar.
3. Hvis AIF'en skal offentliggøre et prospekt i henhold til direktiv 2003/71/EF eller i henhold til national ret, behøver kun de i stk. 1 og 2 omhandlede oplysninger, som er en tilføjelse til de oplysninger, der er i prospektet, at offentliggøres separat eller som supplerende oplysninger i prospektet.
4. FAIF'er oplyser for hver EU-AIF, som de forvalter, og for hver AIF, som de markedsfører i Unionen, regelmæssigt investorerne om følgende:
a)
den procentuelle andel af AIF'ens aktiver, som, fordi de er illikvide, er omfattet af særlige foranstaltninger
b)
alle nye ordninger til styring af AIF'ens likviditet
c)
AIF'ens nuværende risikoprofil og de risikostyringssystemer, som FAIF'en anvender til at styre disse risici.
5. FAIF'er, som forvalter EU-AIF'er, der anvender gearing, eller som i Unionen markedsfører AIF'er, der anvender gearing, oplyser med regelmæssige mellemrum følgende for hver af sådanne AIF'er:
a)
enhver ændring i det maksimale gearingsniveau, som FAIF'en kan anvende på vegne af AIF'en, samt enhver ret til genanvendelse af sikkerhedsstillelse eller anden garanti, der er ydet i henhold til gearingsaftalen
b)
det samlede beløb, der er gearet for den nævnte AIF.
6. Kommissionen vedtager ved hjælp af delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 56 og på de i artikel 57 og 58 anførte betingelser foranstaltninger til præcisering af FAIF'ers oplysningsforpligtelser, som omhandlet i stk. 4 og 5, herunder hyppigheden af de oplysninger, som er omhandlet i stk. 5. Disse bestemmelser afpasses efter den type FAIF'er, de gælder for.
Artikel 24
Oplysningsforpligtelser over for de kompetente myndigheder
1. En FAIF aflægger regelmæssigt rapport til de kompetente myndigheder i dennes hjemland om de vigtigste markeder og instrumenter, som er genstand for de handler, der foretages på vegne af de AIF'er, som den forvalter.
Den giver oplysninger om de vigtigste instrumenter, som den handler med, på de markeder, som den er medlem af eller handler på, og om de vigtigste risikoeksponeringer og største koncentrationer af hver af de AIF'er, som den forvalter.
2. En FAIF leverer for hver EU-AIF, som den forvalter, og for hver AIF, som den markedsfører i Unionen, følgende til de kompetente myndigheder i hjemlandet:
a)
den procentuelle andel af AIF'ens aktiver, som, fordi de er illikvide, er omfattet af særlige foranstaltninger
b)
alle nye ordninger til styring af AIF'ens likviditet
c)
AIF'ens nuværende risikoprofil og de risikostyringssystemer, som FAIF'en anvender til at styre markedsrisici, likviditetsrisici, modpartsrisici og andre risici, herunder operationelle risici
d)
oplysninger om de vigtigste kategorier af aktiver, som AIF'en investerede i, og
e)
resultaterne af de stresstest, der foretages i henhold til artikel 15, stk. 3, litra b), og artikel 16, stk. 1, andet afsnit.
3. FAIF'en forelægger efter anmodning følgende dokumenter for de kompetente myndigheder i hjemlandet:
a)
en årsrapport for hver EU-AIF, som den forvalter, og for hver AIF, som den markedsfører i Unionen, for hvert regnskabsår, jf. artikel 22, stk. 1
b)
ved udgangen af hvert kvartal en detaljeret liste over alle AIF'er, som FAIF'en forvalter.
4. En FAIF, som forvalter AIF'er, der i væsentlig udstrækning anvender gearing, skal stille oplysninger til rådighed for sit hjemlands kompetente myndigheder om det gearingsniveau, der anvendes af hver af de AIF'er, som den forvalter, en opdeling mellem gearing baseret på lån i kontanter eller værdipapirer og gearing i finansielle derivater, samt oplysninger om det omfang, hvori deres aktiver er blevet genbrugt i henhold til gearingsaftaler.
Disse oplysninger omfatter identiteten af de fem største kilder til lånte kontanter eller værdipapirer for hver AIF, som FAIF'en forvalter, og de gearede beløb, der er modtaget fra hver af disse kilder for hver af disse AIF'er.
For så vidt angår ikke-EU-FAIF'er omfatter oplysningsforpligtelserne i dette stykke kun de EU-AIF'er, som de forvalter, og de ikke-EU-AIF'er, som de markedsfører i Unionen.
5. Hjemlandets kompetente myndigheder kan, hvis det er nødvendigt for en effektiv overvågning af den systemiske risiko, kræve andre oplysninger end dem, der er anført i denne artikel, både regelmæssigt og på ad hoc-basis. De kompetente myndigheder underretter ESMA om de yderligere oplysningskrav.
Under særlige omstændigheder og hvor det er påkrævet for at sikre det finansielle systems stabilitet og integritet eller for at fremme langsigtet bæredygtig vækst, kan ESMA anmode de kompetente myndigheder i hjemlandet om at indføre yderligere rapporteringskrav.
6. Kommissionen vedtager ved hjælp af delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 56 og på de i artikel 57 og 58 anførte betingelser foranstaltninger til præcisering af følgende:
a)
hvornår gearing må anses for at blive anvendt i væsentlig udstrækning med henblik på stk. 4 og
b)
rapporterings- og oplysningsforpligtelserne som fastsat i nærværende artikel.
Disse foranstaltninger skal tage hensyn til nødvendigheden af at undgå for store administrative byrder for de kompetente myndigheder.
KAPITEL V
FAIF'ER, DER FORVALTER SÆRLIGE TYPER AF AIF'ER
AFDELING 1
FAIF'er, der forvalter gearede AIF'er
Artikel 25
De kompetente myndigheders anvendelse af oplysninger, tilsynssamarbejde og begrænsning af gearing
1. Medlemsstaterne sikrer, at de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland anvender de oplysninger, som skal indhentes i henhold til artikel 24, med henblik på at fastslå, i hvilket omfang gearede investeringer bidrager til at forøge den systemiske risiko i det finansielle system, risikoen for uro på markederne eller risikoen for den økonomiske vækst på lang sigt.
2. De kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland sikrer, at alle oplysninger, der er indhentet i henhold til artikel 24 for alle FAIF'er, som de fører tilsyn med, og de oplysninger, der er indhentet i henhold til artikel 7, stilles til rådighed for andre medlemsstaters kompetente myndigheder, ESMA og ESRB efter procedurerne i artikel 50 om tilsynssamarbejde. De giver også via denne mekanisme hurtigst muligt og bilateralt oplysninger til andre direkte berørte medlemsstaters kompetente myndigheder, hvis en FAIF, der er omfattet af deres tilsyn, eller AIF, der forvaltes af denne FAIF, vil kunne udgøre en vigtig kilde til modpartsrisiko for et kreditinstitut eller andre systemrelevante institutioner i andre medlemsstater.
3. FAIF'en skal påvise, at de gearingslofter, den fastsætter for hver AIF, som den forvalter, er rimelige, og at de af FAIF'en fastsatte gearingslofter til enhver tid opfyldes. De kompetente myndigheder vurderer, hvilken risiko en FAIF's anvendelse af gearing i forbindelse med de AIF'er, som den forvalter, vil kunne indebære, og når det skønnes nødvendigt for at sikre det finansielle systems stabilitet og integritet, fastsætter de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland efter underretning af ESMA, ESRB og, i givet fald den relevante AIF's kompetente myndigheder, grænser for det gearingsniveau, som en FAIF er berettiget til at anvende, eller andre restriktioner i forvaltningen af AIF'en i forbindelse med AIF'er, som den forvalter, for at begrænse gearingens medvirken til at forøge den systemiske risiko i det finansielle system eller risikoen for uro på markederne. De kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland underretter på behørig vis ESMA, ESRB og AIF'ens kompetente myndigheder om de foranstaltninger, der er truffet i den forbindelse, efter procedurerne i artikel 50.
4. Den i stk. 3 nævnte underretning skal foretages mindst ti arbejdsdage før den foreslåede foranstaltning påtænkes at få virkning eller blive forlænget. Underretningen skal indeholde detaljerede oplysninger om den foreslåede foranstaltning, begrundelsen for foranstaltningen samt tidspunktet for, hvornår foranstaltningen påtænkes at få virkning. Under særlige omstændigheder kan de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland beslutte, at den foreslåede foranstaltning får virkning inden for den i første punktum nævnte periode.
5. ESMA's rolle er at fremme og koordinere samt frem for alt at sikre, at de kompetente myndigheder anvender en konsekvent tilgang for så vidt angår de foranstaltninger, som kompetente myndigheder har foreslået i henhold til stk. 3.
6. Efter at have modtaget den i stk. 3 nævnte underretning yder ESMA rådgivning til de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland om den foranstaltning, der er foreslået eller vedtaget. Rådgivningen kan især dreje sig om, hvorvidt vilkårene for at træffe foranstaltninger synes at være opfyldt, samt om foranstaltningernes hensigtsmæssighed og varighed.
7. På grundlag af de i henhold til stk. 2 modtagne oplysninger og efter at have taget hensyn til eventuelle råd fra ESRB kan ESMA afgøre, at den gearing, der anvendes af en FAIF, eller af en gruppe FAIF'er, udgør en væsentlig risiko for det finansielle systems stabilitet og integritet, og yde rådgivning til de kompetente myndigheder, som definerer de afhjælpende foranstaltninger, der skal træffes, herunder grænserne for det gearingsniveau, som den pågældende FAIF eller gruppe af FAIF'er er berettigede til at anvende. ESMA underretter øjeblikkelig de berørte kompetente myndigheder, ESRB og Kommissionen om en sådan afgørelse.
8. Hvis en kompetent myndighed foreslår at træffe foranstaltninger, der er i modstrid med ESMA's rådgivning, jf. stk. 6 eller 7, underretter den ESMA herom med angivelse af sin begrundelse. ESMA kan offentliggøre oplysninger om, at en kompetent myndighed ikke efterlever eller agter at efterleve dens råd. ESMA kan også i hvert enkelt tilfælde beslutte, om den vil offentliggøre begrundelserne fra den kompetente myndighed for ikke at følge rådet. Den pågældende kompetente myndighed modtager forudgående meddelelse om en sådan offentliggørelse.
9. Kommissionen vedtager ved hjælp af delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 56 og på de i artikel 57 og 58 anførte betingelser foranstaltninger, der fastlægger principper for, under hvilke omstændigheder kompetente myndigheder anvender bestemmelserne i stk. 3, under hensyntagen til forskellige AIF-strategier, de forskellige markedsforhold, hvorunder AIF'er opererer, og mulige konjunkturforstærkende virkninger som følge af bestemmelsernes anvendelse.
AFDELING 2
Forpligtelser for FAIF'er, der forvalter AIF'er, som opnår kontrol over unoterede selskaber og udstedere
Artikel 26
Anvendelsesområde
1. Denne afdeling finder anvendelse på:
a)
FAIF'er, som forvalter en eller flere AIF'er, der enten individuelt eller kollektivt på grundlag af en aftale, som tilsigter opnåelse af kontrol, opnår kontrol over et unoteret selskab. jf. stk. 5
b)
FAIF'er, der samarbejder med en eller flere andre FAIF'er på grundlag af en aftale, i henhold til hvilken de AIF'er, som forvaltes kollektivt af disse FAIF'er, opnår kontrol over et unoteret selskab i overensstemmelse med stk. 5.
2. Denne afdeling finder ikke anvendelse, hvis de unoterede selskaber er:
a)
små og mellemstore virksomheder som defineret i artikel 2, stk. 1, i bilaget til Kommissionens henstilling 2003/361/EF af 6. maj 2003 om definitionen af mikrovirksomheder, små og mellemstore virksomheder (27), eller
b)
SPV-selskaber med henblik på køb, besiddelse eller administration af fast ejendom.
3. Med forbehold af denne artikels stk. 1 og 2 finder artikel 27, stk. 1, også anvendelse på FAIF'er, der forvalter AIF'er, som erhverver en ikke-kontrollerende kapitalinteresse i et unoteret selskab.
4. Artikel 28, stk. 1, 2 og 3, og artikel 30 finder ligeledes anvendelse på FAIF'er, som forvalter AIF'er, der opnår kontrol over udstedere. Med henblik på nævnte artikler finder nærværende artikels stk. 1 og 2 tilsvarende anvendelse.
5. Med henblik på denne afdeling forstås ved kontrollerende indflydelse for så vidt angår unoterede selskaber mere end 50 % af stemmerettighederne i selskaberne.
Ved beregning af procentdelen af stemmerettighederne, som den relevante AIF råder over, tages der i tillæg til de stemmerettigheder, som den relevante AIF råder direkte over, også hensyn til stemmerettighederne for følgende, under forudsætning af at kontrol som omhandlet i første afsnit er etableret:
a)
enhver virksomhed, der kontrolleres af AIF'en og
b)
enhver fysisk eller juridisk person, som handler i eget navn, men på vegne af AIF'en eller af en virksomhed, der kontrolleres af AIF'en.
Procentdelen af stemmerettighederne beregnes på grundlag af alle de aktier, til hvilke der er knyttet stemmerettigheder, også når udøvelsen heraf er suspenderet.
Uanset artikel 4, stk. 1, litra i), fastsættes udstederkontrol med henblik på artikel 28, stk. 1, 2 og 3, og artikel 30 i overensstemmelse med artikel 5, stk. 3, i direktiv 2004/25/EF.
6. Denne afdeling finder anvendelse med forbehold af betingelserne og restriktionerne i artikel 6 i direktiv 2002/14/EF.
7. Anvendelsen af denne afdeling berører ikke mere restriktive regler, som medlemsstaterne måtte have vedtaget vedrørende erhvervelse af andele i udstedere og unoterede selskaber på deres områder.
Artikel 27
Underretning af erhvervelsen af større andele i og kontrol over unoterede selskaber
1. Medlemsstaterne kræver, at når en AIF erhverver, afhænder eller ejer aktier i et unoteret selskab, underretter den FAIF, som forvalter denne AIF, de kompetente myndigheder i sit hjemland om andelen af AIF'ens stemmerettigheder i det unoterede selskab når som helst denne andel når, overstiger eller falder under tærsklerne på 10 %, 20 %, 30 %, 50 % og 75 %.
2. Medlemsstaterne kræver, at den FAIF, som forvalter en AIF, der individuelt eller kollektivt opnår kontrol over et unoteret selskab i henhold til artikel 26, stk. 1, sammenholdt med stk. 5 i nævnte artikel, underretter følgende om AIF'ens opnåelse af kontrol:
a)
det unoterede selskab
b)
de aktionærer, hvis identitet og adresser FAIF'en er i besiddelse af eller kan få fra det unoterede selskab eller fra et register, som FAIF'en har eller kan få adgang til, og
c)
de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland.
3. Den i stk. 2 omhandlede underretning skal indeholde følgende supplerende oplysninger:
a)
den deraf følgende situation for så vidt angår stemmerettigheder
b)
de betingelser hvorpå kontrollen blev opnået, med angivelse af identiteten af de forskellige deltagende aktionærer, enhver fysisk person eller juridisk enhed, der har ret til at stemme på deres vegne og, hvor det er relevant, den kæde af virksomheder, hvorigennem der rent faktisk rådes over stemmerettighederne
c)
den dato, hvor kontrollen blev opnået.
4. I underretningen til det unoterede selskab skal FAIF'en uden unødig forsinkelse anmode selskabets bestyrelse om at underrette arbejdstagerrepræsentanterne eller, når sådanne ikke findes, arbejdstagerne selv, om den kontrol, som den af FAIF'en forvaltede AIF har opnået, samt om de oplysninger, der er nævnt i stk. 3. FAIF'en skal gøre alle bestræbelser for at sikre, at bestyrelsen på behørig vis har oplyst arbejdstagerrepræsentanterne eller, når sådanne ikke findes, arbejdstagerne selv, i overensstemmelse med denne artikel.
5. Underretningen i henhold til stk. 1, 2 og 3 skal ske så hurtigt som muligt, men senest ti arbejdsdage efter den dag, hvor AIF'en har nået, over- eller underskredet den relevante tærskel eller har opnået kontrol over det unoterede selskab.
Artikel 28
Oplysninger i tilfælde af opnåelse af kontrol
1. Medlemsstaterne kræver, at den FAIF, som forvalter en AIF, der individuelt eller kollektivt opnår kontrol over et unoteret selskab i henhold til artikel 26, stk. 1, sammenholdt med stk. 5 i nævnte artikel, stiller de oplysninger, der er omhandlet i stk. 2 i denne artikel til rådighed for følgende:
a)
det pågældende selskab
b)
det pågældende selskabs aktionærer, hvis identitet og adresser FAIF'en er i besiddelse af eller kan få fra det pågældende selskab eller fra et register, som FAIF'en har eller kan få adgang til, og
c)
de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland.
Medlemsstaterne kan kræve, at oplysningerne i stk. 2 også stilles til rådighed for de kompetente nationale myndigheder i det unoterede selskab, som medlemsstaterne kan udpege med henblik herpå.
2. FAIF'en forelægger følgende oplysninger:
a)
identiteten af de FAIF'er, som enten individuelt eller efter aftale med andre FAIF'er forvalter de AIF'er, som har opnået kontrol
b)
politikken for forebyggelse og styring af interessekonflikter, særlig mellem FAIF'en, AIF'en og selskabet, herunder oplysninger om de specifikke beskyttelsesforanstaltninger, der skal sikre, at enhver aftale mellem FAIF'en og/eller AIF'en og selskabet indgås på armslængdevilkår; og
c)
politikken for ekstern og intern kommunikation vedrørende selskabet, særlig over for de ansatte.
3. I underretningen til selskabet, jf. stk. 1, litra a), skal FAIF'en uden unødig forsinkelse anmode selskabets bestyrelse om at underrette arbejdstagerrepræsentanterne eller, når sådanne ikke findes, arbejdstagerne selv, om de oplysninger, der er nævnt i stk. 1. FAIF'en skal gøre alle bestræbelser for at sikre, at bestyrelsen på behørig vis har oplyst arbejdstagerrepræsentanterne eller, når sådanne ikke findes, arbejdstagerne selv, i overensstemmelse med denne artikel.
4. Medlemsstaterne kræver, at den FAIF, som forvalter en AIF, der individuelt eller kollektivt opnår kontrol over et unoteret selskab i henhold til artikel 26, stk. 1, sammenholdt med stk. 5 i nævnte artikel, sikrer, at AIF'en selv, eller FAIF'en på AIF'ens vegne, forelægger oplysninger om AIF'ens intentioner med hensyn til det unoterede selskabs fremtidige virksomhed og de sandsynlige konsekvenser for beskæftigelsen, herunder enhver væsentlig ændring i arbejdsvilkårene, for følgende:
a)
det unoterede selskab og
b)
aktionærerne i det unoterede selskab, hvis identitet og adresser, FAIF'en er i besiddelse af, eller kan få fra det unoterede selskab eller et register, som FAIF'en har eller kan få adgang til.
Derudover skal den FAIF, som forvalter den relevante AIF, anmode om og gøre sig alle bestræbelser på at sikre, at bestyrelsen i det unoterede selskab stiller de i første afsnit fastsatte oplysninger til rådighed for det unoterede selskabs arbejdstagerrepræsentanter eller, når sådanne ikke findes, arbejdstagerne selv.
5. Medlemsstaterne kræver, at den FAIF, som forvalter en AIF, der har opnået kontrol over et unoteret selskab i henhold til artikel 26, stk. 1, sammenholdt med stk. 5 i nævnte artikel, forsyner de kompetente myndigheder i hjemlandet og AIF'ens investorer med oplysninger om, hvordan erhvervelsen blev finansieret.
Artikel 29
Særlige bestemmelser om årsrapporten for AIF'er, der udøver kontrol over unoterede selskaber
1. Medlemsstaterne kræver, at den FAIF, som forvalter en AIF, der individuelt eller kollektivt opnår kontrol over et unoteret selskab i henhold til artikel 26, stk. 1, sammenholdt med stk. 5 i nævnte artikel, enten:
a)
anmoder om og gør sig alle bestræbelser på at sikre, at årsrapporten fra det unoterede selskab, som er udarbejdet i overensstemmelse med stk. 2, stilles til rådighed af selskabets bestyrelse for arbejdstagerrepræsentanterne eller, når sådanne ikke findes, for arbejdstagerne selv inden for den periode, i hvilken en sådan årsrapport skal udarbejdes i overensstemmelse med gældende national lov, eller
b)
for hver sådan AIF i den i artikel 22 omhandlede årsrapport medtager de i stk. 2 nævnte oplysninger vedrørende det relevante unoterede selskab.
2. De supplerende oplysninger, der skal indgå i selskabets eller AIF'ens årsrapport, skal i overensstemmelse med stk. 1 mindst omfatte en rimelig gennemgang af udviklingen i selskabets virksomhed, som illustrerer selskabets situation på tidspunktet for udløbet af den periode, som årsrapporten dækker. Rapporten skal ligeledes indeholde en beskrivelse af:
a)
enhver betydningsfuld hændelse indtruffet efter regnskabsårets afslutning
b)
selskabets forventede fremtidige udvikling; og
c)
oplysninger vedrørende erhvervelse af egne aktier som foreskrevet i artikel 22, stk. 2, i Rådets direktiv 77/91/EØF (28).
3. Den FAIF, som forvalter den relevante AIF, skal enten:
a)
anmode om og gøre sig alle bestræbelser på at sikre, at bestyrelsen i det unoterede selskab stiller de i stk. 1, litra b), omhandlede oplysninger vedrørende selskabet til rådighed for arbejdstagerrepræsentanterne i det berørte selskab eller, såfremt der ikke findes sådanne repræsentanter, for arbejdstagerne selv, inden for den i artikel 22, stk. 1, nævnte frist eller
b)
stille de oplysninger, der er omhandlet i stk. 1, litra a), til rådighed for AIF'ens investorer, i det omfang disse allerede foreligger, inden for den i artikel 22, stk. 1, nævnte frist, og under alle omstændigheder ikke senere end den dato, hvor årsrapporten fra det unoterede selskab er udarbejdet i overensstemmelse med gældende national lovgivning.
Artikel 30
Selskabstømning
1. Medlemsstaterne kræver, at den FAIF, som forvalter en AIF, der individuelt eller kollektivt opnår kontrol over et unoteret selskab eller en udsteder i henhold til artikel 26, stk. 1, sammenholdt med stk. 5 i nævnte artikel, i en periode på 24 måneder efter AIF'ens opnåelse af kontrol over selskabet:
a)
ikke må muliggøre, støtte eller beordre nogen udlodning, kapitalnedsættelse, indløsning af aktier og/eller selskabets erhvervelse af egne aktier, som omhandlet i stk. 2
b)
i det omfang FAIF'en har tilladelse til at stemme på vegne af AIF'en ved møder i selskabets ledelsesorganer, ikke må stemme for udlodning, kapitalnedsættelse, indløsning af aktier og/eller selskabets erhvervelse af egne aktier som omhandlet i stk. 2, og
c)
under alle omstændigheder træffer alle rimelige forholdsregler for at forhindre udlodning, kapitalnedsættelser, indløsning af aktier og/eller selskabets erhvervelse af egne aktier som omhandlet i stk. 2.
2. De forpligtelser, der påhviler FAIF'er i henhold til stk. 1, vedrører følgende:
a)
enhver udlodning til aktionærerne, når nettoaktiverne på den sidste dato for det seneste regnskabsår i henhold til selskabets årsregnskab er, eller når de efter en sådan udlodning ville blive, mindre end beløbet for den tegnede kapital med tillæg af de reserver, som i henhold til loven eller vedtægterne ikke kan udloddes, idet underforstås, at dette beløb skal fratrækkes beløbet af tegnet kapital, når den ikke indbetalte tegnede kapital ikke er indeholdt i de aktiver, som fremgår af balancen
b)
enhver udlodning til aktionærerne, hvor det uddelte beløb ville overstige resultatet for det sidst afsluttede regnskabsår med tillæg af overført overskud samt af beløb overført fra de til dette formål anvendelige reserver og med fradrag af overført underskud samt af beløb, der i henhold til loven eller vedtægterne er henlagt til reserverne
c)
i den udstrækning erhvervelser af egne aktier er tilladt, selskabets erhvervelser, herunder aktier, som selskabet tidligere har erhvervet og er i besiddelse af, samt aktier erhvervet af en person, der handler i eget navn, men på vegne af selskabet, som vil kunne bevirke, at nettoaktiverne bringes ned under det i litra a) nævnte beløb.
3. Med henblik på stk. 2:
a)
omfatter udtrykket »udlodning«, der anvendes i stk. 2, litra a) og b), navnlig udbetaling af udbytte og renter i forbindelse med aktier
b)
finder bestemmelserne om kapitalnedsættelser ikke anvendelse på en nedsættelse af den tegnede kapital, hvis formål er at udligne lidte tab eller inkludere pengebeløb i en reserve, der ikke kan udloddes, under forudsætning af at størrelsen af en sådan reserve herefter ikke udgør mere end 10 % af den nedsatte tegnede kapital, og
c)
skal begrænsningen fastsat i stk. 2, litra c), være omfattet af artikel 20, stk. 1, litra b)-h), i direktiv 77/91/EØF.
KAPITEL VI
EU-FAIF'ERS RET TIL AT MARKEDSFØRE OG FORVALTE EU-AIF'ER I UNIONEN
Artikel 31
Markedsføring af andele eller aktier i EU-AIF'er i FAIF'ens hjemland
1. Medlemsstaterne sikrer, at en EU-FAIF, som har fået meddelt tilladelse, kan markedsføre andele eller aktier i enhver EU-AIF, som den forvalter, til professionelle investorer i FAIF'ens hjemland, forudsat at betingelserne i denne artikel er opfyldt.
Hvis EU-AIF'en er en feeder-AIF, er retten til markedsføring som omhandlet i første afsnit underlagt den betingelse, at master-AIF'en ligeledes er en EU-AIF, som forvaltes af en EU-FAIF, som har erhvervet tilladelse.
2. FAIF'en indgiver en anmeldelse til de kompetente myndigheder i hjemlandet i forbindelse med hver EU-AIF, som den har til hensigt at markedsføre.
Anmeldelsen skal omfatte den i bilag III omhandlede dokumentation og information.
3. Senest 20 arbejdsdage efter at have modtaget et fyldestgørende anmeldelsesdokument, jf. stk. 2, giver de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland FAIF'en meddelelse om, hvorvidt den kan påbegynde markedsføring af den AIF, der er beskrevet i den i stk. 2 omhandlede anmeldelse. De kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland må kun hindre markedsføring af AIF'en, hvis FAIF'ens forvaltning af AIF'en ikke opfylder eller ikke vil opfylde dette direktiv, eller hvis FAIF'en i øvrigt ikke opfylder eller ikke vil opfylde dette direktiv. I tilfælde af en positiv afgørelse kan FAIF'en påbegynde markedsføringen af AIF'en i sit hjemland fra datoen for de kompetente myndigheders underretning herom.
I det omfang de er forskellige, underretter de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland ligeledes AIF'ens kompetente myndigheder om, at FAIF'en kan påbegynde markedsføringen af andele eller aktier i AIF'en.
4. Hvis der sker væsentlige ændringer i de oplysninger, der er afgivet i henhold til stk. 2, underretter FAIF'en skriftligt de kompetente myndigheder i hjemlandet om disse ændringer mindst en måned, inden disse ændringer iværksættes, for så vidt angår alle ændringer, som FAIF'en har planlagt, eller i givet fald umiddelbart efter at ændringen har fundet sted, for så vidt angår alle uforudsete ændringer.
Hvis FAIF'ens forvaltning af AIF'en i henhold til den planlagte ændring ikke længere ville være i overensstemmelse med dette direktiv, eller hvis FAIF'en i øvrigt ikke længere ville opfylde dette direktiv, underretter de relevante kompetente myndigheder uden unødig forsinkelse FAIF'en om, at den ikke må iværksætte ændringen.
Hvis en planlagt ændring iværksættes på trods af første og andet afsnit, eller hvis der har fundet en uforudset ændring sted, hvorved FAIF'ens forvaltning af AIF'en ikke længere er i overensstemmelse med dette direktiv, eller hvis FAIF'en i øvrigt ikke længere opfylder dette direktiv, træffer de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland alle behørige foranstaltninger i overensstemmelse med artikel 46, herunder om nødvendigt et udtrykkeligt forbud mod markedsføring af AIF'en.
5. For at sikre ensartede betingelser for anvendelsen af denne artikel kan ESMA udarbejde udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder til fastsættelse af:
a)
formen og indholdet af en model for den i stk. 2 omhandlede anmeldelsesskrivelse; og
b)
formen af den i stk. 4 omhandlede skriftlige underretning.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede gennemførelsesmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 15 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
6. Med forbehold af artikel 43, stk. 1, kræver medlemsstaterne, at AIF'er, som forvaltes og markedsføres af FAIF'er, kun markedsføres til professionelle investorer.
Artikel 32
Markedsføring af andele eller aktier i EU-AIF'er i andre medlemsstater end FAIF'ens hjemland
1. Medlemsstaterne sikrer, at en EU-FAIF, der har fået meddelt tilladelse, kan markedsføre andele eller aktier i en EU-AIF, som forvaltes af FAIF'en, til professionelle investorer i en anden medlemsstat end FAIF'ens hjemland, forudsat at betingelserne i denne artikel er opfyldt.
Hvis EU-AIF'en er en feeder-AIF, er retten til at markedsføre som omhandlet i første afsnit underlagt den betingelse, at master-AIF'en ligeledes er en EU-AIF, som forvaltes af en EU-FAIF med tilladelse.
2. FAIF'en indgiver en anmeldelse til de kompetente myndigheder i hjemlandet i forbindelse med hver EU-AIF, som den har til hensigt at markedsføre.
Anmeldelsen skal omfatte den i bilag IV omhandlede dokumentation og information.
3. De kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland fremsender senest 20 arbejdsdage efter datoen for modtagelse af anmeldelsesdokumentet jf. stk. 2, anmeldelsesdokumentet til de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor det er hensigten, at AIF'en skal markedsføres. Anmeldelsesdokumentet fremsendes kun, hvis FAIF'ens forvaltning af AIF'en er og vil være i overensstemmelse med dette direktiv, og hvis FAIF'en i øvrigt opfylder dette direktiv.
De kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland vedlægger en erklæring om, at den pågældende FAIF har tilladelse til at forvalte AIF'er med en særlig investeringsstrategi.
4. Efter at have fremsendt anmeldelsesdokumentet underretter de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland straks FAIF'en om fremsendelsen. FAIF'en kan påbegynde markedsføring af AIF'en i FAIF'ens værtsland samme dag, som denne underretning finder sted.
I det omfang de er forskellige, underretter de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland ligeledes AIF'ens kompetente myndigheder om, at FAIF'en kan påbegynde markedsføringen af andelene eller aktierne i AIF'en i FAIF'ens værtsland.
5. De foranstaltninger, der er omhandlet i litra h) i bilag IV, er omfattet af lovgivningen og tilsynet i FAIF'ens værtsland.
6. Medlemsstaterne sikrer, at den i stk. 2 omhandlede anmeldelsesskrivelse fra FAIF'en og den i stk. 3 omhandlede erklæring affattes på et sprog, der er gængs i den internationale finansverden.
Medlemsstaterne sikrer, at deres kompetente myndigheder accepterer elektronisk fremsendelse og arkivering af de i stk. 3 omhandlede dokumenter.
7. Hvis der sker væsentlige ændringer i de oplysninger, der er afgivet i henhold til stk. 2, underretter FAIF'en skriftligt de kompetente myndigheder i hjemlandet om disse ændringer mindst en måned, inden disse ændringer iværksættes, for så vidt angår planlagte ændringer, eller umiddelbart efter at ændringen har fundet sted, for så vidt angår uforudsete ændringer.
Hvis FAIF'ens forvaltning af AIF'en i henhold til den planlagte ændring ikke længere ville være i overensstemmelse med dette direktiv, eller hvis FAIF'en i øvrigt ikke længere ville opfylde dette direktiv, informerer de relevante kompetente myndigheder uden unødig forsinkelse FAIF'en om, at den ikke må iværksætte ændringen.
Hvis en planlagt ændring iværksættes på trods af første og andet afsnit, eller hvis der har fundet en uforudset ændring sted, hvorved FAIF'ens forvaltning af AIF'en ikke længere er i overensstemmelse med dette direktiv, eller hvis FAIF'en i øvrigt ikke længere opfylder dette direktiv, træffer de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland alle behørige foranstaltninger i overensstemmelse med artikel 46, herunder om nødvendigt et udtrykkeligt forbud mod markedsføring af AIF'en.
Hvis ændringerne er acceptable, idet de ikke påvirker overholdelsen af dette direktiv for så vidt angår FAIF'ens forvaltning af AIF'en eller FAIF'ens overholdelse af dette direktiv i øvrigt, underretter de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland straks de kompetente myndigheder i FAIF'ens værtsland om disse ændringer.
8. For at sikre ensartede betingelser for anvendelsen af denne artikel kan ESMA udarbejde udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder til fastsættelse af:
a)
formen og indholdet af en model for den i stk. 2 omhandlede anmeldelsesskrivelse
b)
formen og indholdet af en model for den i stk. 3 omhandlede erklæring
c)
formen af den i stk. 3 omhandlede fremsendelse, og
d)
formen af den i stk. 7 omhandlede skriftlige underretning.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede gennemførelsesmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 15 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
9. Med forbehold af artikel 43, stk. 1, kræver medlemsstaterne, at de AIF'er, som forvaltes og markedsføres af FAIF'en, kun markedsføres til professionelle investorer.
Artikel 33
Betingelser for forvaltning af EU-AIF'er, som er etableret i andre medlemsstater
1. Medlemsstaterne sikrer, at en EU-FAIF, der har fået meddelt tilladelse, kan forvalte EU-AIF'er, der er etableret i en anden medlemsstat, enten direkte eller ved oprettelse af en filial, forudsat at FAIF'en har tilladelse til at forvalte den pågældende type AIF'er.
2. En FAIF, der for første gang har til hensigt at forvalte EU-AIF'er, der er etableret i en anden medlemsstat, meddeler de kompetente myndigheder i hjemlandet følgende oplysninger:
a)
i hvilken medlemsstat den har til hensigt at forvalte AIF'er direkte eller ved oprettelse af en filial
b)
en driftsplan, hvori det navnlig angives, hvilke ydelser den har til hensigt at levere, og hvilke AIF'er, den har til hensigt at forvalte.
3. Hvis FAIF'en har til hensigt at oprette en filial, meddeler den i tillæg til oplysningerne i stk. 2:
a)
filialens organisatoriske struktur
b)
adressen i AIF'ens hjemland, hvorfra dokumenter kan rekvireres
c)
navnene og kontaktoplysninger på de personer, der er ansvarlige for filialens ledelse.
4. De kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland fremsender senest en måned efter at have modtaget hele den i stk. 2 omhandlede dokumentation, eller senest to måneder efter at have modtaget hele den i stk. 3 omhandlede dokumentation, denne fuldstændige dokumentation til de kompetente myndigheder i FAIF'ens værtsland. Denne fremsendelse sker kun, hvis FAIF'ens forvaltning af AIF'en er og vil være i overensstemmelse med dette direktiv, og hvis FAIF'en i øvrigt opfylder dette direktiv.
De kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland vedlægger en erklæring om, at de har meddelt den pågældende FAIF tilladelse.
De kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland underretter øjeblikkeligt FAIF'en om denne fremsendelse.
Efter at have modtaget underretning om fremsendelsen kan FAIF'en påbegynde levering af ydelser i FAIF'ens værtsland.
5. FAIF'ens værtsland stiller ikke yderligere krav til den pågældende FAIF på de områder, der er omfattet af dette direktiv.
6. Hvis der sker ændringer i de oplysninger, der er afgivet i henhold til stk. 2 og, hvor det er relevant stk. 3, underretter FAIF'en skriftligt de kompetente myndigheder i hjemlandet om disse ændringer, senest en måned inden disse ændringer iværksættes, for så vidt angår planlagte ændringer, eller umiddelbart efter at ændringen har fundet sted, for så vidt angår uforudsete ændringer.
Hvis FAIF'ens forvaltning af AIF'en i henhold til en planlagt ændring ikke længere ville være i overensstemmelse med dette direktiv, eller hvis FAIF'en i øvrigt ikke længere ville opfylde dette direktiv, informerer de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland uden unødig forsinkelse FAIF'en om, at den ikke må iværksætte ændringen.
Hvis en planlagt ændring iværksættes på trods af første og andet afsnit, eller hvis en uforudset ændring har fundet sted, hvorved FAIF'ens forvaltning af AIF'en ikke længere ville være i overensstemmelse med dette direktiv, eller hvis FAIF'en i øvrigt ikke længere ville opfylde dette direktiv, træffer de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland alle behørige forskriftsmæssige foranstaltninger i overensstemmelse med artikel 46.
Hvis ændringerne er acceptable, idet de ikke påvirker FAIF'ens forvaltning af AIF'en i overensstemmelse med dette direktiv, eller FAIF'ens opfyldelse i øvrigt af dette direktiv, underretter de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland uden unødig forsinkelse de kompetente myndigheder i FAIF'ens værtsland om disse ændringer.
7. For at sikre konsekvent harmonisering af denne artikel kan ESMA udarbejde udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder til præcisering af, hvilke oplysninger der skal meddeles, jf. stk. 2 og 3.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i henhold til artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
8. For at sikre ensartede betingelser for anvendelsen af denne artikel kan ESMA udarbejde udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder til opstilling af standardformularer, modeller og procedurer for videregivelse af oplysninger i overensstemmelse med stk. 2 og 3.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede gennemførelsesmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 15 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
KAPITEL VII
SÆRLIGE BESTEMMELSER FOR SÅ VIDT ANGÅR TREDJELANDE
Artikel 34
Betingelser for EU-FAIF'er, som forvalter ikke-EU-AIF'er, der ikke markedsføres i en medlemsstat
1. Medlemsstaterne sikrer, at en EU-FAIF med tilladelse kan forvalte ikke-EU-AIF'er, som ikke markedsføres i Unionen, forudsat at:
a)
FAIF'en overholder alle kravene i dette direktiv med undtagelse af artikel 21 og 22 for så vidt angår disse AIF'er, og
b)
der er passende samarbejdsaftaler mellem de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland og tilsynsmyndighederne i det tredjeland, hvor ikke-EU-AIF'en er etableret, med henblik på at sikre en effektiv udveksling af oplysninger, som sætter FAIF'ens kompetente myndigheder i stand til at udføre deres opgaver i overensstemmelse med dette direktiv.
2. Kommissionen vedtager ved hjælp af delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 56 og på de i artikel 57 og 58 anførte betingelser foranstaltninger vedrørende de i stk. 1 omhandlede samarbejdsaftaler med henblik på udformning af en fælles ramme for at lette indførelsen af disse samarbejdsaftaler med tredjelande.
3. For at sikre en ensartet anvendelse af denne artikel udarbejder ESMA retningslinjer for betingelserne for anvendelsen af de foranstaltninger, som Kommissionen vedtager for så vidt angår de i stk. 1 omhandlede samarbejdsaftaler.
Artikel 35
Betingelser for markedsføring i Unionen ved hjælp af et markedsføringspas af en ikke-EU-AIF, der forvaltes af en EU-FAIF
1. Medlemsstaterne sikrer, at en EU-FAIF med tilladelse kan markedsføre andele eller aktier i de ikke-EU-AIF'er, som den forvalter, og i de EU-feeder-AIF'er, som ikke opfylder kravene i artikel 31, stk. 1, andet afsnit, til professionelle investorer i Unionen, forudsat at betingelserne i denne artikel er opfyldt.
2. FAIF'er skal overholde alle kravene i dette direktiv undtagen kapitel VI. Derudover skal følgende betingelser være opfyldt:
a)
der skal være passende samarbejdsaftaler mellem de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland og tilsynsmyndighederne i det tredjeland, hvor ikke-EU-AIF'en er etableret, med henblik på i det mindste at sikre en effektiv udveksling af oplysninger under hensyntagen til artikel 50, stk. 4, som kan sætte de kompetente myndigheder i stand til at udføre deres opgaver i overensstemmelse med dette direktiv.
b)
det tredjeland, hvor ikke-EU-AIF'en er etableret, må ikke være opført på den liste over ikke-samarbejdsvillige lande og territorier, som er udarbejdet af FATF.
c)
det tredjeland, hvor ikke-EU-AIF'en er etableret, har undertegnet en aftale med hjemlandet for den FAIF, der har tilladelse, og med alle andre medlemsstater, hvor det er hensigten, at andele eller aktier i ikke-EU-AIF'en skal markedsføres, og denne aftale er helt i overensstemmelse med standarderne i artikel 26 i OECD's modelbeskatningsoverenskomst vedrørende indkomst og formue og sikrer effektiv udveksling af oplysninger om skatteforhold, herunder eventuelle multilaterale skatteaftaler.
Hvis en kompetent myndighed i en anden medlemsstat er uenig i vurderingen af anvendelsen af første afsnits litra a) og b), som er foretaget af de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland, kan den pågældende myndighed indbringe sagen for ESMA, der kan handle inden for rammerne af de beføjelser, den er tillagt i henhold til artikel 19 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
3. Såfremt FAIF'en har til hensigt at markedsføre andele eller aktier i ikke-EU-AIF'er i sit hjemland, indgiver FAIF'en en anmeldelse til de kompetente myndigheder i sit hjemland for hver af de ikke-EU-AIF'er, som FAIF'en har til hensigt at markedsføre.
Anmeldelsen skal omfatte den i bilag III omhandlede dokumentation og information.
4. Senest 20 arbejdsdage efter at have modtaget en fuldstændig anmeldelse, jf. stk. 3, underretter de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland FAIF'en om, hvorvidt den kan påbegynde markedsføring af den AIF, der er angivet i den i stk. 3 omhandlede anmeldelse, på dens område. De kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland kan kun hindre markedsføring af AIF'en, hvis FAIF'ens forvaltning af AIF'en ikke er eller ikke vil være i overensstemmelse med dette direktiv, eller hvis FAIF'en i øvrigt ikke vil opfylde eller ikke opfylder dette direktiv. I tilfælde af en positiv afgørelse kan FAIF'en påbegynde markedsføringen af AIF'en i sit hjemland fra datoen for de kompetente myndigheders underretning herom.
De kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland underretter ligeledes ESMA om, at FAIF'en kan påbegynde markedsføringen af andele eller aktier i AIF'en i FAIF'ens hjemland.
5. Såfremt en FAIF har til hensigt at markedsføre andele eller aktier i ikke-EU-AIF'er i en anden medlemsstat end sit hjemland, indgiver FAIF'en en anmeldelse til de kompetente myndigheder i sit hjemland for hver af de ikke-EU-AIF'er, som FAIF'en har til hensigt at markedsføre.
Anmeldelsen skal omfatte den i bilag IV omhandlede dokumentation og information.
6. De kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland fremsender senest 20 arbejdsdage efter datoen for modtagelse af det fuldstændige anmeldelsesdokument jf. stk. 5, det fuldstændige anmeldelsesdokument til de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor det er hensigten, at AIF'en skal markedsføres. Fremsendelse sker kun, hvis FAIF'ens forvaltning af AIF'en er og vil være i overensstemmelse med dette direktiv, og hvis FAIF'en i øvrigt opfylder dette direktiv.
De kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland vedlægger en erklæring om, at den pågældende FAIF har tilladelse til at forvalte AIF'er med en særlig investeringsstrategi.
7. Efter at have fremsendt anmeldelsesdokumentet underretter de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland straks FAIF'en om fremsendelsen. FAIF'en kan påbegynde markedsføring af AIF'en i FAIF'ens relevante værtslande fra den dag, hvor denne underretning fra de kompetente myndigheder finder sted.
De kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland underretter også ESMA om, at FAIF'en kan påbegynde markedsføringen af andele eller aktier i AIF'en i FAIF'ens værtslande.
8. De foranstaltninger, der er omhandlet i litra h) i bilag IV, er omfattet af lovgivningen og tilsynet i FAIF'ens værtslande.
9. Medlemsstaterne sikrer, at den i stk. 5 omhandlede anmeldelsesskrivelse fra FAIF'en og den i stk. 6 omhandlede erklæring affattes på et sprog, der er gængs i den internationale finansverden.
Medlemsstaterne sikrer, at deres kompetente myndigheder accepterer elektronisk fremsendelse og arkivering af de i stk. 6 omhandlede dokumenter.
10. Hvis der sker væsentlige ændringer i de oplysninger, der er afgivet i henhold til stk. 3 eller stk. 5, underretter FAIF'en skriftligt de kompetente myndigheder i sit hjemland om disse ændringer mindst en måned, inden iværksættelsen af en planlagt ændring, eller umiddelbart efter at ændringen har fundet sted, for så vidt angår uforudsete ændringer.
Hvis FAIF'ens forvaltning af AIF'en i henhold til den planlagte ændring ikke længere ville være i overensstemmelse med dette direktiv, eller hvis FAIF'en i øvrigt ikke længere ville opfylde dette direktiv, informerer de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland uden unødig forsinkelse FAIF'en om, at den ikke må iværksætte ændringen.
Hvis en planlagt ændring iværksættes på trods af første og andet afsnit, eller hvis der har fundet en uforudset ændring sted, hvorved FAIF'ens forvaltning af AIF'en ikke længere ville være i overensstemmelse med dette direktiv, eller hvis FAIF'en i øvrigt ikke længere ville opfylde dette direktiv, træffer de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland alle behørige foranstaltninger i overensstemmelse med artikel 46, herunder om nødvendigt et udtrykkeligt forbud mod markedsføring af AIF'en.
Hvis ændringerne er acceptable, idet de ikke påvirker FAIF'ens forvaltning af AIF'en i overensstemmelse med dette direktiv eller FAIF'ens opfyldelse af dette direktiv i øvrigt, underretter de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland straks ESMA, for så vidt som ændringerne vedrører ophøret med markedsføringen af visse AIF'er eller markedsføring af yderligere AIF'er, og, hvis det er relevant, de kompetente myndigheder i FAIF'ens værtslande om disse ændringer.
11. Kommissionen vedtager ved hjælp af delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 56 og på de i artikel 57 og 58 anførte betingelser foranstaltninger vedrørende de i stk. 2, første afsnit, litra a), omhandlede samarbejdsaftaler med henblik på udformning af en fælles ramme for at lette indførelsen af disse samarbejdsaftaler med tredjelande.
12. For at sikre en ensartet anvendelse af denne artikel kan ESMA udarbejde retningslinjer for betingelserne for anvendelsen af de foranstaltninger, som Kommissionen vedtager vedrørende samarbejdsaftaler i henhold til stk. 2, første afsnit, litra a).
13. ESMA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder til fastlæggelse af minimumsindholdet af de i stk. 2, første afsnit, litra a), omhandlede samarbejdsaftaler, således at det sikres, at de kompetente myndigheder i såvel hjemlandet som i værtslandet modtager tilstrækkelig information til at kunne udøve deres tilsyns- og undersøgelsesbeføjelser i henhold til dette direktiv.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
14. For at sikre konsekvent harmonisering af denne artikel udarbejder ESMA udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder til præcisering af procedurerne for samordning og udveksling af oplysninger mellem den kompetente myndighed i hjemlandet og de kompetente myndigheder i FAIF'ens værtslande.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i henhold til artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
15. Hvis en kompetent myndighed afviser en anmodning om udveksling af oplysninger i henhold til de i stk. 14 omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder, kan de berørte myndigheder indbringe sagen for ESMA, der kan handle inden for rammerne af de beføjelser, den er tillagt ved artikel 19 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
16. For at sikre ensartede betingelser for anvendelsen af denne artikel kan ESMA udarbejde udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder til fastsættelse af:
a)
formen og indholdet af en model for den i stk. 3 omhandlede anmeldelsesskrivelse
b)
formen og indholdet af en model for den i stk. 5 omhandlede anmeldelsesskrivelse
c)
formen og indholdet af en model for den i stk. 6 omhandlede erklæring
d)
formen af den i stk. 6 omhandlede fremsendelse
e)
formen af den i stk. 10 omhandlede skriftlige underretning.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede gennemførelsesmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 15 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
17. Med forbehold af artikel 43, stk. 1, kræver medlemsstaterne, at de AIF'er, som forvaltes og markedsføres af FAIF'en, kun markedsføres til professionelle investorer.
Artikel 36
Betingelser for markedsføring i medlemsstaterne uden et markedsføringspas af ikke-EU-AIF'er, som forvaltes af en EU-FAIF
1. Uden at det berører artikel 35, kan medlemsstaterne tillade en EU-FAIF med tilladelse at markedsføre andele eller aktier i ikke-EU-AIF'er, som de forvalter, og i EU- feeder-AIF'er, som ikke opfylder kravene i artikel 31, stk. 1, andet afsnit, til professionelle investorer på deres område, forudsat at:
a)
FAIF'en overholder alle kravene i dette direktiv med undtagelse af artikel 21. FAIF'en skal imidlertid sikre, at en eller flere enheder udpeges til at udføre de i artikel 21, stk. 7, 8 og 9, omhandlede opgaver. FAIF'en må ikke udføre disse funktioner. FAIF'en underretter sine tilsynsmyndigheder om identiteten af de enheder, der er ansvarlige for udførelsen af de i artikel 21, stk. 7, 8 og 9, omhandlede opgaver
b)
der med henblik på overvågning af systemiske risici og i overensstemmelse med internationale standarder findes passende samarbejdsaftaler mellem de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland og tilsynsmyndighederne i det tredjeland, hvor ikke-EU-AIF'en er etableret, for at sikre en effektiv udveksling af oplysninger, som sætter de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland i stand til at udføre deres opgaver i overensstemmelse med dette direktiv
c)
det tredjeland, hvor ikke-EU-AIF'en er etableret, ikke er opført på den liste over ikke-samarbejdsvillige lande og territorier, som er udarbejdet af FATF.
2. Medlemsstaterne kan pålægge FAIF'en strengere regler for så vidt angår markedsføringen af andele eller aktier i ikke-EU-AIF'er til investorer på deres område med henblik på denne artikel.
3. Kommissionen vedtager ved hjælp af delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 56 og på de i artikel 57 og 58 anførte betingelser foranstaltninger vedrørende de i stk. 1 omhandlede samarbejdsaftaler med henblik på udformning af en fælles ramme for at lette indførelsen af disse samarbejdsaftaler med tredjelande.
4. For at sikre en ensartet anvendelse af denne artikel udarbejder ESMA retningslinjer for betingelserne for anvendelsen af de foranstaltninger, som Kommissionen vedtager for så vidt angår de i stk. 1 omhandlede samarbejdsaftaler.
Artikel 37
Meddelelse af tilladelse til ikke-EU-FAIF'er, som har til hensigt at forvalte EU-AIF'er og/eller at markedsføre AIF'er, som de forvalter, i Unionen i henhold til artikel 39 eller 40
1. Medlemsstaterne kræver, at ikke-EU-FAIF'er, der har til hensigt at forvalte EU-AIF'er og/eller at markedsføre AIF'er, som de forvalter, i Unionen i henhold til artikel 39 eller 40, erhverver forudgående tilladelse fra de kompetente myndigheder i deres referencemedlemsstater i overensstemmelse med denne artikel.
2. En ikke-EU-FAIF, som har til hensigt at erhverve en forudgående tilladelse som omhandlet i stk. 1, skal overholde dette direktiv med undtagelse af kapitel VI. Hvis og i det omfang overholdelsen af en bestemmelse i dette direktiv er uforenelig med overholdelsen af den lovgivning, som ikke-EU-FAIF'en og/eller ikke-EU-AIF'en, som markedsføres i Unionen, er underlagt, er FAIF'en ikke forpligtet til at overholde den pågældende bestemmelse i dette direktiv, såfremt den kan godtgøre, at:
a)
det er umuligt at forene sådan overholdelse med overholdelse af en præceptiv bestemmelse i den lovgivning, som ikke-EU-FAIF'en og/eller ikke-EU-AIF'en, som markedsføres i Unionen, er underlagt
b)
den lovgivning, som ikke-EU-FAIF'en og/eller ikke-EU-AIF'en er underlagt, fastsætter en tilsvarende bestemmelse med samme regulerende formål og med samme beskyttelsesniveau for investorerne i den relevante AIF, og
c)
ikke-EU-FAIF'en og/eller ikke-EU-AIF'en overholder den tilsvarende bestemmelse som omhandlet i litra b).
3. En ikke-EU-FAIF, som har til hensigt at erhverve en forudgående tilladelse som omhandlet i stk. 1, skal have en retlig repræsentant, som er etableret i FAIF'ens referencemedlemsstat. Den retlige repræsentant skal være FAIF'ens kontaktpunkt i Unionen, og enhver officiel korrespondance mellem de kompetente myndigheder og FAIF'en, samt mellem EU-investorer i den relevante AIF og FAIF'en, som omhandlet i dette direktiv, skal finde sted gennem denne retlige repræsentant. Den retlige repræsentant skal sammen med FAIF'en udføre compliancefunktionerne vedrørende de forvaltnings- og markedsføringsaktiviteter, der udføres af FAIF'en i henhold til dette direktiv.
4. Referencemedlemsstaten for en ikke-EU-FAIF bestemmes således:
a)
Hvis ikke-EU-FAIF'en har til hensigt kun at forvalte en EU-AIF, eller flere EU-AIF'er etableret i samme medlemsstat, og ikke agter at markedsføre nogen AIF i henhold til artikel 39 eller 40 i Unionen, anses hjemlandet for denne eller disse AIF'er for at være referencemedlemsstaten og de kompetente myndigheder i denne medlemsstat for at være ansvarlige for at meddele tilladelse og føre tilsyn med FAIF'en.
b)
Hvis ikke-EU-FAIF'en har til hensigt at forvalte flere EU-AIF'er etableret i forskellige medlemsstater og ikke agter at markedsføre nogen AIF i henhold til artikel 39 eller 40 i Unionen, er referencemedlemsstaten enten:
i)
den medlemsstat, hvor de fleste AIF'er er etableret, eller
ii)
den medlemsstat, hvor størstedelen af aktiverne forvaltes.
c)
Hvis ikke-EU-FAIF'en har til hensigt kun at markedsføre én EU-AIF i blot én medlemsstat, fastslås referencemedlemsstaten således:
i)
såfremt AIF'en har erhvervet tilladelse i eller er registreret i en medlemsstat, AIF'ens hjemland eller den medlemsstat, hvor FAIF'en har til hensigt at markedsføre AIF'en
ii)
såfremt AIF'en ikke har erhvervet tilladelse i eller ikke er registreret i en medlemsstat, den medlemsstat, hvor FAIF'en har til hensigt at markedsføre AIF'en.
d)
Hvis ikke-EU-FAIF'en har til hensigt kun at markedsføre én EU-AIF i blot én medlemsstat, er referencemedlemsstaten den pågældende medlemsstat.
e)
Hvis ikke-EU-FAIF'en har til hensigt kun at markedsføre én EU-AIF, men i forskellige medlemsstater, fastslås referencemedlemsstaten således:
i)
såfremt AIF'en har erhvervet tilladelse i eller er registreret i en medlemsstat, AIF'ens hjemland eller en af de medlemsstater, hvor FAIF'en har til hensigt at udvikle effektiv markedsføring, eller
ii)
såfremt AIF'en ikke har erhvervet tilladelse i eller ikke er registreret i en medlemsstat, en af de medlemsstater, hvor FAIF'en har til hensigt at udvikle effektiv markedsføring.
f)
Hvis ikke-EU-FAIF'en har til hensigt kun at markedsføre én ikke-EU-AIF, men i forskellige medlemsstater, er referencemedlemsstaten en af disse medlemsstater.
g)
Hvis ikke-EU-FAIF'en har til hensigt at markedsføre flere EU-AIF'er i Unionen, fastslås referencemedlemsstaten således:
i)
såfremt alle disse AIF'er har erhvervet tilladelse i eller er registreret i den samme medlemsstat, disse AIF'ers hjemland eller den medlemsstat, hvor FAIF'en har til hensigt at udvikle effektiv markedsføring for størstedelen af disse AIF'er
ii)
såfremt ikke alle disse AIF'er har erhvervet tilladelse i eller er registreret i den samme medlemsstat, den medlemsstat, hvor FAIF'en har til hensigt at udvikle effektiv markedsføring for størstedelen af disse AIF'er.
h)
Hvis ikke-EU-FAIF'en har til hensigt at markedsføre flere EU-AIF'er og ikke-EU-AIF'er, eller flere ikke-EU-AIF'er i Unionen, er referencemedlemsstaten den medlemsstat, hvor FAIF'en har til hensigt udvikle effektiv markedsføring for størstedelen af disse AIF'er.
I overensstemmelse med kriterierne i første afsnit, litra b), litra c), nr. i), litra e), litra f) og litra g), nr. i), er der flere mulige referencemedlemsstater. I et sådant tilfælde kræver medlemsstaterne, at den ikke-EU-FAIF, som har til hensigt at forvalte EU-AIF'er uden at markedsføre disse og/eller at markedsføre AIF'er, som den forvalter, i Unionen i henhold til artikel 39 eller 40, indsender en anmodning til de kompetente myndigheder i alle de medlemsstater, der kan komme i betragtning som referencemedlemsstat i overensstemmelse med kriterierne angivet i de nævnte litraer, således at disse medlemsstater indbyrdes kan fastlægge referencemedlemsstaten. Disse kompetente myndigheder fastlægger inden for en måned efter modtagelsen af en sådan anmodning indbyrdes, hvilken medlemsstat der skal være referencemedlemsstat for denne ikke-EU-FAIF. De kompetente myndigheder i den medlemsstat, som udpeges som referencemedlemsstat, giver uden unødig forsinkelse ikke-EU-FAIF'en meddelelse om denne udpegelse. Hvis ikke-EU-FAIF'en ikke er behørigt informeret om de relevante kompetente myndigheders afgørelse inden for en frist på syv dage fra afgørelsen, eller de kompetente myndigheder ikke har truffet afgørelse inden for fristen på en måned, kan ikke-EU-FAIF'en selv vælge sin referencemedlemsstat på grundlag af kriterierne i dette stykke.
FAIF'en skal kunne dokumentere, at den har til hensigt at udvikle effektiv markedsføring i en bestemt medlemsstat ved at oplyse om sin marketingstrategi over for de kompetente myndigheder i den medlemsstat, den har anført.
5. Medlemsstaterne kræver, at en ikke-EU-FAIF, som har til hensigt at forvalte EU-AIF'er uden at markedsføre disse og/eller at markedsføre AIF'er, som den forvalter, i Unionen i henhold til artikel 39 eller 40, skal indsende en ansøgning om tilladelse til sin referencemedlemsstat.
Efter at have modtaget ansøgningen om tilladelse vurderer de kompetente myndigheder, hvorvidt FAIF'ens fastlæggelse af sin referencemedlemsstat er i overensstemmelse med kriterierne i stk. 4. Hvis de kompetente myndigheder finder, at dette ikke er tilfældet, afviser de ikke-EU-FAIF'ens ansøgning om tilladelse sammen med en begrundelse herfor. Hvis de kompetente myndigheder finder, at kriterierne i stk. 4 er opfyldt, underretter de ESMA herom, idet de samtidig anmoder om rådgivning vedrørende vurderingen. I underretningen til ESMA oplyser de kompetente myndigheder ESMA om FAIF'ens begrundelse for sin vurdering vedrørende referencemedlemsstaten og om FAIF'ens marketingstrategi.
ESMA yder rådgivning til de relevante kompetente myndigheder om deres vurdering vedrørende referencemedlemsstaten i overensstemmelse med kriterierne i stk. 4 senest én måned efter at have modtaget den i andet afsnit omhandlede underretning. ESMA kan kun afgive et negativt råd i tilfælde af, at den mener, at kriterierne i stk. 4 ikke er blevet overholdt.
Fristen i artikel 8, stk. 5, suspenderes, imens ESMA foretager sin vurdering i henhold til dette stykke.
Hvis de kompetente myndigheder foreslår at meddele tilladelse i modstrid med rådet fra ESMA, jf. tredje afsnit, underretter de ESMA herom med angivelse af deres begrundelse. ESMA offentliggør det faktum, at de kompetente myndigheder ikke efterlever eller agter at efterleve dens råd. ESMA kan også i hvert enkelt tilfælde beslutte, om den vil offentliggøre begrundelserne fra de kompetente myndigheder for ikke at følge rådet. De kompetente myndigheder modtager forudgående meddelelse om en sådan offentliggørelse.
Hvis de kompetente myndigheder foreslår at meddele tilladelse i modstrid med rådet fra ESMA, jf. tredje afsnit, og FAIF'en har til hensigt at markedsføre andele eller aktier i AIF'er, som den forvalter, i andre medlemsstater end referencemedlemsstaten, underretter de kompetente myndigheder i referencemedlemsstaten også de kompetente myndigheder i de pågældende medlemsstater herom med angivelse af deres begrundelse. Såfremt det er relevant, informerer de kompetente myndigheder i referencemedlemsstaten også de kompetente myndigheder i de af FAIF forvaltede AIF's hjemlande herom med angivelse af deres begrundelse.
6. Hvis en kompetent myndighed i en medlemsstat er uenig i den vurdering, der er foretaget med hensyn til FAIF'ens fastlæggelse af referencemedlemsstat, kan den pågældende myndighed indbringe sagen for ESMA, der kan handle inden for rammerne af de beføjelser, den er tillagt i henhold til artikel 19 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
7. Med forbehold af stk. 8 meddeles der ikke tilladelse, medmindre følgende supplerende betingelser er opfyldt:
a)
Referencemedlemsstaten er anført af FAIF'en i overensstemmelse med kriterierne i stk. 4 og støttes af offentliggørelsen af marketingstrategien, og de relevante myndigheder har overholdt den i stk. 5 fastsatte procedure.
b)
FAIF'en har udpeget en retlig repræsentant, som er etableret i FAIF'ens referencemedlemsstat.
c)
Den retlige repræsentant fungerer, sammen med FAIF'en selv, som ikke-EU-FAIF'ens kontaktperson for investorerne i de relevante AIF'er, for ESMA og for de kompetente myndigheder for så vidt angår de aktiviteter, for hvilke FAIF'en er meddelt tilladelse i Unionen, og skal som minimum være tilstrækkeligt egnet til at udføre compliancefunktionerne i medfør af dette direktiv.
d)
Der foreligger hensigtsmæssige samarbejdsaftaler mellem de kompetente myndigheder i referencemedlemsstaten, de kompetente myndigheder i de berørte EU-AIF'ers hjemland samt tilsynsmyndighederne det tredjeland, hvor ikke-EU-AIF'en er etableret, med henblik på i det mindste at sikre en effektiv udveksling af oplysninger, der kan sætte de kompetente myndigheder i stand til at udføre deres opgaver i henhold til dette direktiv.
e)
Det tredjeland, hvor ikke-EU-FAIF'en er etableret, er ikke opført som et ikke-samarbejdsvilligt land og territorium af FATF.
f)
Det tredjeland, hvor ikke-EU-FAIF'en er etableret, har indgået en aftale med referencemedlemsstaten, som fuldt ud overholder standarderne i artikel 26 i OECD's modelbeskatningsoverenskomst vedrørende indkomst og formue og sikrer en effektiv informationsudveksling om skatteforhold, herunder eventuelle multilaterale skatteaftaler.
g)
De kompetente myndigheders effektive gennemførelse af deres tilsynsopgaver i henhold til dette direktiv forhindres hverken af et tredjelands love eller administrative bestemmelser, som FAIF'en er underlagt, eller af begrænsninger i de tilsyns- og undersøgelsesbeføjelser, som gælder for det pågældende tredjelands tilsynsmyndigheder.
Hvis en kompetent myndighed i en anden medlemsstat er uenig i vurderingen af anvendelsen af litra a)-e) og g) i dette stykkes første afsnit, som er foretaget af de kompetente myndigheder i FAIF'ens referencemedlemsstat, kan den pågældende myndighed indbringe sagen for ESMA, der kan handle inden for rammerne af de beføjelser, den er tillagt i henhold til artikel 19 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
Hvis en EU-AIF's kompetente myndighed ikke inden for en rimelig frist indgår en samarbejdsaftale som krævet i første afsnit, litra d), kan referencemedlemsstatens kompetente myndigheder indbringe sagen for ESMA, der kan handle inden for rammerne af de beføjelser, den er tillagt i henhold til artikel 19 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
8. Tilladelsen skal ske i overensstemmelse med bestemmelserne i kapitel II, som finder tilsvarende anvendelse, forudsat at følgende kriterier er opfyldt:
a)
De i artikel 7, stk. 2, omhandlede oplysninger suppleres af:
i)
FAIF'ens begrundelse for sin vurdering vedrørende referencemedlemsstaten i overensstemmelse med kriterierne i stk. 4 sammen med oplysninger om marketingstrategien
ii)
en liste over de bestemmelser i dette direktiv, som det er umuligt for FAIF'en at overholde, eftersom en sådan overholdelse i overensstemmelse med bestemmelserne i stk. 2 ville være uforenelig med overholdelsen af en præceptiv bestemmelse i den lovgivning, som ikke-EU-FAIF'en, eller den ikke-EU-AIF, som markedsføres i Unionen, er underlagt
iii)
skriftlig dokumentation baseret på de reguleringsmæssige tekniske standarder, der er udviklet af ESMA, for, at lovgivningen i det relevante tredjeland indeholder en bestemmelse svarende til den bestemmelse, der er umulig at overholde, og som har den samme forskriftsmæssige hensigt og giver det samme beskyttelsesniveau for investorerne i de relevante AIF'er, samt at FAIF'en overholder denne tilsvarende bestemmelse; sådan skriftlig dokumentation støttes af en juridisk udtalelse om, at den relevante uforenelige præceptive bestemmelse findes i tredjelandets lovgivning, herunder en beskrivelse af bestemmelsens lovgivningsmæssige formål og karakteren af den tilsigtede investorbeskyttelse, og
iv)
oplysninger om navn og etableringssted for FAIF'ens retlige repræsentant.
b)
De i artikel 7, stk. 3, nævnte oplysninger kan begrænses til kun at omfatte de EU-AIF'er, som FAIF'en har til hensigt at forvalte, og de AIF'er, som FAIF'en forvalter og har til hensigt at markedsføre i Unionen ved hjælp af et markedsføringspas.
c)
Artikel 8, stk. 1, litra a), berører ikke nærværende artikels stk. 2.
d)
Artikel 8, stk. 1, litra e), finder ikke anvendelse.
e)
Artikel 8, stk. 5, andet afsnit, skal forstås som omfattende en henvisning til »den oplysning, der er omhandlet i artikel 37, stk. 8, første afsnit, litra a)«.
Hvis en kompetent myndighed i en anden medlemsstat er uenig i den tilladelse, der er givet af de kompetente myndigheder i FAIF'ens referencemedlemsstat, kan den pågældende kompetente myndighed indbringe sagen for ESMA, der kan handle inden for rammerne af de beføjelser, den er tillagt i henhold til artikel 19 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
9. Hvis de kompetente myndigheder i referencemedlemsstaten mener, at FAIF'en kan påberåbe sig stk. 2 med henblik på at blive fritaget for at opfylde visse bestemmelser i dette direktiv, underretter de uden unødig forsinkelse ESMA herom. Denne vurdering skal støttes af oplysningerne fra FAIF'en i overensstemmelse med stk. 8, første afsnit, litra a), nr. ii) og iii).
ESMA yder rådgivning til de relevante kompetente myndigheder om deres vurdering vedrørende anmodningen om fritagelse fra at overholde dette direktiv som følge af uforenelighed som omhandlet i stk. 2 senest én måned efter at have modtaget den i første afsnit omhandlede underretning. Rådgivningen kan navnlig dreje sig om at vurdere, hvorvidt betingelserne for en sådan fritagelse synes at være opfyldt, set i lyset af de i stk. 8, første afsnit, litra a), nr. ii) og iii), omhandlede oplysninger fra FAIF'en samt de reguleringsmæssige tekniske standarder om ækvivalens. ESMA skal forsøge at etablere en fælleseuropæisk tilsynskultur og en konsekvent tilsynspraksis samt sikre, at de kompetente myndigheder anvender en konsekvent tilgang for så vidt angår anvendelsen af dette stykke.
Fristen i artikel 8, stk. 5, suspenderes, imens ESMA foretager sin vurdering i henhold til dette stykke.
Hvis de kompetente myndigheder i referencemedlemsstaten agter at meddele tilladelse i modstrid med rådet fra ESMA i andet afsnit, underretter de ESMA herom med angivelse af deres begrundelse. ESMA offentliggør det faktum, at de kompetente myndigheder ikke efterlever eller agter at efterleve rådet. ESMA kan også i hvert enkelt tilfælde beslutte at offentliggøre de kompetente myndigheders begrundelser for ikke at følge rådet. De pågældende kompetente myndigheder modtager forudgående meddelelse om en sådan offentliggørelse.
Hvis de kompetente myndigheder foreslår at meddele tilladelse i modstrid med rådet fra ESMA, jf. andet afsnit, og FAIF'en har til hensigt at markedsføre andele eller aktier i AIF'er, som den forvalter, i andre medlemsstater end referencemedlemsstaten, underretter de kompetente myndigheder i referencemedlemsstaten også de kompetente myndigheder i de pågældende medlemsstater herom med angivelse af deres begrundelse.
Hvis en kompetent myndighed i en anden medlemsstat er uenig i vurderingen af anvendelsen af nærværende stykke, som er foretaget af de kompetente myndigheder i FAIF'ens referencemedlemsstat, kan den pågældende myndighed indbringe sagen for ESMA, der kan handle inden for rammerne af de beføjelser, den er tillagt i henhold til artikel 19 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
10. De kompetente myndigheder i referencemedlemsstaten informerer uden unødig forsinkelse ESMA om resultatet af den første tilladelsesprocedure, om enhver ændring af FAIF'ens tilladelse og enhver inddragelse af tilladelse.
De kompetente myndigheder informerer ESMA om de ansøgninger om tilladelse, som de har afslået, og leverer oplysninger om den FAIF, der har ansøgt om tilladelse, og om årsagerne til afslaget. ESMA fører et centralt register over disse oplysninger, som efter anmodning står til rådighed for kompetente myndigheder. De kompetente myndigheder behandler disse oplysninger som fortrolige.
11. Fastsættelsen af referencemedlemsstaten bliver ikke berørt af FAIF'ens videre forretningsmæssige udvikling i Unionen. Såfremt FAIF'en imidlertid ændrer sin marketingsstrategi i løbet af to år efter sin første tilladelse, og denne ændring ville have påvirket bestemmelsen af referencemedlemsstaten, hvis den ændrede marketingsstrategi havde været den oprindelige marketingsstrategi, underretter FAIF'en de kompetente myndigheder i den oprindelige referencemedlemsstat om denne ændring, inden den iværksættes, og angiver sin referencemedlemsstat i overensstemmelse med de kriterier, der er fastsat i stk. 4, og baseret på den nye strategi. FAIF'en begrunder sin vurdering ved at oplyse sin nye marketingsstrategi til sin oprindelige referencemedlemsstat. FAIF'en giver samtidig oplysninger om sin retlige repræsentant, herunder dennes navn og etableringssted. Den retlige repræsentant skal være etableret i den nye referencemedlemsstat.
Den oprindelige referencemedlemsstat vurderer, hvorvidt FAIF'ens bestemmelse af referencemedlemsstat i henhold til første afsnit er korrekt, og underretter ESMA herom. ESMA yder rådgivning vedrørende de kompetente myndigheders vurdering. De kompetente myndigheder angiver i deres underretning til ESMA FAIF'ens begrundelse for sin vurdering vedrørende referencemedlemsstaten og giver den oplysninger om FAIF'ens nye marketingstrategi.
ESMA yder rådgivning til de relevante kompetente myndigheder vedrørende deres vurdering senest én måned efter at have modtaget den i andet afsnit omhandlede underretning. ESMA afgiver kun et negativt råd i tilfælde af, at den mener, at kriterierne i stk. 4 ikke er blevet overholdt.
Efter at have modtaget ESMA's råd, jf. tredje afsnit, informerer de kompetente myndigheder i den oprindelige referencemedlemsstat ikke-EU-FAIF'en, dennes oprindelige retlige repræsentant og ESMA om deres afgørelse.
Hvis de kompetente myndigheder i den oprindelige referencemedlemsstat er enige i FAIF'ens vurdering, underretter de desuden de kompetente myndigheder i den nye referencemedlemsstat om ændringen. Den oprindelige referencemedlemsstat overfører uden unødig forsinkelse en kopi af FAIF'ens tilladelse og tilsynsakter til den nye referencemedlemsstat. Fra og med overførslen af tilladelsen og tilsynsakterne vil de kompetente myndigheder i den nye referencemedlemsstat være ansvarlige for tilladelser til og tilsynet med FAIF'en.
Hvis de kompetente myndigheders endelige vurdering er i modstrid med rådet fra ESMA, jf. tredje afsnit:
a)
underretter de kompetente myndigheder ESMA herom med angivelse af deres begrundelse. ESMA offentliggør det faktum, at de kompetente myndigheder ikke efterlever eller agter at efterleve dens råd. ESMA kan også i hvert enkelt tilfælde beslutte at offentliggøre de kompetente myndigheders begrundelse for ikke at følge rådet. De pågældende kompetente myndigheder modtager forudgående meddelelse om en sådan offentliggørelse
b)
såfremt FAIF'en markedsfører andele eller aktier i AIF'er, som den forvalter, i andre medlemsstater end den oprindelige referencemedlemsstat, underretter de kompetente myndigheder i den oprindelige referencemedlemsstat også de kompetente myndigheder i disse andre medlemsstater herom med angivelse af deres begrundelse. Såfremt det er relevant, informerer de kompetente myndigheder i referencemedlemsstaten også de kompetente myndigheder i de af FAIF'en forvaltede AIF'ers hjemlande herom med angivelse af deres begrundelse.
12. Hvis det inden for to år efter, at en FAIF har erhvervet sin tilladelse, fremgår af FAIF'ens faktiske forretningsmæssige udvikling i Unionen, at den marketingstrategi, som FAIF'en præsenterede på det tidspunkt, hvor den erhvervede sin tilladelse, ikke er blevet fulgt, eller at FAIF'en har afgivet falske udsagn derom, eller hvis FAIF'en har ændret sin marketingstrategi uden at opfylde stk. 11, anmoder de kompetente myndigheder i den oprindelige referencemedlemsstat FAIF'en om at angive den korrekte referencemedlemsstat på grundlag af den aktuelle marketingstrategi. Den i stk. 11 nævnte procedure finder tilsvarende anvendelse. Hvis FAIF'en ikke efterkommer anmodningen fra de kompetente myndigheder, inddrager disse dens tilladelse.
Hvis FAIF'en ændrer sin marketingstrategi efter den i stk. 11 omhandlede periode og ønsker at ændre sin referencemedlemsstat på grundlag af den nye marketingstrategi, kan FAIF'en indgive en anmodning om at ændre sin referencemedlemsstat til de kompetente myndigheder i den oprindelige referencemedlemsstat. Den i stk. 11 nævnte procedure finder tilsvarende anvendelse.
Hvis en kompetent myndighed i en medlemsstat er uenig i den vurdering, der er foretaget med hensyn til fastlæggelse af referencemedlemsstaten i henhold til stk. 11 eller nærværende stykke, kan de berørte myndigheder indbringe sagen for ESMA, der kan handle inden for rammerne af de beføjelser, den er tillagt i henhold til artikel 19 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
13. Enhver tvist, der måtte opstå mellem de kompetente myndigheder i FAIF'ens referencemedlemsstat og FAIF'en, bilægges i overensstemmelse med loven i referencemedlemsstaten og under dennes jurisdiktion.
Enhver tvist, der måtte opstå mellem FAIF'en eller AIF'en og EU-investorer i den relevante AIF bilægges i overensstemmelse med loven i en medlemsstat og under dennes jurisdiktion.
14. Kommissionen vedtager gennemførelsesretsakter til præcisering af den procedure, som de mulige referencemedlemsstater skal følge ved indbyrdes fastlæggelse af referencemedlemsstaten blandt disse medlemsstater, jf. stk. 4, andet afsnit. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 59, stk. 2.
15. Kommissionen vedtager ved hjælp af delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 56 og på de i artikel 57 og 58 anførte betingelser foranstaltninger vedrørende de i stk. 7, første afsnit, litra d), omhandlede samarbejdsaftaler med henblik på udformning af en fælles ramme for at lette indførelsen af disse samarbejdsaftaler med tredjelande.
16. For at sikre en ensartet anvendelse af denne artikel kan ESMA udarbejde retningslinjer til fastlæggelse af betingelserne for anvendelse af de foranstaltninger, som Kommissionen vedtager vedrørende de i stk. 7, første afsnit, litra d), omhandlede samarbejdsaftaler.
17. ESMA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder til fastlæggelse af minimumsindholdet af de i stk. 7, første afsnit, litra d), omhandlede samarbejdsaftaler, således at det sikres, at de kompetente myndigheder i referencemedlemsstaten og de kompetente myndigheder i værtslandene modtager tilstrækkelig information til at kunne udøve deres tilsyns- og undersøgelsesbeføjelser i henhold til dette direktiv.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
18. For at sikre konsekvent harmonisering af denne artikel udarbejder ESMA udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder til præcisering af procedurerne for samordning og udveksling af oplysninger mellem den kompetente myndighed i referencemedlemsstaten og de kompetente myndigheder i FAIF'ens værtslande.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i henhold til artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
19. Hvis en kompetent myndighed afviser en anmodning om udveksling af oplysninger i henhold til de i stk. 17 omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder, kan de berørte kompetente myndigheder indbringe sagen for ESMA, der kan handle inden for rammerne af de beføjelser, den er tillagt ved artikel 19 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
20. I henhold til artikel 29 i forordning (EU) nr. 1095/2010 skal ESMA fremme effektiv bilateral og multilateral informationsudveksling mellem de kompetente myndigheder i ikke-EU-FAIF'ens referencemedlemsstat og de kompetente myndigheder i den pågældende FAIF's værtslande under fuld overholdelse af gældende fortroligheds- og databeskyttelsesbestemmelser i den relevante EU-lovgivning.
21. I henhold til artikel 31 i forordning (EU) nr. 1095/2010 skal ESMA varetage en overordnet samordningsrolle mellem den kompetente myndighed i ikke-EU-FAIF'ens referencemedlemsstat og de kompetente myndigheder i den pågældende FAIF's værtslande. ESMA kan navnlig:
a)
fremme udvekslingen af oplysninger mellem de berørte kompetente myndigheder
b)
fastslå omfanget af de oplysninger, som referencemedlemsstatens kompetente myndighed skal give til de berørte myndigheder i værtslandene
c)
træffe enhver passende foranstaltning i tilfælde af udviklinger, der kan bringe de finansielle markeders funktion i fare, med henblik på at lette samordningen af skridt, der tages af referencemedlemsstatens kompetente myndighed og af værtslandenes kompetente myndigheder i relation til ikke-EU-FAIF'er.
22. For at sikre ensartede betingelser for anvendelsen af denne artikel kan ESMA udarbejde udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder til fastlæggelse af formen og indholdet af den i stk. 12, andet afsnit, omhandlede anmodning.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede gennemførelsesmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 15 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
23. For at sikre ensartet anvendelse af denne artikel udarbejder ESMA udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder om følgende:
a)
Den måde, hvorpå en FAIF skal opfylde kravene i dette direktiv, i betragtning af at FAIF'en er etableret i et tredjeland, og navnlig forelæggelsen af de i artikel 22-24 krævede oplysninger.
b)
De betingelser, hvorpå den lovgivning, som en ikke-EU-FAIF eller en ikke-EU-AIF er underlagt, anses for at tilvejebringe en tilsvarende bestemmelse, der har den samme forskriftsmæssige hensigt og giver det samme beskyttelsesniveau for de relevante investorer.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
Artikel 38
Peer review af tilladelse til og tilsyn med ikke-EU-FAIF'er
1. ESMA gennemfører hvert år peer reviews af de kompetente myndigheders tilsynsaktiviteter i forbindelse med tilladelse til og tilsyn med ikke-EU-FAIF'er, som er omfattet af artikel 37, 39, 40 og 41, med henblik på yderligere at styrke konsekvensen i resultaterne af tilsynet i overensstemmelse med artikel 30 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
2. Inden den 22. juli 2013 udarbejder ESMA metoder, der giver mulighed for objektiv vurdering og sammenligning mellem de evaluerede myndigheder.
3. Peer reviewet omfatter navnlig en vurdering af:
a)
konvergensgraden i den tilsynspraksis, der er opnået med hensyn til tilladelse til og tilsyn med ikke-EU-FAIF'er
b)
i hvilket omfang tilsynspraksissen opfylder de målsætninger, der er opstillet i dette direktiv
c)
den effektivitet og konvergensgrad, der er opnået med hensyn til håndhævelse af dette direktiv og gennemførelsesforanstaltningerne i forbindelse hermed samt de reguleringsmæssige og gennemførelsesmæssige tekniske standarder, der er udarbejdet af ESMA i henhold til dette direktiv, herunder administrative foranstaltninger og sanktioner mod ikke-EU-FAIF'er, hvis dette direktiv ikke er blevet overholdt.
4. På grundlag af peer reviewets konklusioner kan ESMA udstede retningslinjer og henstillinger i overensstemmelse med artikel 16 i forordning (EU) nr. 1095/2010 med henblik på at indføre en konsekvent og effektiv praksis for tilsyn med ikke-EU-FAIF'er.
5. De kompetente myndigheder bestræber sig på at efterleve disse retningslinjer og henstillinger.
6. Senest to måneder efter udarbejdelsen af en retningslinje eller henstilling bekræfter hver enkelt kompetent myndighed, om den efterlever eller agter at efterleve denne retningslinje eller henstilling. Hvis en kompetent myndighed ikke efterlever eller agter at efterleve den, underretter den ESMA og angiver sin begrundelse herfor.
7. ESMA offentliggør det faktum, at en kompetent myndighed ikke efterlever eller agter at efterleve den pågældende retningslinje eller henstilling. ESMA kan også i hvert enkelt tilfælde beslutte at offentliggøre begrundelserne fra den kompetente myndighed for ikke at efterleve den pågældende retningslinje eller henstilling. Den kompetente myndighed modtager forudgående meddelelse om en sådan offentliggørelse.
8. ESMA underretter i den i artikel 43, stk. 5, i forordning (EU) nr. 1095/2010 omhandlede rapport Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen om de retningslinjer og henstillinger, der er udstedt i henhold til denne artikel, idet den oplyser, hvilke kompetente myndigheder der ikke har efterlevet dem, og redegør for, hvordan ESMA agter at sikre, at disse kompetente myndigheder overholder dens henstillinger og retningslinjer i fremtiden.
9. Kommissionen tager behørigt hensyn til disse rapporter ved sin revision af dette direktiv, jf. artikel 69, og eventuelle efterfølgende evalueringer, den måtte foretage.
10. ESMA offentliggør den bedste praksis, der afdækkes i peer reviews. Derudover kan alle andre resultater fra peer reviews offentliggøres med forbehold af tilsagn fra den kompetente myndighed, der er genstand for peer reviewet.
Artikel 39
Betingelser for markedsføring i Unionen ved hjælp af et markedsføringspas af EU-AIF'er forvaltet af en ikke-EU-FAIF
1. Medlemsstaterne sikrer, at en ikke-EU-FAIF, der har erhvervet behørig tilladelse, ved hjælp af et markedsføringspas kan markedsføre andele eller aktier i en EU-AIF, som den forvalter, til professionelle investorer i Unionen, så snart betingelserne i denne artikel er opfyldt.
2. Såfremt FAIF'en har til hensigt at markedsføre andele eller aktier i EU-AIF'en i sin referencemedlemsstat, indgiver den en anmeldelse til de kompetente myndigheder i sin referencemedlemsstat for hver af de EU-AIF'er, som den har til hensigt at markedsføre.
Anmeldelsen skal omfatte den i bilag III omhandlede dokumentation og information.
3. Senest 20 arbejdsdage efter at have modtaget en fuldstændig anmeldelse, jf. stk. 2, underretter de kompetente myndigheder i FAIF'ens referencemedlemsstat FAIF'en om, hvorvidt den kan påbegynde markedsføring af den AIF, der er angivet i den i stk. 2 omhandlede anmeldelse, på dens område. De kompetente myndigheder i FAIF'ens referencemedlemsstat må kun hindre markedsføring af AIF'en, hvis FAIF'ens forvaltning af AIF'en ikke er eller ikke vil være i overensstemmelse med dette direktiv, eller hvis FAIF'en i øvrigt ikke opfylder eller ikke vil opfylde dette direktiv. I tilfælde af en positiv afgørelse kan FAIF'en påbegynde markedsføringen af AIF'en i sin referencemedlemsstat fra datoen for de kompetente myndigheders underretning herom.
De kompetente myndigheder i FAIF'ens referencemedlemsstat underretter også ESMA og AIF'ens kompetente myndigheder om, at FAIF'en kan påbegynde markedsføringen af andele eller aktier i AIF'en i FAIF'ens referencemedlemsstat.
4. Såfremt FAIF'en har til hensigt at markedsføre andele eller aktier i EU-AIF'en i andre medlemsstater end sin referencemedlemsstat, indgiver den en anmeldelse til de kompetente myndigheder i sin referencemedlemsstat for hver af de EU-AIF'er, som den har til hensigt at markedsføre.
Anmeldelsen skal omfatte den i bilag IV omhandlede dokumentation og information.
5. Senest 20 arbejdsdage efter at have modtaget det i stk. 4 omhandlede anmeldelsesdokument fremsender de kompetente myndigheder i referencemedlemsstaten anmeldelsesdokumentet til de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor det er hensigten, at andele eller aktier i AIF'en skal markedsføres. Fremsendelse sker kun, hvis FAIF'ens forvaltning af AIF'en er og vil være i overensstemmelse med dette direktiv, og hvis FAIF'en i øvrigt opfylder dette direktiv.
De kompetente myndigheder i FAIF'ens referencemedlemsstat vedlægger en erklæring om, at den pågældende FAIF har tilladelse til at forvalte AIF'er med en særlig investeringsstrategi.
6. Efter at have fremsendt anmeldelsesdokumentet underretter de kompetente myndigheder i FAIF'ens referencemedlemsstat straks FAIF'en om fremsendelsen. FAIF'en kan påbegynde markedsføring af AIF'en i de relevante værtslande fra datoen for denne underretning.
De kompetente myndigheder i FAIF'ens referencemedlemsstat underretter også ESMA og AIF'ens kompetente myndigheder om, at FAIF'en kan påbegynde markedsføringen af andelene eller aktierne i AIF'en i FAIF'ens værtslande.
7. De foranstaltninger, der er omhandlet i litra h) i bilag IV, er omfattet af lovgivningen og tilsynet i FAIF'ens værtslande.
8. Medlemsstaterne sikrer, at den i stk. 4 omhandlede anmeldelsesskrivelse fra FAIF'en og den i stk. 5 omhandlede erklæring affattes på et sprog, der er gængs i den internationale finansverden.
Medlemsstaterne sikrer, at deres kompetente myndigheder accepterer elektronisk fremsendelse og arkivering af de i stk. 6 omhandlede dokumenter.
9. Hvis der sker væsentlige ændringer i de oplysninger, der er afgivet i henhold til stk. 2 og/eller stk. 4, underretter FAIF'en skriftligt de kompetente myndigheder i referencemedlemsstaten om disse ændringer, senest en måned inden disse ændringer iværksættes, for så vidt angår planlagte ændringer, eller umiddelbart efter at ændringen har fundet sted, for så vidt angår uforudsete ændringer.
Hvis FAIF'ens forvaltning af AIF'en i henhold til en planlagt ændring ikke længere ville være i overensstemmelse med dette direktiv, eller hvis FAIF'en i øvrigt ikke længere ville opfylde dette direktiv, informerer de kompetente myndigheder i referencemedlemsstaten uden unødig forsinkelse FAIF'en om, at den ikke må iværksætte ændringen.
Hvis den planlagte ændring iværksættes på trods af første og andet afsnit, eller hvis der har fundet en uforudset ændring sted, hvorved FAIF'ens forvaltning af AIF'en ikke længere er i overensstemmelse med dette direktiv, eller FAIF'en i øvrigt ikke længere opfylder dette direktiv, træffer de kompetente myndigheder i referencemedlemsstaten alle behørige foranstaltninger i overensstemmelse med artikel 46, herunder om nødvendigt et udtrykkeligt forbud mod markedsføring af AIF'en.
Hvis ændringerne er acceptable, idet de ikke påvirker FAIF'ens forvaltning af AIF'en i overensstemmelse med dette direktiv, eller FAIF'ens opfyldelse af dette direktiv i øvrigt, underretter de kompetente myndigheder i referencemedlemsstaten straks ESMA, for så vidt som ændringerne vedrører ophør med markedsføringen af visse AIF'er eller markedsføring af yderligere AIF'er, og hvis det er relevant, de kompetente myndigheder i værtslandene om disse ændringer.
10. For at sikre ensartede betingelser for anvendelsen af denne artikel kan ESMA udarbejde udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder til fastsættelse af følgende:
a)
formen og indholdet af en model for den i stk. 2 og 4 omhandlede anmeldelsesskrivelse
b)
formen og indholdet af en model for den i stk. 5 omhandlede erklæring
c)
formen af den i stk. 5 omhandlede fremsendelse, og
d)
formen af den i stk. 9 omhandlede skriftlige underretning.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede gennemførelsesmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 15 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
11. Med forbehold af artikel 43, stk. 1, kræver medlemsstaterne, at AIF'er, som forvaltes og markedsføres af FAIF'en, kun markedsføres til professionelle investorer.
Artikel 40
Betingelser for markedsføring i Unionen ved hjælp af et markedsføringspas af ikke-EU-AIF'er forvaltet af en ikke-EU-FAIF
1. Medlemsstaterne sikrer, at en ikke-EU-FAIF, som har erhvervet behørig tilladelse, kan markedsføre andele eller aktier i en ikke-EU-AIF, som den forvalter, til professionelle investorer i Unionen, så snart betingelserne i denne artikel er opfyldt.
2. Ud over kravene i dette direktiv til EU-FAIF'er, skal følgende betingelser være opfyldt for ikke-EU-FAIF'er:
a)
Der er passende samarbejdsaftaler mellem de kompetente myndigheder i referencemedlemsstaten og tilsynsmyndighederne i det tredjeland, hvor ikke-EU-AIF'en er etableret, med henblik på i det mindste at sikre en effektiv udveksling af oplysninger, som kan sætte de kompetente myndigheder i stand til at udføre deres opgaver i henhold til dette direktiv.
b)
Det tredjeland, hvor ikke-EU-AIF'en er etableret, er ikke opført på den liste over ikke-samarbejdsvillige lande og territorier, som er udarbejdet af FATF.
c)
Det tredjeland, hvor ikke-EU-AIF'en er etableret, har undertegnet en aftale med referencemedlemsstaten og med alle andre medlemsstater, hvor det er hensigten, at andele eller aktier i ikke-EU-AIF'en skal markedsføres, og denne aftale er fuldstændig i overensstemmelse med standarderne i artikel 26 i OECD's modelbeskatningsoverenskomst vedrørende indkomst og formue og sikrer effektiv udveksling af oplysninger om skatteforhold, herunder multilaterale skatteaftaler.
Hvis en kompetent myndighed i en anden medlemsstat er uenig i vurderingen af anvendelsen af første afsnit, litra a) og b), som er foretaget af de kompetente myndigheder FAIF'ens referencemedlemsstat, kan de pågældende myndigheder indbringe sagen for ESMA, der kan handle inden for rammerne af de beføjelser, den er tillagt i henhold til artikel 19 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
3. FAIF'en indgiver en anmeldelse til de kompetente myndigheder i sin referencemedlemsstat for hver ikke-EU-AIF, som den har til hensigt at markedsføre i sin referencemedlemsstat.
Anmeldelsen skal omfatte den i bilag III omhandlede dokumentation og information.
4. Senest 20 arbejdsdage efter at have modtaget en fuldstændig anmeldelse, jf. stk. 3, underretter de kompetente myndigheder i FAIF'ens referencemedlemsstat FAIF'en om, hvorvidt den kan påbegynde markedsføring af den AIF, der er angivet i den i stk. 3 omhandlede anmeldelse, på dens område. De kompetente myndigheder i FAIF'ens referencemedlemsstat må kun hindre markedsføring af AIF'en, hvis FAIF'ens forvaltning af AIF'en ikke er eller ikke vil være i overensstemmelse med dette direktiv, eller hvis FAIF'en i øvrigt ikke opfylder eller ikke vil opfylde dette direktiv. I tilfælde af en positiv afgørelse kan FAIF'en påbegynde markedsføringen af AIF'en i sin referencemedlemsstat fra datoen for de kompetente myndigheders underretning herom.
De kompetente myndigheder i FAIF'ens referencemedlemsstat underretter også ESMA om, at FAIF'en kan påbegynde markedsføringen af andele eller aktier i AIF'en i FAIF'ens referencemedlemsstat.
5. Såfremt FAIF'en har til hensigt også at markedsføre andele eller aktier i en ikke-EU-AIF i andre medlemsstater end sin referencemedlemsstat, indgiver den en anmeldelse til de kompetente myndigheder i sin referencemedlemsstat for hver af de ikke-EU-AIF'er, som den har til hensigt at markedsføre.
Anmeldelsen skal omfatte den i bilag IV omhandlede dokumentation og information.
6. Senest 20 arbejdsdage efter at have modtaget det i stk. 5 omhandlede fuldstændige anmeldelsesdokument fremsender de kompetente myndigheder i referencemedlemsstaten det fuldstændige anmeldelsesdokument til de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor det er hensigten, at andele eller aktier i AIF'en skal markedsføres. Fremsendelse sker kun, hvis FAIF'ens forvaltning af AIF'en er og vil være i overensstemmelse med dette direktiv, og hvis FAIF'en i øvrigt opfylder dette direktiv.
De kompetente myndigheder i FAIF'ens referencemedlemsstat vedlægger en erklæring om, at den pågældende FAIF har tilladelse til at forvalte AIF'er med en særlig investeringsstrategi.
7. Efter at have fremsendt anmeldelsesdokumentet underretter de kompetente myndigheder i FAIF'ens referencemedlemsstat straks FAIF'en om fremsendelsen. FAIF'en kan påbegynde markedsføring af AIF'en i FAIF'ens relevante værtslande fra datoen for denne underretning.
De kompetente myndigheder i FAIF'ens referencemedlemsstat underretter også ESMA om, at FAIF'en kan påbegynde markedsføringen af andele eller aktier i AIF'en i FAIF'ens værtslande.
8. De foranstaltninger, der er omhandlet i litra h) i bilag IV, er omfattet af lovgivningen og tilsynet i FAIF'ens værtslande, for så vidt som disse værtslande ikke er de samme som referencemedlemsstaten.
9. Medlemsstaterne sikrer, at den i stk. 5 omhandlede anmeldelsesskrivelse fra FAIF'en og den i stk. 6 omhandlede erklæring affattes på et sprog, der er gængs i den internationale finansverden.
Medlemsstaterne sikrer, at deres kompetente myndigheder accepterer elektronisk fremsendelse og arkivering af de i stk. 6 omhandlede dokumenter.
10. Hvis der sker væsentlige ændringer i de oplysninger, der er afgivet i henhold til stk. 3 eller stk. 5, underretter FAIF'en skriftligt de kompetente myndigheder i referencemedlemsstaten om disse ændringer, senest en måned inden disse ændringer iværksættes, for så vidt angår planlagte ændringer, eller umiddelbart efter at ændringen har fundet sted, for så vidt angår uforudsete ændringer.
Hvis FAIF'ens forvaltning af AIF'en i henhold til en planlagt ændring ikke længere ville være i overensstemmelse med dette direktiv, eller hvis FAIF'en i øvrigt ikke længere ville opfylde dette direktiv, informerer de kompetente myndigheder i referencemedlemsstaten uden unødig forsinkelse FAIF'en om, at den ikke må iværksætte ændringen.
Hvis den planlagte ændring iværksættes på trods af første og andet afsnit, eller hvis der har fundet en uforudset ændring sted, hvorved FAIF'ens forvaltning af AIF'en ikke længere er i overensstemmelse med dette direktiv, eller FAIF'en i øvrigt ikke længere opfylder dette direktiv, træffer de kompetente myndigheder i referencemedlemsstaten alle behørige foranstaltninger i overensstemmelse med artikel 46, herunder om nødvendigt et udtrykkeligt forbud mod markedsføring af AIF'en.
Hvis ændringerne er acceptable, idet de ikke påvirker FAIF'ens forvaltning af AIF'en i overensstemmelse med dette direktiv, eller FAIF'ens opfyldelse af dette direktiv i øvrigt, underretter de kompetente myndigheder i referencemedlemsstaten straks ESMA, for så vidt som ændringerne vedrører ophør af markedsføringen af visse AIF'er eller markedsføring af yderligere AIF'er, og hvis det er relevant, de kompetente myndigheder i FAIF'ens værtslande om disse ændringer.
11. Kommissionen vedtager ved hjælp af delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 56 og på de i artikel 57 og 58 anførte betingelser foranstaltninger vedrørende de i stk. 2, første afsnit, litra a), omhandlede samarbejdsaftaler med henblik på udformning af en fælles ramme for at lette indførelsen af disse samarbejdsaftaler med tredjelande.
12. For at sikre en ensartet anvendelse af denne artikel kan ESMA udarbejde retningslinjer til fastsættelse af betingelserne for anvendelsen af de foranstaltninger, som Kommissionen vedtager i henhold til stk. 2, første afsnit, litra a).
13. ESMA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder til fastlæggelse af minimumsindholdet af de i stk. 2, første afsnit, litra a), omhandlede samarbejdsaftaler, således at det sikres, at de kompetente myndigheder i referencemedlemsstaten og de kompetente myndigheder i værtslandene modtager tilstrækkelig information til at kunne udøve deres tilsyns- og undersøgelsesbeføjelser i henhold til dette direktiv.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i henhold til artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
14. For at sikre konsekvent harmonisering af denne artikel udarbejder ESMA udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder til præcisering af procedurerne for samordning og udveksling af oplysninger mellem den kompetente myndighed i referencemedlemsstaten og de kompetente myndigheder i FAIF'ens værtslande.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
15. Hvis en kompetent myndighed afviser en anmodning om udveksling af oplysninger i henhold til de i stk. 14 omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder, kan de berørte kompetente myndigheder indbringe sagen for ESMA, der kan handle inden for rammerne af de beføjelser, den er tillagt ved artikel 19 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
16. For at sikre ensartede betingelser for anvendelsen af denne artikel kan ESMA udarbejde udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder til fastlæggelse af følgende:
a)
formen og indholdet af en model for den i stk. 3 og 5 omhandlede anmeldelsesskrivelse
b)
formen og indholdet af en model for den i stk. 6 omhandlede erklæring
c)
formen af den i stk. 6 omhandlede fremsendelse, og
d)
formen af den i stk. 10 omhandlede skriftlige underretning.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede gennemførelsesmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 15 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
17. Med forbehold af artikel 43, stk. 1, kræver medlemsstaterne, at AIF'er, som forvaltes og markedsføres af FAIF'en, kun markedsføres til professionelle investorer.
Artikel 41
Betingelser for ikke-EU-FAIF'ers forvaltning af AIF'er, som er etableret i andre medlemsstater end referencemedlemsstaten
1. Medlemsstaterne sikrer, at en ikke-EU-FAIF, der er meddelt tilladelse, kan forvalte EU-AIF'er, der er etableret i en anden medlemsstat end referencemedlemsstaten, enten direkte eller ved oprettelse af en filial, forudsat at FAIF'en har tilladelse til at forvalte den pågældende type AIF'er.
2. En ikke-EU-FAIF, som for første gang har til hensigt at forvalte EU-AIF'er, der er etableret i en anden medlemsstat end sin referencemedlemsstat, skal give de kompetente myndigheder i sin referencemedlemsstat følgende oplysninger:
a)
i hvilken medlemsstat FAIF'en har til hensigt at forvalte AIF'er direkte eller at oprette en filial
b)
en driftsplan, hvori det navnlig angives, hvilke ydelser FAIF'en har til hensigt at levere, og hvilke AIF'er, FAIF'en har til hensigt at forvalte.
3. Hvis ikke-EU-FAIF'en har til hensigt at oprette en filial, meddeler den i tillæg til oplysningerne i stk. 2 følgende oplysninger:
a)
filialens organisatoriske struktur
b)
adressen i AIF'ens hjemland, hvorfra dokumenter kan rekvireres
c)
navne og kontaktoplysninger på de personer, der er ansvarlige for filialens forvaltning.
4. De kompetente myndigheder i FAIF'ens referencemedlemsstat fremsender senest en måned efter at have modtaget den fuldstændige dokumentation i overensstemmelse med stk. 2, eller senest to måneder efter at have modtaget hele den fuldstændige dokumentation i overensstemmelse med stk. 3, denne fuldstændige dokumentation til de kompetente myndigheder i FAIF'ens værtslande. Sådan fremsendelse sker kun, hvis FAIF'ens forvaltning af AIF'en er og vil være i overensstemmelse med dette direktiv, og hvis FAIF'en i øvrigt opfylder dette direktiv.
De kompetente myndigheder i FAIF'ens referencemedlemsstat vedlægger en erklæring om, at de har meddelt den pågældende FAIF tilladelse.
De kompetente myndigheder i referencemedlemsstaten underretter øjeblikkeligt FAIF'en om fremsendelsen. Efter at have modtaget underretning om fremsendelsen kan FAIF'en påbegynde levering af ydelser i FAIF'ens værtslande.
De kompetente myndigheder i FAIF'ens referencemedlemsstat underretter også ESMA om, at FAIF'en kan påbegynde forvaltningen af AIF'en i FAIF'ens værtslande.
5. FAIF'ens værtslande stiller ikke yderligere krav til den pågældende FAIF på de områder, der er omfattet af dette direktiv.
6. Hvis der sker ændringer i de oplysninger, der er afgivet i henhold til stk. 2 og, hvis det er relevant, stk. 3, underretter FAIF'en skriftligt de kompetente myndigheder i referencemedlemsstaten om disse ændringer, senest en måned inden disse ændringer iværksættes, for så vidt angår planlagte ændringer, eller umiddelbart efter at ændringen har fundet sted, for så vidt angår uforudsete ændringer.
Hvis FAIF'ens forvaltning af AIF'en i henhold til en planlagt ændring ikke længere ville være i overensstemmelse med dette direktiv, eller hvis FAIF'en i øvrigt ikke længere ville opfylde dette direktiv, informerer de kompetente myndigheder i referencemedlemsstaten uden unødig forsinkelse FAIF'en om, at den ikke må iværksætte ændringen.
Hvis en planlagt ændring iværksættes på trods af første og andet afsnit, eller hvis der har fundet en uforudset ændring sted, hvorved FAIF'ens forvaltning af AIF'en ikke længere er i overensstemmelse med dette direktiv, eller FAIF'en i øvrigt ikke længere opfylder dette direktiv, træffer de kompetente myndigheder i FAIF'ens referencemedlemsstat alle behørige foranstaltninger i overensstemmelse med artikel 46 og indfører om nødvendigt et udtrykkeligt forbud mod markedsføring af AIF'en.
Hvis ændringerne er acceptable, idet de ikke påvirker FAIF'ens forvaltning af AIF'en i overensstemmelse med dette direktiv, eller FAIF'ens opfyldelse af dette direktiv i øvrigt, underretter de kompetente myndigheder i FAIF'ens referencemedlemsstat uden unødig forsinkelse de kompetente myndigheder i FAIF'ens værtslande om disse ændringer.
7. For at sikre konsekvent harmonisering af denne artikel kan ESMA udarbejde udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder til præcisering af, hvilke oplysninger der skal fremsendes, jf. stk. 2 og 3.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
8. For at sikre ensartede betingelser for anvendelsen af denne artikel kan ESMA udarbejde udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder til opstilling af standardformularer, modeller og procedurer for videregivelse af oplysninger i overensstemmelse med stk. 2 og 3.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede gennemførelsesmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 15 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
Artikel 42
Betingelser for markedsføring i medlemsstaterne uden et markedsføringspas af AIF'er, der forvaltes af en ikke-EU-FAIF
1. Med forbehold af artikel 37, 39 og 40 kan medlemsstaterne tillade ikke-EU-FAIF'er at markedsføre andele eller aktier i de AIF'er, som de forvalter, til professionelle investorer alene på deres område, på mindst følgende betingelser:
a)
Ikke-EU-FAIF'en overholder artikel 22, 23 og 24 for hver AIF, som den markedsfører i henhold til denne artikel, og artikel 26-30, overholdes, såfremt en AIF, som den markedsfører i henhold til denne artikel, falder ind under anvendelsesområdet for artikel 26, stk. 1. De i nævnte artikler omhandlede kompetente myndigheder og AIF-investorer anses for at være myndigheder og investorer i de medlemsstater, hvor AIF'erne markedsføres.
b)
Med henblik på overvågning af systemiske risici og i tråd med internationale standarder foreligger der hensigtsmæssige samarbejdsaftaler mellem de kompetente myndigheder i de medlemsstater, hvor AIF'erne markedsføres, hvis det er relevant, de kompetente myndigheder for de pågældende EU-AIF'er og tilsynsmyndighederne i det tredjeland, hvor ikke-EU-FAIF'en er etableret, og, hvis det er relevant, tilsynsmyndighederne i det tredjeland, hvor ikke-EU-AIF'en er etableret, for at sikre en effektiv udveksling af oplysninger, som sætter de kompetente myndigheder i de relevante medlemsstater i stand til at udføre deres opgaver i overensstemmelse med dette direktiv.
c)
Det tredjeland, hvor ikke-EU-FAIF'en eller ikke-EU-AIF'en er etableret, er ikke opført på den liste over ikke-samarbejdsvillige lande og territorier, som er udarbejdet af FATF.
Hvis en EU-AIF's kompetente myndighed ikke inden for en rimelig frist indgår en samarbejdsaftale som krævet i første afsnit, litra b), kan de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor det er hensigten, at AIF'en skal markedsføres, indbringe sagen for ESMA, der kan handle inden for rammerne af de beføjelser, den er tillagt i henhold til artikel 19 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
2. Medlemsstaterne kan med henblik på denne artikel indføre strengere regler for ikke-EU-FAIF'en for så vidt angår markedsføringen af AIF-andele eller -aktier til investorer på deres område.
3. Kommissionen vedtager ved hjælp af delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 56 og på de i artikel 57 og 58 anførte betingelser foranstaltninger vedrørende de i stk. 1 omhandlede samarbejdsaftaler med henblik på udformning af en fælles ramme for at lette indførelsen af disse samarbejdsaftaler med tredjelande.
4. For at sikre en ensartet anvendelse af denne artikel udarbejder ESMA retningslinjer til fastlæggelse af betingelserne for anvendelsen af de foranstaltninger, som Kommissionen vedtager for så vidt angår de i stk. 1 omhandlede samarbejdsaftaler.
KAPITEL VIII
MARKEDSFØRING TIL DETAILINVESTORER
Artikel 43
FAIF'ers markedsføring af AIF'er til detailinvestorer
1. Med forbehold af andre EU-retsakter kan medlemsstaterne give FAIF'er tilladelse til at markedsføre andele eller aktier i AIF'er, som de forvalter i henhold til dette direktiv, til detailinvestorer på deres område, uanset om sådanne AIF'er markedsføres inden for et lands grænser eller på tværs af disse, eller om der er tale om EU-AIF'er eller ikke-EU-AIF'er.
Medlemsstaterne kan i sådanne tilfælde indføre strengere krav for den pågældende FAIF eller AIF end de krav, der finder anvendelse på AIF'er, der i overensstemmelse med dette direktiv markedsføres til professionelle investorer på deres område. Medlemsstaterne må imidlertid ikke indføre strengere eller yderligere krav for EU-AIF'er, der er etableret i en anden medlemsstat og markedsføres på tværs af grænserne, end for AIF'er, der markedsføres inden for et lands grænser.
2. Medlemsstater, som tillader markedsføring af AIF'er til detailinvestorer på deres område, giver senest den 22. juli 2014 Kommissionen og ESMA meddelelse om:
a)
hvilke typer AIF'er FAIF'en kan markedsføre til detailinvestorer på deres område
b)
eventuelle yderligere krav, som medlemsstaterne stiller i forbindelse med markedsføring af AIF'er til detailinvestorer.
Medlemsstaterne giver også Kommissionen og ESMA meddelelse om eventuelle senere ændringer i forbindelse med første afsnit.
KAPITEL IX
KOMPETENTE MYNDIGHEDER
AFDELING 1
Udpegning, beføjelser og procedurer for bilæggelse af tvister
Artikel 44
Udpegning af kompetente myndigheder
Medlemsstaterne udpeger de kompetente myndigheder, som skal varetage de i dette direktiv omhandlede opgaver.
De underretter ESMA og Kommissionen herom og angiver samtidig den eventuelle fordeling af opgaverne.
De kompetente myndigheder skal være offentlige myndigheder.
Medlemsstaterne stiller krav om, at deres kompetente myndigheder fastsætter hensigtsmæssige metoder til at kontrollere, at FAIF'erne opfylder deres forpligtelser i henhold til dette direktiv, i påkommende tilfælde på grundlag af retningslinjer udarbejdet af ESMA.
Artikel 45
De i medlemsstaterne kompetente myndigheders ansvar
1. Ansvaret for at føre tilsyn med en FAIF påhviler de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland, uanset om FAIF'en forvalter og/eller markedsfører AIF'er i en anden medlemsstat eller ej, jf. dog de bestemmelser i dette direktiv, der pålægger de kompetente myndigheder i FAIF'ens værtsland ansvaret for tilsyn.
2. Ansvaret for at føre tilsyn med en FAIF's overholdelse af artikel 12 og 14 påhviler de kompetente myndigheder i FAIF'ens værtsland, når FAIF'en forvalter og/eller markedsfører AIF'er gennem en filial i denne medlemsstat.
3. De kompetente myndigheder i FAIF'ens værtsland kan kræve af en FAIF, der forvalter eller markedsfører AIF'er på værtslandets område, uanset om dette sker gennem en filial eller ej, at den forsyner dem med de nødvendige oplysninger til at føre tilsyn med, om FAIF'en overholder de gældende bestemmelser, som disse kompetente myndigheder har ansvaret for.
Disse krav må ikke være mere vidtgående end dem, som FAIF'ens værtsland stiller til FAIF'er, for hvilken den er hjemland, for så vidt angår kontrollen af, om de overholder de samme regler.
4. Hvis de kompetente myndigheder i FAIF'ens værtsland konstaterer, at en FAIF, der forvalter og/eller markedsfører AIF'er på værtslandets område, uanset om dette sker gennem en filial eller ej, ikke overholder en af de regler, hvis overholdelse de har ansvaret for at føre tilsyn med, anmoder disse myndigheder den pågældende FAIF om at bringe det ulovlige forhold til ophør og underretter de kompetente myndigheder i hjemlandet herom.
5. Hvis den pågældende FAIF nægter at forsyne sit værtslands kompetente myndigheder med de oplysninger, der falder ind under deres ansvarsområde, eller ikke tager de nødvendige skridt til at bringe det i stk. 4 nævnte ulovlige forhold til ophør, underretter de kompetente myndigheder i FAIF'ens værtsland de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland herom. De kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland skal hurtigst muligt:
a)
træffe alle nødvendige foranstaltninger til at sikre, at den pågældende FAIF udleverer de oplysninger, som værtslandets kompetente myndigheder har anmodet om i henhold til stk. 3, eller bringer det ulovlige forhold, som omhandlet i stk. 4, til ophør
b)
anmode om de fornødne oplysninger fra de relevante tilsynsmyndigheder i tredjelande.
Karakteren af de i første afsnit, litra a) omhandlede foranstaltninger meddeles de kompetente myndigheder i FAIF'ens værtsland.
6. Hvis FAIF'en til trods for de foranstaltninger, der er truffet af de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland i henhold til stk. 5 - eller fordi disse foranstaltninger viser sig at være utilstrækkelige eller ikke findes i den pågældende medlemsstat - fortsat nægter at udlevere de oplysninger, som de kompetente myndigheder i dens værtsland har anmodet om i henhold til stk. 3, eller stadig overtræder de i værtslandet gældende love eller administrative bestemmelser som nævnt i stk. 4, kan de kompetente myndigheder i FAIF'ens værtsland, efter at have givet de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland underretning herom, træffe passende foranstaltninger, herunder de i artikel 46 og 48 anførte, for at forebygge eller sanktionere yderligere ulovligheder, og om nødvendigt forhindre FAIF'en i at foretage nye transaktioner i FAIF'ens værtsland. Hvis den funktion, der udføres i FAIF'ens værtsland, består i at forvalte AIF'er, kan værtslandet kræve, at FAIF'en ophører med at forvalte disse AIF'er.
7. Såfremt de kompetente myndigheder i FAIF'ens værtsland har klare og påviselige grunde til at tro, at FAIF'en har tilsidesat de forpligtelser, der følger af regler, hvis overholdelse de ikke har nogen forpligtelse til at føre tilsyn med, forelægger de disse grunde for de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland, der træffer de fornødne foranstaltninger, og herunder om nødvendigt anmoder om yderligere oplysninger fra de relevante tilsynsmyndigheder i tredjelande.
8. Hvis FAIF'en på trods af de foranstaltninger, som de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland har truffet, eller fordi disse foranstaltninger har vist sig utilstrækkelige, eller fordi FAIF'ens hjemland undlader at handle inden for en rimelig tidsfrist, fortsat handler på en måde, der klart strider mod interesserne hos investorerne i de relevante AIF'er, den finansielle stabilitet eller integriteten af markedet i FAIF'ens værtsland, kan de kompetente myndigheder i FAIF'ens værtsland, efter at have underrettet de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland, træffe alle fornødne foranstaltninger til at beskytte investorerne i de relevante AIF'er, den finansielle stabilitet eller integriteten af markedet i FAIF'ens værtsland, herunder muligheden for at forbyde den pågældende FAIF fortsat at markedsføre andele eller aktier i de relevante AIF'er i værtslandet.
9. Den i stk. 7 og 8 fastsatte procedure finder ligeledes anvendelse, såfremt værtslandets kompetente myndigheder har klare og påviselige grunde til ikke at tilslutte sig den af referencemedlemsstaten meddelte tilladelse af en ikke-EU-FAIF.
10. Hvis de pågældende kompetente myndigheder er uenige i en foranstaltning, der er truffet af en kompetent myndighed i henhold til stk. 4-9, kan de indbringe sagen for ESMA, der kan handle inden for rammerne af de beføjelser, den er tillagt i henhold til artikel 19 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
11. Hvor det er relevant, fremmer ESMA forhandlingen og indgåelsen af de samarbejdsaftaler, som dette direktiv kræver indført mellem medlemsstaternes kompetente myndigheder og tilsynsmyndighederne i tredjelande.
Artikel 46
De kompetente myndigheders beføjelser
1. De kompetente myndigheder tillægges alle de tilsyns- og undersøgelsesbeføjelser, der er nødvendige for, at de kan udøve deres funktioner. De udøver disse beføjelser på følgende måder:
a)
direkte
b)
i samarbejde med andre myndigheder
c)
på deres ansvar ved delegering til enheder, til hvilke opgaver er blevet delegeret
d)
ved anmodning til de kompetente retslige myndigheder.
2. De kompetente myndigheder har beføjelse til at:
a)
få adgang til ethvert dokument i enhver form og modtage kopier deraf
b)
kræve oplysninger fra enhver person vedrørende FAIF'ens eller AIF'ens aktiviteter og om nødvendigt indkalde og afhøre en person for at indhente oplysninger
c)
udføre varslede eller uvarslede kontrolundersøgelser på stedet
d)
kræve oplysninger fra eksisterende fortegnelser over telefonsamtaler og datatrafik
e)
kræve, at en praksis, der strider mod bestemmelserne vedtaget til gennemførelse af dette direktiv, bringes til ophør
f)
begære indefrysning eller beslaglæggelse af aktiver
g)
begære, at der nedlægges midlertidigt forbud mod erhvervsmæssig virksomhed
h)
pålægge FAIF med tilladelse, depositarer eller revisorer at fremlægge oplysninger
i)
træffe en hvilken som helst foranstaltning til at sikre, at FAIF'er eller depositarer fortsat opfylder de krav i dette direktiv, som gælder for dem
j)
kræve suspendering af udstedelse, tilbagekøb eller indløsning af andele i andelshaveres eller offentlighedens interesse
k)
trække en FAIF's eller en depositars tilladelse tilbage
l)
henvise sager til strafferetlig forfølgelse
m)
begære, at en revisor eller anden sagkyndig foretager kontrol eller undersøgelser.
3. Såfremt referencemedlemsstatens kompetente myndigheder mener, at en ikke-EU-FAIF med tilladelse undlader at overholde sine forpligtelser i henhold til dette direktiv, giver de ESMA begrundet meddelelse herom så hurtigt som muligt.
4. Medlemsstaterne sikrer, at de kompetente myndigheder har de fornødne beføjelser til at træffe alle de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre, at markederne fungerer korrekt i de tilfælde, hvor en eller flere AIF'ers aktiviteter på markedet for et givet finansielt instrument kan bringe det pågældende markeds virkemåde i fare.
Artikel 47
ESMA's beføjelser og kompetencer
1. ESMA udformer og foretager regelmæssige revisioner af retningslinjerne for medlemsstaternes kompetente myndigheder vedrørende udøvelsen af deres beføjelser til at give tilladelser og om de kompetente myndigheders rapporteringsforpligtelser pålagt ved dette direktiv.
ESMA skal herudover have de nødvendige beføjelser, herunder de i artikel 48, stk. 3, nævnte, til at udføre de opgaver, som ESMA har fået pålagt i henhold til dette direktiv.
2. Der er tavshedspligt for alle personer, der arbejder eller har arbejdet for ESMA, og for de kompetente myndigheder eller for enhver anden person, som ESMA har delegeret opgaver til, herunder revisorer og sagkyndige, der har indgået en kontrakt med ESMA. Oplysninger, der er omfattet af tavshedspligt, må ikke videregives til en anden person eller myndighed, medmindre sådan videregivelse er nødvendig i forbindelse med en retsforfølgelse.
3. Alle oplysninger, der i henhold til dette direktiv udveksles mellem ESMA, de kompetente myndigheder, EBA, Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Tilsynsmyndighed for Forsikrings- og Arbejdsmarkedspensionsordninger) oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1094/2010 (29) og ESRB, betragtes som fortrolige, undtagen når ESMA eller den kompetente myndighed eller en anden myndighed eller et andet organ på det tidspunkt, hvor oplysningerne blev meddelt, har erklæret, at disse oplysninger kan videregives, eller når en sådan videregivelse er nødvendig i forbindelse med en retsforfølgelse.
4. I henhold til artikel 9 i forordning (EU) nr. 1095/2010 kan ESMA, når alle betingelserne i stk. 5 er opfyldt, anmode den eller de kompetente myndigheder om at træffe en eller flere af følgende foranstaltninger:
a)
forbyde markedsføring i Unionen af andele eller aktier i AIF'er, der forvaltes af ikke-EU-FAIF'er, eller i ikke-EU-AIF'er, der forvaltes af EU-FAIF'er uden den i artikel 37 krævede tilladelse eller uden den i artikel 35, 39 og 40 krævede anmeldelse eller uden at have de relevante medlemsstaters tilladelse til at gøre dette i henhold til artikel 42
b)
pålægge ikke-EU-FAIF'er restriktioner for så vidt angår forvaltningen af en AIF i tilfælde af en for høj grænseoverskridende risikokoncentration på et konkret marked
c)
pålægge ikke-EU-FAIF'er restriktioner for så vidt angår forvaltningen af en AIF, såfremt dens aktiviteter potentielt udgør en vigtig kilde til modpartsrisiko for et kreditinstitut eller andre systemisk relevante institutioner.
5. ESMA kan træffe afgørelse i henhold til stk. 4 med forbehold af kravene i stk. 6 og forudsat, at følgende betingelser begge er opfyldt:
a)
der foreligger en væsentlig trussel, skabt eller forværret af de respektive FAIF's aktiviteter, mod de finansielle markeders korrekte funktion og integritet eller mod stabiliteten af hele eller en del af Unionens finansielle system, og problemet har grænseoverskridende implikationer, og
b)
den eller de relevante kompetente myndigheder har ikke truffet foranstaltninger til at imødegå truslen, eller har truffet foranstaltninger, der ikke i tilstrækkelig grad imødegår truslen.
6. De foranstaltninger, som den eller de kompetente myndigheder træffer i henhold til stk. 4, skal opfylde følgende krav:
a)
De skal effektivt imødegå truslen mod de finansielle markeders korrekte funktion og integritet eller mod stabiliteten af hele eller en del af Unionens finansielle system, eller i væsentlig grad forbedre de kompetente myndigheders mulighed for at overvåge truslen.
b)
De må ikke skabe risiko for tilsynsarbitrage.
c)
De må ikke have en skadelig virkning på de finansielle markeders effektivitet, herunder reducere likviditeten på disse markeder eller skabe usikkerhed for markedsdeltagerne på en måde, som ikke står i et rimeligt forhold til foranstaltningernes fordele.
7. Inden ESMA anmoder den kompetente myndighed om at indføre eller forlænge en foranstaltning som nævnt i stk. 4, rådfører ESMA sig i fornødent omfang med ESRB og andre relevante myndigheder.
8. ESMA meddeler de kompetente myndigheder i ikke-EU-FAIF'ens referencemedlemsstat og de kompetente myndigheder i den pågældende ikke-EU-FAIF's værtslande sin beslutning om at anmode den eller de kompetente myndigheder om at indføre eller forlænge en foranstaltning i medfør af stk. 4. Meddelelsen skal som minimum indeholde følgende oplysninger:
a)
FAIF'en og de aktiviteter, foranstaltningerne anvendes på, og deres varighed
b)
årsagerne til, at ESMA mener, at det er nødvendigt at pålægge de pågældende foranstaltninger i henhold til ovennævnte betingelser og krav, samt dokumentation til støtte for disse årsager.
9. ESMA revurderer de i stk. 4 omhandlede foranstaltninger med passende mellemrum og mindst hver tredje måned. Hvis en foranstaltning ikke forlænges efter nævnte periode på tre måneder, udløber den automatisk. Stk. 5-8 finder anvendelse ved en forlængelse af foranstaltningerne.
10. De kompetente myndigheder i ikke-EU-FAIF'ens referencemedlemsstat kan anmode ESMA om at genoverveje sin afgørelse. Proceduren i artikel 44, stk. 1, andet afsnit, i forordning (EU) nr. 1095/2010 finder anvendelse.
Artikel 48
Administrative sanktioner
1. Medlemsstaterne fastsætter bestemmelser om foranstaltninger og sanktioner for overtrædelse af de nationale bestemmelser, der vedtages i medfør af dette direktiv, og træffer alle nødvendige foranstaltninger til at sikre håndhævelsen heraf. Med forbehold af reglerne for inddragelse af tilladelse eller medlemsstaternes ret til at iværksætte strafferetlige sanktioner, sikrer medlemsstaterne i henhold til national lovgivning, at der kan træffes passende administrative foranstaltninger over for de ansvarlige personer, eller at de kan pålægges administrative sanktioner, såfremt de bestemmelser, der vedtages til gennemførelse af dette direktiv, ikke overholdes. Medlemsstaterne sikrer, at disse foranstaltninger er effektive, står i rimeligt forhold til overtrædelsen og har afskrækkende virkning.
2. Medlemsstaterne fastsætter, at de kompetente myndigheder kan meddele offentligheden, hvilke foranstaltninger eller sanktioner der vil blive pålagt for overtrædelse af bestemmelser vedtaget til gennemførelse af dette direktiv, medmindre en sådan meddelelse vil være til alvorlig fare for finansmarkederne, skade investorernes interesser eller vil forvolde de involverede parter uforholdsmæssig stor skade.
3. ESMA udarbejder en årsrapport om anvendelsen af administrative foranstaltninger og idømmelsen af sanktioner i tilfælde af manglende overholdelse af de bestemmelser, der i de forskellige medlemsstater vedtages i til gennemførelse af dette direktiv. Til dette formål forsyner de kompetente myndigheder ESMA med de fornødne oplysninger.
Artikel 49
Klageberettigelse
1. De kompetente myndigheder begrunder skriftligt enhver afgørelse om at afslå eller inddrage FAIF'ers tilladelse til at forvalte og/eller markedsføre AIF'er samt enhver negativ afgørelse, der træffes til gennemførelse af de i henhold til dette direktiv vedtagne foranstaltninger, og underretter ansøgeren herom.
2. Medlemsstaterne sikrer, at enhver afgørelse, der træffes i henhold til love eller administrative bestemmelser, der er vedtaget i overensstemmelse med dette direktiv, er behørigt begrundet og kan prøves ved domstolene.
Retten til at indbringe en afgørelse for domstolene gælder også, hvis der ikke er truffet en afgørelse senest seks måneder efter indgivelsen af en ansøgning om tilladelse, der indeholder alle de i henhold til gældende bestemmelser krævede oplysninger.
AFDELING 2
Samarbejde mellem de forskellige kompetente myndigheder
Artikel 50
Pligt til at samarbejde
1. Medlemsstaternes kompetente myndigheder samarbejder indbyrdes og med ESMA og ESRB, når det er nødvendigt for at udføre deres opgaver i henhold til dette direktiv eller udøve deres beføjelser i henhold til dette direktiv eller national lovgivning.
2. Medlemsstaterne letter det samarbejde, der er omhandlet i denne afdeling.
3. De kompetente myndigheder udnytter deres beføjelser med henblik på samarbejde, selv i de tilfælde, hvor den adfærd, der efterforskes, ikke udgør en overtrædelse af gældende lovgivning i deres egen medlemsstat.
4. Medlemsstaternes kompetente myndigheder forsyner øjeblikkeligt hinanden og ESMA med de oplysninger, der er nødvendige for at udføre deres opgaver i henhold til dette direktiv.
De kompetente myndigheder i hjemlandet fremsender en kopi af de relevante samarbejdsaftaler, de har indgået i overensstemmelse med artikel 35, 37, og/eller 40, til den pågældende FAIF's værtslande. De kompetente myndigheder i hjemlandet fremsender i overensstemmelse med procedurerne i de gældende reguleringsmæssige tekniske standarder, der er omhandlet i artikel 35, stk.14, artikel 37, stk. 17, eller artikel 40, stk. 14, de oplysninger, de har modtaget fra tilsynsmyndigheder i tredjelande som led i samarbejdsaftaler med sådanne tilsynsmyndigheder vedrørende en FAIF eller i givet fald i henhold til artikel 45, stk. 6 eller 7, til de kompetente myndigheder i den pågældende FAIF's værtsland.
Hvis en kompetent myndighed i et værtsland finder, at indholdet af den samarbejdsaftale, som er indgået af den pågældende FAIF's hjemland i overensstemmelse med artikel 35, 37, og/eller 40, ikke opfylder kravene i den gældende reguleringsmæssige tekniske standard, kan den pågældende myndighed indbringe sagen for ESMA, der kan handle inden for rammerne af de beføjelser, den er tillagt i henhold til artikel 19 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
5. Når de kompetente myndigheder i en medlemsstat har klare og påviselige grunde til at formode, at en FAIF, der ikke er underlagt deres tilsyn, udfører eller har udført handlinger, der er i strid med dette direktiv, giver disse myndigheder ESMA og de kompetente myndigheder i den pågældende FAIF's hjemland og værtsland en så nøjagtig meddelelse herom som muligt. De modtagende myndigheder træffer de nødvendige foranstaltninger, underretter ESMA og de meddelende kompetente myndigheder om resultatet heraf og så vidt muligt om væsentlige udviklinger, der sker i mellemtiden. Dette stykke berører ikke de meddelende kompetente myndigheders beføjelser.
6. For at sikre ensartet anvendelse af dette direktiv for så vidt angår udveksling af oplysninger kan ESMA udarbejde udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder til fastlæggelse af betingelserne for anvendelse af procedurerne for udveksling af oplysninger mellem kompetente myndigheder og mellem kompetente myndigheder og ESMA.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede gennemførelsesmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 15 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
Artikel 51
Videregivelse og tilbageholdelse af personoplysninger
1. For så vidt angår videregivelse af personoplysninger mellem kompetente myndigheder, anvender de kompetente myndigheder direktiv 95/46/EF. For så vidt angår ESMA's videregivelse af personoplysninger til de kompetente myndigheder i en medlemsstat eller et tredjeland, overholder ESMA forordning (EF) nr. 45/2001.
2. Oplysningerne opbevares i en periode på højst fem år.
Artikel 52
Videregivelse af oplysninger til tredjelande
1. En medlemsstats kompetente myndighed kan på enkeltsagsbasis videregive oplysninger og dataanalyser til et tredjeland, såfremt de i artikel 25 eller 26 i direktiv 95/46/EF fastsatte betingelser er opfyldt, og medlemsstatens kompetente myndighed er overbevist om, at videregivelsen er nødvendig i henhold til nærværende direktiv. Tredjelandet videresender ikke oplysningerne til et andet tredjeland, medmindre medlemsstatens kompetente myndighed har givet udtrykkelig skriftlig tilladelse hertil.
2. Den kompetente myndighed i en medlemsstat må kun videregive oplysninger, der er modtaget fra en kompetent myndighed i en anden medlemsstat, til en tilsynsmyndighed i et tredjeland, hvis den kompetente myndighed i den berørte medlemsstat har fået en udtrykkelig tilladelse fra den kompetente myndighed, der overførte oplysningerne, og når oplysningerne i givet fald videregives til de formål, til hvilke denne kompetente myndighed har givet sin tilladelse.
Artikel 53
Udveksling af oplysninger om potentielle systemiske konsekvenser af FAIF's aktiviteter
1. De kompetente myndigheder i medlemsstaterne, som er ansvarlige for at meddele tilladelse til og/eller føre tilsyn med FAIF'er i henhold til dette direktiv, videregiver oplysninger til de kompetente myndigheder i andre medlemsstater, hvis det er relevant for at kunne føre tilsyn med og reagere på eventuelle konsekvenser af aktiviteter, som varetages af individuelle FAIF'er eller af FAIF'er i fællesskab, for systemisk relevante finansielle institutioners stabilitet og den korrekte funktion af de markeder, hvor FAIF'er udøver sine aktiviteter. ESMA og ESRB underrettes også og videregiver disse oplysninger til de kompetente myndigheder i de andre medlemsstater.
2. FAIF'ens kompetente myndighed forelægger på de betingelser, der er fastsat i artikel 35 i forordning (EU) nr. 1095/2010, ESMA og ESRB sammenfattede oplysninger om aktiviteterne i FAIF'er under deres ansvar.
3. Kommissionen vedtager ved hjælp af delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 56 og på de i artikel 57 og 58 anførte betingelser foranstaltninger til præcisering af indholdet af de oplysninger, der skal udveksles i henhold til stk. 1.
4. Kommissionen vedtager gennemførelsesretsakter til præcisering af form og hyppighed af de oplysninger, der skal udveksles i henhold til stk. 1. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 59, stk. 2,
Artikel 54
Samarbejde om tilsynsaktiviteter
1. De kompetente myndigheder i en medlemsstat kan anmode en anden medlemsstats kompetente myndigheder om at samarbejde vedrørende tilsynsaktiviteter, kontroller på stedet eller undersøgelser på sidstnævnte medlemsstats område inden for rammerne af de beføjelser, de tillægges i medfør af dette direktiv.
Når de kompetente myndigheder modtager en anmodning om gennemførelse af en kontrol på stedet eller en undersøgelse, udfører den en af følgende handlinger:
a)
Den foretager selv kontrollen eller undersøgelsen.
b)
Den tillader, at den anmodende myndighed foretager kontrollen eller undersøgelsen.
c)
Den lader en revisor eller anden sagkyndig foretage kontrollen eller undersøgelsen.
2. I det i stk. 1, andet afsnit, litra a), omhandlede tilfælde kan den kompetente myndighed i den medlemsstat, der har anmodet om samarbejdet, anmode om, at egne medarbejdere assisterer de personer, der gennemfører kontrollen eller undersøgelsen. Det overordnede tilsyn med kontrollen eller undersøgelsen påhviler imidlertid den medlemsstat, på hvis område kontrollen eller undersøgelsen gennemføres.
I det i stk. 1, andet afsnit, litra b), omhandlede tilfælde kan den kompetente myndighed i den medlemsstat, på hvis område kontrollen eller undersøgelsen gennemføres, anmode om, at egne medarbejdere assisterer de personer, der gennemfører kontrollen eller undersøgelsen.
3. De kompetente myndigheder kan kun nægte at udveksle oplysninger eller at imødekomme en anmodning om samarbejde i forbindelse med en undersøgelse eller kontrol på stedet i følgende tilfælde:
a)
Undersøgelsen, kontrollen på stedet eller udvekslingen af oplysninger vil kunne bringe den anmodede medlemsstats suverænitet, sikkerhed eller offentlige orden i fare.
b)
Der er allerede indledt retssag vedrørende samme forhold og mod samme personer ved domstolene i den medlemsstat, hvortil anmodningen er rettet.
c)
Der er allerede blevet afsagt endelig dom mod samme personer og vedrørende samme forhold i den medlemsstat, hvortil anmodningen er rettet.
De kompetente myndigheder giver de anmodende kompetente myndigheder meddelelse om enhver afgørelse truffet efter første afsnit med en begrundelse herfor.
4. For at sikre ensartet anvendelse af denne artikel kan ESMA udarbejde udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder til fastlæggelse af fælles procedurer for de kompetente myndigheders samarbejde om kontroller på stedet og undersøgelser.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede gennemførelsesmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 15 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
Artikel 55
Bilæggelse af tvister
I tilfælde af uoverensstemmelser mellem medlemsstaternes kompetente myndigheder om en vurdering, handling eller undladelse, som kan tilskrives en kompetent myndighed på områder, hvor dette direktiv kræver samarbejde eller samordning mellem kompetente myndigheder fra mere end en medlemsstat, kan de kompetente myndigheder indbringe sagen for ESMA, der kan handle inden for rammerne af de beføjelser, den er tillagt i henhold til artikel 19 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
KAPITEL X
OVERGANGSBESTEMMELSE OG AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 56
Udøvelse af de delegerede beføjelser
1. Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de delegerede retsakter, der er omhandlet i artikel 3, 4, 9, 12, 14-25, 34-37, 40, 42, 53, 67 og 68 i en periode på fire år fra den 21. juli 2011. Kommissionen udarbejder en rapport om de delegerede beføjelser senest seks måneder inden udløbet af fireårsperioden. Delegationen af beføjelser forlænges automatisk for perioder af samme varighed, medmindre Europa-Parlamentet eller Rådet tilbagekalder delegationen i henhold til artikel 57.
2. Så snart Kommissionen vedtager en delegeret retsakt, giver den samtidig Europa-Parlamentet og Rådet meddelelse herom.
3. Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter på de i artikel 57 og 58 anførte betingelser.
Artikel 57
Tilbagekaldelse af delegationen
1. Den i artikel 3, 4, 9, 12, 14-25, 34-37, 40, 42, 53, 67 og 68 omhandlede delegation af beføjelser kan til enhver tid tilbagekaldes af Europa-Parlamentet eller Rådet.
2. Den institution, der har indledt en intern procedure med henblik på at afgøre, om delegationen af beføjelser skal tilbagekaldes, bestræber sig på at give den anden institution og Kommissionen meddelelse herom i rimelig tid, inden den endelige afgørelse træffes, og angiver samtidig, hvilke delegerede beføjelser der eventuelt kunne gøres til genstand for en tilbagekaldelse, samt den mulige begrundelse herfor.
3. Afgørelsen om tilbagekaldelse bringer delegationen af de beføjelser, der er angivet i den pågældende afgørelse, til ophør. Den får virkning øjeblikkeligt eller på et senere tidspunkt, der præciseres i afgørelsen. Den berører ikke gyldigheden af de delegerede retsakter, der allerede er i kraft. Den offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende.
Artikel 58
Indsigelser mod delegerede retsakter
1. Europa-Parlamentet og Rådet kan gøre indsigelse mod en delegeret retsakt inden for en frist på tre måneder fra meddelelsen. Fristen forlænges med tre måneder på foranledning af Europa-Parlamentet eller Rådet.
2. Har hverken Europa-Parlamentet eller Rådet ved udløbet af den i stk. 1 anførte frist gjort indsigelse mod den delegerede retsakt, offentliggøres den i Den Europæiske Unions Tidende og træder i kraft på den dato, der er fastsat heri.
Den delegerede retsakt kan offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende og træde i kraft inden fristens udløb, hvis Europa-Parlamentet og Rådet efter en begrundet anmodning fra Kommissionen begge har meddelt, at de ikke agter at gøre indsigelse.
3. Gør Europa-Parlamentet eller Rådet inden for den i stk. 1 anførte frist indsigelse mod en delegeret retsakt, træder den ikke i kraft. Den institution, der gør indsigelse mod den delegerede retsakt, anfører begrundelsen herfor, jf. artikel 296 i TEUF.
Artikel 59
Gennemførelsesforanstaltninger
1. Kommissionen bistås af Det Europæiske Værdipapirudvalg, som blev oprettet ved Kommissionens afgørelse 2001/528/EF (30). Dette udvalg er et udvalg som omhandlet i forordning (EU) nr. 182/2011.
2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5 i forordning (EU) nr. 182/2011.
Artikel 60
Oplysning om undtagelser
Når en medlemsstat anvender en undtagelse eller mulighed fastsat i artikel 6, 9, 21, 22, 28, 43 og artikel 61, stk. 5, i dette direktiv, underretter den Kommissionen herom samt om eventuelle efterfølgende ændringer. Kommissionen offentliggør oplysningerne på et websted eller på en anden let tilgængelig måde.
Artikel 61
Overgangsbestemmelser
1. FAIF'er, der driver virksomhed omfattet af dette direktiv inden den 22. juli 2013, skal træffe alle nødvendige foranstaltninger for at overholde national lovgivning baseret på dette direktiv og i givet fald indgive en ansøgning om tilladelse inden et år fra den nævnte dato.
2. Dette direktivs artikel 31, 32 og 33 finder ikke anvendelse på markedsføring af andele eller aktier i AIF'er, der er omfattet af et aktuelt tilbud til offentligheden i et prospekt, der er udarbejdet og offentliggjort i overensstemmelse med direktiv 2003/71/EF inden den 22. juli 2013, så længe prospektet er gældende.
3. FAIF'er, der forvalter AIF'er af den lukkede type inden den 22. juli 2013, som ikke foretager yderligere investeringer efter den 22. juli 2013, kan imidlertid fortsætte med at forvalte sådanne AIF'er uden at have erhvervet tilladelse i henhold til dette direktiv.
4. FAIF'er, der forvalter AIF'er af den lukkede type, hvis tegningsperiode for investorer er udløbet inden ikrafttrædelsen af direktivet, og som er oprettet for et tidsrum, der udløber senest tre år efter den 22. juli 2013, kan imidlertid fortsætte med at forvalte sådanne AIF'er uden at skulle efterkomme dette direktiv med undtagelse af artikel 22 og, hvor det er relevant, artikel 26-30, og uden at skulle indgive en ansøgning om tilladelse i henhold til dette direktiv.
5. De kompetente myndigheder i AIF'ens hjemland eller, når AIF'en ikke er reguleret, de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland kan tillade, at de institutioner, der er nævnt i artikel 21, stk. 3, litra a), og som er etableret i en anden medlemsstat, udpeges som depositar indtil den 22. juli 2017. Denne bestemmelse berører ikke den fulde anvendelse af artikel 21 med undtagelse af stk. 5, litra a), i nævnte artikel om depositarens etableringssted.
Artikel 62
Ændring af direktiv 2003/41/EF
Direktiv 2003/41/EF ændres således:
1)
Artikel 2 stk. 2, litra b), affattes således:
»b)
pensionskasser omfattet af direktiv 73/239/EØF (31), 85/611/EØF (32), 93/22/EØF (33), 2000/12/EF (34), 2002/83/EF (35) samt Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/61/EU (36)
2)
Artikel 19, stk. 1, affattes således:
1. Medlemsstaterne må ikke begrænse pensionskassers mulighed for frit at vælge at overlade administrationen af deres investeringsportefølje til investeringsadministratorer, der er etableret i en anden medlemsstat og har tilladelse til at udøve sådan virksomhed efter direktiv 85/611/EØF, 93/22/EØF, 2000/12/EF, 2002/83/EF og 2011/61/EU, eller som er omhandlet i artikel 2, stk. 1, i nærværende direktiv.«
Artikel 63
Ændring af direktiv 2009/65/EF
I direktiv 2009/65/EF foretages følgende ændringer:
1)
Følgende artikel indsættes:
»Artikel 50a
For at sikre sammenhæng på tværs af sektorerne og fjerne misforholdet mellem interesserne hos de foretagender, som konverterer lån til omsættelige værdipapirer og andre finansielle instrumenter (udstedere), og investeringsinstitutter, som investerer i disse værdipapirer eller andre finansielle instrumenter, vedtager Kommissionen ved hjælp af delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 112a og på de i artikel 112b og 112c anførte betingelser foranstaltninger til fastlæggelse af krav inden for følgende områder:
a)
de krav, som udstederen skal opfylde, for at et investeringsinstitut kan få mulighed for at investere i værdipapirer eller andre finansielle instrumenter af denne type, som udstedes efter den 1. januar 2011, herunder krav om, at udstederen bevarer en økonomisk interesse på mindst 5 % netto
b)
de kvalitative krav, som skal opfyldes af investeringsinstitutter, der investerer i disse værdipapirer eller andre finansielle instrumenter.«
2)
Artikel 112, stk. 2, affattes således:
2. Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de delegerede retsakter, der er omhandlet i artikel 12, 14, 23, 33, 43, 51, 60, 61, 62, 64, 75, 78, 81, 95 og 111 i en periode på fire år fra den 4. januar 2011. Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de delegerede retsakter i artikel 50a i en periode på fire år fra den 21. juli 2011. Kommissionen aflægger rapport vedrørende de delegerede beføjelser senest seks måneder inden udløbet af fireårsperioden. Delegationen af beføjelser forlænges automatisk for perioder af samme varighed, medmindre Europa-Parlamentet eller Rådet tilbagekalder delegationen i henhold til artikel 112a.«
3)
Artikel 112a, stk. 1, affattes således:
1. Den i artikel 12, 14, 23, 33, 43, 50a, 51, 60, 61, 62, 64, 75, 78, 81, 95 og 111 omhandlede delegation af beføjelser kan til enhver tid tilbagekaldes af Europa-Parlamentet eller Rådet.«
Artikel 64
Ændring af forordning (EF) nr. 1060/2009
Artikel 4, stk. 1, første afsnit, i forordning (EF) nr. 1060/2009 affattes således:
1. Kreditinstitutter som defineret i direktiv 2006/48/EF, investeringsselskaber som defineret i direktiv 2004/39/EF, forsikringsselskaber, der er omfattet af Rådets første direktiv 73/239/EØF af 24. juli 1973 om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om adgang til udøvelse af direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring (37), livsforsikringsselskaber som defineret i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/83/EF af 5. november 2002 om livsforsikring (38), genforsikringsselskaber som defineret i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/68/EF af 16. november 2005 om genforsikringsvirksomhed (39), institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter) som defineret i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/65/EØF af 13. juli 2009 om samordning af love og administrative bestemmelser om visse institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter) (40), arbejdsmarkedsrelaterede pensionskasser som defineret i direktiv 2003/41/EF og alternative investeringsfonde som defineret i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/61/EU af 8. juni 2011 om forvaltere af alternative investeringsfonde (41) kan kun anvende kreditvurderinger i reguleringsøjemed, hvis disse vurderinger er udstedt af kreditvurderingsbureauer, som er etableret i Unionen og registreret i henhold til denne forordning.
Artikel 65
Ændring af forordning (EU) nr. 1095/2010
I artikel 1, stk. 2, i forordning (EU) nr. 1095/2010 erstattes ordene »enhver fremtidig lovgivning på området for forvaltere af alternative investeringsfonde (FAIF)« af ordene »Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/61/EU af 8. juni 2011 om forvaltere af alternative investeringsfonde (42)
Artikel 66
Gennemførelse
1. Medlemsstaterne vedtager og offentliggør de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv senest den 22. juli 2013. De meddeler straks Kommissionen teksten til disse bestemmelser med en sammenligningstabel, som viser sammenhængen mellem de pågældende bestemmelser og dette direktiv.
2. Medlemsstaterne anvender disse love og administrative bestemmelser som omhandlet i stk. 1 fra den 22. juli 2013.
3. Uanset stk. 2 anvender medlemsstaterne de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme artikel 35 og artikel 37-41 i overensstemmelse med Kommissionens delegerede retsakt vedtaget i henhold til artikel 67, stk. 6, og fra den deri angivne dato.
4. Medlemsstaterne sikrer, at disse love og administrative bestemmelser, som de har vedtaget i henhold til artikel 36 og 42 ophører med at finde anvendelse i overensstemmelse med Kommissionens delegerede retsakt vedtaget i henhold til artikel 68, stk. 6, og på den deri angivne dato.
5. Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning.
6. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.
Artikel 67
Delegeret retsakt om anvendelsen af artikel 35 og artikel 37-41
1. Senest den 22. juli 2015 afgiver ESMA til Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen:
a)
en udtalelse om, hvordan markedsføringspasset fungerer for EU-FAIF'er, der forvalter og/eller markedsfører EU-AIF'er i henhold til artikel 32 og 33, og om, hvordan EU-FAIF'ers markedsføring af ikke-EU-AIF'er i medlemsstaterne og ikke-EU-FAIF'ers forvaltning og/eller markedsføring af AIF'er i medlemsstaterne fungerer i henhold til de gældende nationale ordninger som fastsat i artikel 36 og 42, og
b)
råd om anvendelse af markedsføringspasset til EU-FAIF'ers markedsføring af ikke-EU-AIF'er i medlemsstaterne og ikke-EU-FAIF'ers forvaltning og/eller markedsføring af AIF'er i medlemsstaterne i henhold til reglerne i artikel 35 og artikel 37-41.
2. ESMA baserer blandt andet sin udtalelse og rådgivning om anvendelse af markedsføringspasset til EU-FAIF'ers markedsføring af ikke-EU-AIF'er i medlemsstaterne og ikke-EU-FAIF'ers forvaltning og/eller markedsføring af AIF'er i medlemsstaterne på:
a)
med hensyn til, hvorvidt markedsføringspasset fungerer for EU-FAIF'ers forvaltning og/eller markedsføring af EU-AIF'er:
i)
i hvilken udstrækning markedsføringspasset har været anvendt
ii)
de problemer, der har været med hensyn til:
-
effektivt samarbejde mellem kompetente myndigheder
-
om anmeldelsesordningen har fungeret effektivt
-
investorbeskyttelse
-
mægling foretaget af ESMA, herunder antallet af sager og mæglingens effektivitet
iii)
effektiviteten af indsamlingen og udvekslingen af oplysninger vedrørende overvågning af systemiske risici foretaget af nationale kompetente myndigheder, ESMA og ESRB
b)
med hensyn til, hvorvidt EU-FAIF'ers markedsføring af ikke-EU-AIF'er i medlemsstaterne og ikke-EU-FAIF'ers forvaltning og/eller markedsføring af AIF'er i medlemsstaterne i henhold til de gældende nationale ordninger har fungeret:
i)
EU-FAIF'ers overholdelse af alle kravene i dette direktiv undtagen artikel 21
ii)
ikke-EU-FAIF'ers overholdelse af artikel 22, 23 og 24 for hver AIF markedsført af den pågældende FAIF og, hvor det er relevant, af artikel 26-30
iii)
eksistensen og effektiviteten af samarbejdsaftaler med henblik på overvågning af systemiske risici og i overensstemmelse med internationale standarder mellem de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor AIF'er markedsføres, for så vidt som det er relevant, de kompetente myndigheder i EU-AIF'ens hjemland og tilsynsmyndighederne i det tredjeland, hvor ikke-EU-FAIF'en er etableret, og for så vidt som det er relevant, tilsynsmyndighederne i det tredjeland, hvor ikke-EU-AIF'en er etableret
iv)
eventuelle spørgsmål vedrørende investorbeskyttelse, som måtte være opstået
v)
eventuelle forhold vedrørende et tredjelands ramme for regulering og tilsyn, som kunne hindre Unionens kompetente myndigheder i effektivt at udøve deres tilsynshverv i henhold til dette direktiv
c)
med hensyn til, hvorvidt begge ordninger fungerer, de eventuelle markedsforstyrrelser og konkurrenceforvridninger (lige konkurrencevilkår), eller alle generelle eller specifikke vanskeligheder, som EU-FAIF'er måtte støde på i forbindelse med etablering eller med markedsføring af AIF'er, som de forvalter, i ethvert tredjeland.
3. Med dette for øje forsyner medlemsstaternes kompetente myndigheder, fra ikrafttrædelsen af de nationale love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv, og til afgivelsen af ESMA's udtalelse som omhandlet i stk. 1, litra a), kvartalsvis ESMA med oplysninger om de FAIF'er, der forvalter og/eller markedsfører AIF'er under deres tilsyn, enten ved anvendelse af ordningen med markedsføringspas, som fastsat i dette direktiv, eller i henhold til deres nationale ordninger, samt med de oplysninger, der er nødvendige for en vurdering af de i stk. 2 omhandlede elementer.
4. Hvis ESMA mener, at der ikke er væsentlige hindringer vedrørende investorbeskyttelse, markedsforstyrrelser, konkurrence og overvågning af systemiske risici, der hæmmer anvendelsen af markedsføringspasset til EU-FAIF'ers markedsføring af ikke-EU-AIF'er i medlemsstaterne og til ikke-EU-FAIF'ers forvaltning og/eller markedsføring af AIF'er i medlemsstaterne i henhold til bestemmelserne i artikel 35 og artikel 37-41, afgiver den et positivt råd i denne henseende.
5. Kommissionen vedtager ved hjælp af delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 56 og på de i artikel 57 og 58 anførte betingelser foranstaltninger til præcisering af indholdet af de oplysninger, der skal leveres i henhold til stk. 2.
6. Kommissionen vedtager senest tre måneder efter modtagelsen af ESMA's positive rådgivning og udtalelse, og under hensyntagen til kriterierne i stk. 2 og dette direktivs målsætninger, herunder målsætningerne vedrørende det indre marked, investorbeskyttelse og effektiv overvågning af systemiske risici, samt i overensstemmelse med artikel 56 og på de i artikel 57 og 58 anførte betingelser, en delegeret retsakt, der præciserer den dato, hvor bestemmelserne i 35 og artikel 37-41 finder anvendelse i alle medlemsstater.
Hvis der gøres indsigelse mod den i første afsnit omhandlede delegerede retsakt i henhold til artikel 58, vedtager Kommissionen på ny den delegerede retsakt, i henhold til hvilken bestemmelserne i artikel 35 og artikel 37-41 finder anvendelse i alle medlemsstater, i henhold til artikel 56 og på de i artikel 57 og 58 anførte betingelser, på et senere tidspunkt, som forekommer hensigtsmæssigt, under hensyntagen til kriterierne i stk. 2 og dette direktivs målsætninger, herunder målsætningerne vedrørende det indre marked, investorbeskyttelse og effektiv overvågning af systemiske risici.
7. Hvis ESMA ikke har afgivet sit råd inden udløbet af fristen i stk. 1, sætter Kommissionen en ny frist for afgivelsen af rådet.
Artikel 68
Delegeret retsakt om ophør af anvendelsen af artikel 36 og 42
1. Tre år efter ikrafttrædelsen af den i artikel 67, stk. 6 omhandlede delegerede retsakt, i henhold til hvilken bestemmelserne i artikel 35 og artikel 37-41 har fundet anvendelse i alle medlemsstater, afgiver ESMA følgende til Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen:
a)
en udtalelse om, hvordan markedsføringspasset fungerer for EU-FAIF'er, der i Unionen markedsfører ikke-EU-AIF'er i henhold til artikel 35, og for ikke-EU-FAIF'er, der i Unionen' forvalter og/eller markedsfører AIF'er i henhold til artikel 37-41, og om, hvordan EU-FAIF'ers markedsføring af ikke-EU-AIF'er i medlemsstaterne og ikke-EU-FAIF'ers forvaltning og/eller markedsføring af AIF'er i medlemsstaterne fungerer i henhold til de gældende nationale ordninger som omhandlet i artikel 36 og 42, og
b)
råd om ophør af eksistensen af sådanne nationale ordninger som omhandlet i artikel 36 og 42 sideløbende med eksistensen af markedsføringspasset i henhold til reglerne i artikel 35 og artikel 37-41.
2. ESMA baserer blandt andet sin udtalelse og rådgivning om ophør af eksistensen af de nationale ordninger som omhandlet i artikel 36 og 42 på:
a)
med hensyn til, hvordan markedsføringspasset fungerer for EU-FAIF'er, der i Unionen markedsfører ikke-EU-AIF'er, samt for ikke-EU-FAIF'er, der i Unionen forvalter og/eller markedsfører AIF'er
i)
i hvilken udstrækning markedsføringspasset har været anvendt
ii)
de problemer, der har været med hensyn til:
-
effektivt samarbejde mellem kompetente myndigheder
-
om anmeldelsesordningen har fungeret effektivt
-
angivelse af referencemedlemsstaten
-
hvorvidt de kompetente myndigheders effektive udøvelse af deres tilsynsfunktioner har været hindret af et tredjelands love eller administrative bestemmelser, som FAIF'er er underlagt, eller af begrænsninger i tilsyns- og undersøgelsesbeføjelserne hos tredjelandets tilsynsmyndigheder
-
investorbeskyttelse
-
investoradgang i Unionen
-
indvirkningen på udviklingslande
-
mægling foretaget af ESMA, herunder antallet af sager og mæglingens effektivitet
iii)
forhandlingen, indgåelsen, eksistensen og effektiviteten af de krævede samarbejdsaftaler
iv)
effektiviteten af indsamlingen og udvekslingen af oplysninger vedrørende overvågning af systemiske risici foretaget af nationale kompetente myndigheder, ESMA og ESRB
v)
resultaterne af peer reviews som omhandlet i artikel 38
b)
med hensyn til, hvorvidt EU-FAIF'ers markedsføring af ikke-EU-AIF'er i medlemsstaterne og ikke-EU-FAIF'ers forvaltning og/eller markedsføring af AIF'er i medlemsstaterne i henhold til de gældende nationale ordninger har fungeret:
i)
EU-FAIF'ers overholdelse af alle kravene i dette direktiv undtagen artikel 21
ii)
ikke-EU-FAIF'ers overholdelse af artikel 22, 23 og 24 for hver AIF markedsført af den pågældende FAIF og, hvor det er relevant, med artikel 26-30
iii)
eksistensen og effektiviteten af samarbejdsaftaler med henblik på overvågning af systemiske risici og i overensstemmelse med internationale standarder mellem de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor AIF'er markedsføres, for så vidt som det er relevant, de kompetente myndigheder i den pågældende EU-AIF's hjemland og tilsynsmyndighederne i det tredjeland, hvor ikke-EU-FAIF'en er etableret, og for så vidt som det er relevant, tilsynsmyndighederne i det tredjeland, hvor ikke-EU-AIF'en er etableret
iv)
eventuelle spørgsmål vedrørende investorbeskyttelse, som måtte være opstået
v)
eventuelle forhold vedrørende et tredjelands ramme for regulering og tilsyn, som kunne hindre Unionens kompetente myndigheder i effektivt at udøve deres tilsynsfunktioner i henhold til dette direktiv
c)
med hensyn til, hvorvidt begge ordninger fungerer, de potentielle markedsforstyrrelser og konkurrenceforvridninger (lige konkurrencevilkår) samt eventuelle negative indvirkninger på investoradgang eller investeringer i eller til fordel for udviklingslande
d)
en kvantitativ vurdering af antallet af jurisdiktioner i tredjelande, hvori der er etableret en FAIF, som markedsfører en AIF i en medlemsstat, enten ved anvendelse af ordningen med markedsføringspas, som omhandlet i artikel 40, eller i henhold til en national ordning, som omhandlet i artikel 42.
3. Med dette for øje forsyner de kompetente myndigheder, fra ikrafttrædelsen af den delegerede retsakt, der er omhandlet i artikel 67, stk. 6, og til afgivelsen af ESMA's udtalelse som omhandlet i stk. 1, litra a), kvartalsvis ESMA med oplysninger om de FAIF'er, der forvalter og/eller markedsfører AIF'er under deres tilsyn, enten ved anvendelse af ordningen med markedsføringspas, som er fastsat i dette direktiv, eller i henhold til deres nationale ordninger.
4. Hvis ESMA mener, at der ikke er væsentlige hindringer vedrørende investorbeskyttelse, markedsforstyrrelser, konkurrence og overvågning af systemiske risici, der hæmmer afviklingen af de nationale ordninger i henhold til artikel 36 og 42 og indfører markedsføringspasset for EU-FAIF'ers markedsføring i Unionen af ikke-EU-AIF'er og til ikke-EU-FAIF'ers forvaltning og/eller markedsføring i Unionen af AIF'er i henhold til bestemmelserne i artikel 35 og artikel 37-41, som den eneste mulige ordning for sådanne aktiviteter, afgiver den et positivt råd i denne henseende.
5. Kommissionen vedtager ved hjælp af delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 56 og på de i artikel 57 og 58 anførte betingelser foranstaltninger til præcisering af indholdet af de oplysninger, der skal leveres i henhold til stk. 2.
6. Kommissionen vedtager senest tre måneder efter modtagelsen af ESMA's positive rådgivning og udtalelse, under hensyntagen til kriterierne i stk. 2 og dette direktivs målsætninger, herunder målsætningerne vedrørende det indre marked, investorbeskyttelse og effektiv overvågning af systemiske risici, samt i overensstemmelse med artikel 56 og på de i artikel 57 og 58 anførte betingelser, en delegeret retsakt, der præciserer den dato, hvor de nationale ordninger omhandlet i artikel 36 og 42 skal bringes til ophør, og hvor ordningen med markedsføringspasset, som er fastsat i artikel 35 og artikel 37-41 bliver den eneste eksisterende og obligatoriske ordning i alle medlemsstater.
Hvis der gøres indsigelse mod den i første afsnit omhandlede delegerede retsakt i henhold til artikel 58, vedtager Kommissionen på ny den delegerede retsakt, i henhold til hvilken de nationale ordninger omhandlet i artikel 36 og 42 skal bringes til ophør, og hvor ordningen med markedsføringspasset, som er fastsat i artikel 35 og artikel 37-41 bliver den eneste eksisterende og obligatoriske ordning i alle medlemsstater, i overensstemmelse med artikel 56 og på de i artikel 57 og 58 anførte betingelser, på et senere tidspunkt, som forekommer hensigtsmæssigt, under hensyntagen til kriterierne i stk. 2 og dette direktivs målsætninger, herunder målsætningerne vedrørende det indre marked, investorbeskyttelse og effektiv overvågning af systemiske risici.
7. Hvis ESMA ikke har afgivet sit råd inden udløbet af fristen i stk. 1, sætter Kommissionen en ny frist for afgivelsen af rådet.
Artikel 69
Revision
1. Senest den 22. juli 2017 påbegynder Kommissionen efter en offentlig høring og på baggrund af drøftelser med de kompetente myndigheder en revision af dette direktivs anvendelse og anvendelsesområde. Revisionen analyserer de indhentede erfaringer med anvendelse af direktivet, dets konsekvenser for investorer, AIF'er og FAIF'er, både i Unionen og i tredjelande, samt i hvilken udstrækning direktivets målsætninger er blevet opfyldt. Kommissionen foreslår om nødvendigt passende ændringer. Revisionen skal indbefatte en generel undersøgelse af, hvordan reglerne i dette direktiv fungerer, og de erfaringer der er gjort med at anvende dem, herunder:
a)
EU-FAIF'ers markedsføring af ikke-EU-AIF'er i medlemsstaterne, som foretages i henhold til nationale ordninger
b)
ikke-EU-FAIF'ers markedsføring af AIF'er i medlemsstaterne, som foretages i henhold til nationale ordninger
c)
FAIF'ers forvaltning og markedsføring af AIF'er i Unionen, tilladt i henhold til dette direktiv, som foretages i henhold til ordningen med markedsføringspas, der er fastsat i dette direktiv
d)
markedsføring af AIF'er i Unionen foretaget af eller på vegne af andre personer eller enheder end FAIF'er
e)
investering i AIF'er foretaget af eller på vegne af europæiske professionelle investorer
f)
betydningen af depositarreglerne i artikel 21 for depositarmarkedet i Unionen
g)
betydningen af gennemsigtigheds- og rapporteringskravene i artikel 22-24, 28 og 29 for vurderingen af systemiske risici
h)
den potentielt negative virkning på detailinvestorer
i)
direktivets virkning på private equity-fondes og venturekapitalfondes drift og overlevelsesevne.
j)
direktivets virkning på investoradgangen i Unionen
k)
direktivets virkning på investeringerne i eller til fordel for udviklingslande
l)
direktivets virkning på beskyttelsen af unoterede selskaber eller udstedere i henhold til artikel 26-30 i dette direktiv og på de lige konkurrencevilkår mellem AIF'er og andre investorer efter erhvervelsen af større besiddelser i eller kontrol over sådanne unoterede selskaber eller udstedere.
I forbindelse med vurderingen af markedsføring og/eller forvaltning af de AIF'er, der er omhandlet i første afsnit, litra a), b) og c), analyserer Kommissionen hensigtsmæssigheden af at overlade ESMA yderligere tilsynsansvar inden for dette område.
2. Med den i stk. 1 omhandlede revision for øje forsyner medlemsstaterne årligt Kommissionen med oplysninger om de FAIF'er, der forvalter og/eller markedsfører AIF'er under deres tilsyn, enten ved anvendelse af ordningen med markedsføringspas, som fastsat i dette direktiv, eller i henhold til deres nationale ordninger, med angivelse af den dato, hvor ordningen med markedsføringspasset er gennemført og i givet fald er anvendt i deres jurisdiktion.
ESMA forsyner Kommissionen med oplysninger om alle ikke-EU-FAIF'er, som har erhvervet tilladelse eller anmodet om tilladelse i henhold til artikel 37.
De i første og andet afsnit omhandlede oplysninger, omfatter:
a)
oplysninger om, hvor de pågældende FAIF'er er etableret
b)
hvis relevant, en angivelse af de EU-AIF'er, som de forvalter og/eller markedsfører
c)
hvis relevant, en angivelse af de ikke-EU-AIF'er, der forvaltes af EU-FAIF'er, men som ikke markedsføres i Unionen
d)
hvis relevant, en angivelse af de ikke-EU-AIF'er, der markedsføres i Unionen
e)
oplysninger om den gældende ordning, hvad enten denne er en national ordning eller en EU-ordning, i henhold til hvilken de pågældende FAIF'er udøver deres aktiviteter, og
f)
eventuelle andre oplysninger, der er relevante for at forstå, hvordan FAIF'ernes forvaltning og markedsføring af AIF'er i Unionen fungerer i praksis.
3. Ved revisionen som omhandlet i stk. 1, tages der også behørigt hensyn til den internationale udvikling og drøftelser med tredjelande og internationale organisationer.
4. Kommissionen forelægger efter afslutningen af sin revision uden unødig forsinkelse en rapport for Europa-Parlamentet og Rådet. Hvis det er hensigtsmæssigt, forelægger Kommissionen forslag, herunder om ændringer til dette direktiv, under hensyntagen til direktivets målsætninger og dets virkninger for så vidt angår investorbeskyttelse, markedsforstyrrelser, konkurrence og overvågning af systemiske risici samt de potentielle virkninger for investorer, AIF'er eller FAIF'er både i Unionen og i tredjelande.
Artikel 70
Ikrafttræden
Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Artikel 71
Adressater
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Strasbourg, den 8. juni 2011.
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS 2011/61/EU IRÁNYELVE
(2011. június 8.)
az alternatívbefektetésialap-kezelőkről, valamint a 2003/41/EK és a 2009/65/EK irányelv, továbbá az 1060/2009/EK és az 1095/2010/EU rendelet módosításáról
(EGT-vonatkozású szöveg)
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 53. cikke (1) bekezdésére,
tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
tekintettel az Európai Központi Bank véleményére (1),
tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére (2),
rendes jogalkotási eljárás keretében (3),
mivel:
(1)
Az alternatív befektetési alapok kezelői (ABAK-ok) jelentős mennyiségű befektetett eszköz kezeléséért felelősek az Unióban, jelentős mértékű kereskedelmet folytatnak a pénzügyi eszközök piacain és jelentős hatást gyakorolhatnak azon piacokra és vállalatokra, amelyekbe befektetnek.
(2)
Az ABAK-ok nagy részben jótékony hatást gyakorolnak azokra a piacokra, amelyeken működnek, de a közelmúltban tapasztalt pénzügyi nehézségek rámutattak arra, hogyan terjesztheti vagy erősítheti fel a kockázatokat az ABAK-ok tevékenysége a pénzügyi rendszer egészében. Az összehangolatlan tagállami reakciók megnehezítik e kockázatok hatékony kezelését. Ezért ezen irányelv célja az ABAK-ok engedélyezésére és felügyeletére irányadó közös követelmények előírása a vonatkozó kockázatok, illetve az azok által az uniós befektetőkre és piacokra gyakorolt hatások egységes megközelítésének biztosítása érdekében.
(3)
A pénzügyi piacokon a közelmúltban tapasztalt nehézségek rámutattak arra, hogy az ABAK-ok számos stratégiája érzékeny néhány vagy több, a befektetőkkel, az egyéb piaci szereplőkkel és a piacokkal összefüggő fontos kockázatra. Egy átfogó és egységes felügyeleti szabályrendszer érdekében létre kell hozni az e kockázatok kezelésére alkalmas keretrendszert, amely figyelembe veszi az ABAK-ok által alkalmazott számos különféle befektetési stratégiát és módszert. Ennélfogva ezen irányelv hatályának ki kell terjednie a bármely olyan típusú alap kezeléséért felelős ABAK-ra, amelyre nem vonatkozik az átruházható értékpapírokkal foglalkozó kollektív befektetési vállalkozásokra (ÁÉKBV) vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról szóló, 2009. július 13-i 2009/65/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (4), tekintet nélkül arra, milyen jogi vagy szerződéses módon bízták meg az ABAK-ot ezzel a feladattal. Az ABAK-okat az ezen irányelv értelmében adott engedély nem jogosítja fel a 2009/65/EK irányelv szerinti ÁÉKBV-k kezelésére.
(4)
Ezen irányelv célja egy belső piac biztosítása az ABAK-ok tekintetében, valamint az Unión belül egy harmonizált és szigorú szabályozási és felügyeleti keret biztosítása valamennyi ABAK, ideértve a valamely tagállamban létesítő okirat szerinti székhellyel rendelkezők (uniós ABAK) és egy harmadik országban létesítő okirat szerinti székhellyel rendelkezők (nem uniós ABAK) tevékenysége tekintetében. Mivel a harmonizált szabályozási keretből és a belső piacból eredő gyakorlati következmények és lehetséges nehézségek a kezelési feladatokat és/vagy forgalmazási tevékenységet az Unióban ellátó nem uniós ABAK-ok és a nem uniós alternatív befektetési alapokat (ABA-k) kezelő uniós ABAK-ok számára bizonytalanok, és korábbi tapasztalatok hiányában előre nehezen megjósolhatók, felülvizsgálati mechanizmust kell létrehozni. Tervbe van véve, hogy kétéves átmeneti időszakot követően harmonizált útlevél-mechanizmust vezetnek be a kezelési feladatokat és/vagy forgalmazási tevékenységet az Unióban ellátó nem uniós ABAK-okra és a nem uniós ABA-kat kezelő uniós ABAK-okra vonatkozóan a Bizottság által e tekintetben elfogadott, felhatalmazáson alapuló jogi aktus hatálybalépése után. Tervbe van véve, hogy e harmonizált mechanizmus egy további hároméves átmeneti időszak során egyidejűleg áll fenn a tagállamok nemzeti mechanizmusaival, amelyekre bizonyos, minimális szinten harmonizált feltételek vonatkoznak. A terveknek megfelelően a nemzeti rendszerek e hároméves időszakot követően megszűnnek a Bizottság további felhatalmazáson alapuló jogi aktusának hatálybalépésekor.
(5)
Négy évvel az ezen irányelv átültetésére vonatkozó határidőt követően a Bizottságnak felül kell vizsgálnia ezen irányelv alkalmazását és hatályát, figyelembe véve ezen irányelv célkitűzéseit, valamint értékelnie kell, hogy az uniós harmonizált megközelítés okozott-e folyamatosan fennálló nagyobb piaci zavarokat, és hatékonyan működik-e a belső piacra és az azonos feltételekre vonatkozó elvek szempontjából.
(6)
Ezen irányelv hatályának az ABA-kat rendes üzleti tevékenységként kezelő olyan jogalanyokra kell korlátozódnia - függetlenül attól, hogy az ABA nyílt vagy zárt végű-e, hogy milyen a jogi formája, és hogy jegyzett-e a tőzsdén vagy sem -, amelyek abból a célból vonnak be tőkét bizonyos számú befektetőtől, hogy azt meghatározott befektetési politikával összhangban a befektetők javára befektessék.
(7)
Az olyan befektetési vállalkozások, mint a családi vagyonkezelők, amelyek befektetők magánvagyonát fektetik be külső tőke bevonása nélkül, ezen irányelv értelmében nem tekintendők ABA-nak.
(8)
Az ezen irányelv értelmében ABAK-oknak nem tekinthető jogalanyok nem tartoznak a hatálya alá. Ebből következően ezen irányelvet nem kell alkalmazni az általa meghatározott holdingtársaságokra. A magántőke-befektetési alapok kezelőit vagy az olyan ABA-kat kezelő ABAK-okat, amelyek részvényeivel szabályozott piacon kereskedhetnek, azonban nem kellene kizárni a hatálya alól. Ez az irányelv továbbá nem alkalmazandó a nyugdíjalapok kezelésére; a munkavállalói részvételi vagy megtakarítási programokra; szupranacionális intézményekre; nemzeti központi bankokra, nemzeti, regionális, és helyi kormányokra és szervekre és intézményekre, amelyek társadalombiztosítási és nyugdíjrendszereket finanszírozó alapokat kezelnek; különleges értékpapírosítási célú gazdasági egységekre; valamint biztosítási szerződésekre és közös vállalkozásokra.
(9)
A pénzügyi eszközök piacairól szóló, 2004. április 21-i 2004/39/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (5) értelmében engedélyezett befektetési vállalkozásoknak, illetve a hitelintézetek tevékenységének megkezdéséről és folytatásáról szóló, 2006. június 14-i 2006/48/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (6) összhangban engedélyezett hitelintézeteknek nem kötelező ezen irányelv szerint engedélyt szerezniük az ABA-kkal kapcsolatos befektetési szolgáltatások, például egyedi portfóliókezelés nyújtásához. A befektetési vállalkozások azonban csak olyan mértékben kínálhatnak fel vagy helyezhetnek ki közvetlenül vagy közvetve ABA-val kapcsolatos befektetési jegyeket vagy részvényeket az Unión belüli befektetők számára, amilyen mértékig azok befektetési jegyei vagy részvényei ezen irányelvvel összhangban forgalmazhatók. Ezen irányelv nemzeti jogba való átültetésekor a tagállamoknak figyelembe kell venniük e követelmény szabályozási célját, és biztosítaniuk kell, hogy azon, harmadik országban letelepedett befektetési vállalkozások, amelyek a vonatkozó nemzeti jognak megfelelően az ABA-kkal kapcsolatos befektetési szolgáltatásokat nyújthatnak, e követelmény hatálya alá tartozzanak. Az ABA-kkal kapcsolatos befektetési szolgáltatások e jogalanyok általi nyújtása nem jelentheti - az ABAK postafiókcéggé alakítása révén - ezen irányelv tényleges megkerülését, attól függetlenül, hogy az ABAK az Unióban vagy egy harmadik országban telepedett-e le.
(10)
Ez az irányelv nem szabályozza az ABA-kat. Ennek megfelelően az ABA-kat továbbra is nemzeti szinten kell szabályozni és felügyelni. Aránytalan volna az ABAK-ok kezelésében lévő ABA-portfóliók szerkezetének vagy összetételének uniós szabályozása, és az ABAK-ok kezelésében lévő ABA-típusok rendkívüli sokfélesége miatt nehéz is lenne ilyen kiterjedt harmonizációt biztosítani. Ezen irányelv ezért nem zárja ki, hogy a tagállamok nemzeti követelményeket írjanak elő vagy tartsanak fent a területükön letelepedett ABA-k vonatkozásában. Az a tény, hogy valamely tagállam a más tagállamokban alkalmazandókhoz képest kiegészítő követelményeket írhat elő a területén letelepedett ABA-kra, nem zárja ki az ezen irányelvvel összhangban egy másik tagállamban engedélyezett ABAK-ok jogát arra, hogy az Unióban szakmai befektetők részére a kiegészítő követelményeket előíró tagállamon kívül letelepedett ABA-kat forgalmazzanak, amelyek tehát nem tartoznak a kiegészítő követelmények hatálya alá és nem kell azoknak megfelelniük.
(11)
Ezen irányelv több rendelkezése is arra kötelezi az ABAK-okat, hogy olyan követelmények teljesítését biztosítsák, amelyekért bizonyos alapstruktúrák esetében az ABAK-ok nem felelősek. Egy példa erre azon alapstruktúrák esete, amelyek tekintetében a letétkezelő kijelöléséért való felelősség az ABA-ra vagy más, az ABA nevében eljáró jogalanyra hárul. Ezekben az esetekben - ha az ABA nem belső kezelésű - végső soron nem az ABAK befolyásolja, hogy egy letétkezelőt ténylegesen kijelölnek-e. Mivel ez az irányelv nem szabályozza az ABA-kat, nem kötelezheti az ABA-kat letétkezelő kijelölésére. Amennyiben egy ABAK nem biztosítja az ABA vagy a nevében eljáró más jogalany alkalmazandó követelményeknek való megfelelését, a hatáskörrel rendelkező hatóságoknak meg kell követelniük, hogy az ABAK tegye meg a helyzet orvoslásához szükséges intézkedéseket. Ha e lépések ellenére a meg nem felelés továbbra is fennáll, és amennyiben ez uniós ABAK-ot vagy uniós ABA-t kezelő, engedélyezett nem uniós ABAK-ot érint, az ABAK-nak le kell mondania az ABA kezeléséről. Ha nem mond le, akkor a letelepedése szerinti tagállamnak meg kell követelnie lemondását, és az érintett ABA a továbbiakban nem forgalmazható az Unióban. Ezt a tilalmat kell alkalmazni a nem uniós ABA-t az Unióban forgalmazó engedélyezett nem uniós ABAK-okra is.
(12)
Eltérő rendelkezés hiányában, amennyiben ez az irányelv az ABA befektetőinek érdekeire hivatkozik, a befektetők érdekeit az ABA befektetőiként, nem pedig egyéni érdekeik vonatkozásában kell figyelembe venni.
(13)
Ez az irányelv alkalmazandó - a meghatározott kivételek és korlátozások figyelembevételével - az uniós vagy nem uniós ABA-kat kezelő valamennyi uniós ABAK-ra, függetlenül attól, hogy ezen ABA-kat forgalmazzák-e az Unióban; az uniós ABA-kat kezelő nem uniós ABAK-okra, függetlenül attól, hogy ezen ABA-kat forgalmazzák-e az Unióban, és az uniós ABA-kat vagy nem uniós ABA-kat az Unióban forgalmazó nem uniós ABAK-okra.
(14)
Ez az irányelv követelményeket ír elő arra nézve, hogy milyen módon kell kezelniük az ABAK-oknak a felelősségük alá tartozó ABA-kat. A nem uniós ABAK-ok esetében ez az uniós ABA-k és más olyan ABA-k kezelésére korlátozódik, amelyek befektetési jegyeit vagy részvényeit szakmai befektetők számára is forgalmazzák az Unióban.
(15)
Az uniós ABAK-ok ezen irányelvvel összhangban történő engedélyezése az ABAK letelepedése szerinti tagállamában letelepedett uniós ABA kezelésére vonatkozik. További bejelentési kötelezettségek teljesítése esetén ez magában foglalja az uniós ABAK által kezelt uniós ABA-k szakmai befektetők számára történő forgalmazását az Unióban, és az ABAK letelepedése szerinti tagállamtól eltérő tagállamban letelepedett uniós ABA-k kezelését. Ezen irányelv rendelkezik azokról a feltételekről is, amelyek teljesülése esetén az engedélyezett uniós ABAK-ok jogosultak arra, hogy nem uniós ABA-t forgalmazzanak szakmai befektetők számára az Unióban, illetve azokról a feltételekről, amelyek teljesülése esetén egy nem uniós ABAK engedélyt szerezhet az uniós ABA-k kezelésére és/vagy az ABA-k útlevéllel történő forgalmazására szakmai befektetők számára az Unióban. Egy tervezett átmeneti időszak során a tagállamoknak lehetővé kell tenni, hogy engedélyezzék, hogy uniós ABAK-ok csak az adott tagállam területén forgalmazzanak nem uniós ABA-kat és/vagy, hogy a nem uniós ABAK-ok uniós ABA-kat kezeljenek és/vagy ABA-kat forgalmazzanak szakmai befektetőknek az adott tagállam területén a nemzeti jognak megfelelően, amennyiben az ebben az irányelvben meghatározott bizonyos minimumfeltételek teljesülnek.
(16)
Ez az irányelv nem alkalmazandó az ABAK-okra, amenynyiben olyan ABA-kat kezelnek, amelyeknek befektetői kizárólag maguk az ABAK-ok, azok anyavállalatai, leányvállalatai, illetve azok anyavállalatainak más leányvállalatai, és ezek a befektetők maguk nem ABA-k.
(17)
Ez az irányelv továbbá egy könnyített rendszerről is rendelkezik azon ABAK-ok vonatkozásában, amelyek esetében a kezelésükben lévő ABA-k összesített értéke nem éri el a 100 millió EUR küszöbértéket, valamint azon ABAK-ok tekintetében, amelyek kizárólag tőkeáttétel nélküli ABA-kat kezelnek és befektetőiknek öt éven át nem engedélyezik a visszaváltási jog gyakorlását, amennyiben a kezelésükben lévő ABA-k összesített értéke nem éri el az 500 millió EUR küszöbértéket. Jóllehet az érintett ABAK-ok tevékenysége külön-külön valószínűsíthetően nem jár jelentős következményekkel a pénzügyi stabilitásra nézve, lehetséges, hogy az aggregáció következtében tevékenységük rendszerkockázathoz vezethet. Ennek megfelelően nem indokolt, hogy az ABAK-ok engedélykötelesek legyenek, hanem a letelepedésük szerinti tagállamban való bejegyzést kell előírni számukra, és többek között a hatáskörrel rendelkező hatóságaik számára releváns információkat kell szolgáltatniuk a főbb eszközökről, amelyekkel kereskednek, valamint arról, hogy a kezelésükben lévő ABA-k milyen főbb kitettségekkel rendelkeznek és melyek a legfontosabb koncentrációik. Annak érdekében azonban, hogy az említett kisebb ABAK-ok élhessenek az ezen irányelv által biztosított jogok nyújtotta előnyökkel, biztosítani kell számukra a jogot, hogy az ezen irányelvben meghatározott önkéntes részvételi eljárás alapján ABAK-ként kezeljék őket. E mentesség nem korlátozhatja a tagállamokat abban, hogy szigorúbb követelményeket állapítsanak meg azon ABAK-ok vonatkozásában, amelyek nem vonják magukat ezen irányelv hatálya alá.
(18)
Nem uniós ABAK nem kezelhet és/vagy forgalmazhat uniós ABA-kat szakmai befektetők számára az Unióban, kivéve, ha azt ezzel az irányelvvel összhangban engedélyezték. Az ezen irányelvvel összhangban engedélyezett ABAK-oknak mindenkor meg kell felelniük az ebben az irányelvben az engedély tekintetében megállapított feltételeknek.
(19)
Amint az ezen irányelv értelmében engedélyezett, az uniós ABA-kat kezelni és/vagy ABA-kat az Unióban útlevéllel forgalmazni szándékozó nem uniós ABAK-nak, vagy a nem uniós ABA-kat az Unióban útlevéllel forgalmazni szándékozó uniós ABAK-nak is ezen irányelv értelmében engedélyt kell szerezniük. Valamely tagállamnak lehetőséget kell biztosítani arra is, hogy legalább egy átmeneti időszak alatt engedélyezze valamely nem uniós ABAK részére, hogy az ABA-kat forgalmazzon e tagállamban, és hogy valamely uniós ABAK-ot feljogosítson arra, hogy az nem uniós ABA-kat forgalmazzon e tagállamban, amennyiben az ezen irányelvben meghatározott minimumfeltételek teljesülnek.
(20)
Jogi formájuktól függően az ABA-k lehetnek külső vagy belső kezelésűek. Az ABA akkor minősül belső kezelésűnek, ha a kezelési feladatokat az ABA irányító testülete vagy más belső erőforrása végzi. Ha az ABA jogi formája lehetővé teszi a belső kezelést, és az ABA irányító testülete úgy dönt, hogy nem jelöl ki külső ABAK-ot, akkor az ABA egyben ABAK is, és ezért meg kell felelnie az ezen irányelv értelmében az ABAK-ra meghatározott valamennyi követelménynek, és azt ABAK-ként kell engedélyezni. Ugyanakkor azon ABAK, amely belső kezelésű ABA, nem kaphat engedélyt egy vagy több másik ABA külső kezelőjeként. Az ABA külső kezelésűnek minősül, ha az ABA által vagy annak nevében külső jogi személyt jelöltek ki kezelőnek, amely - kijelölése révén - felelős az ABA kezeléséért. Ha egy adott ABA kezelésére külső ABAK-ot neveznek ki, akkor az nem úgy tekintendő, hogy a 2004/39/EK irányelv 4. cikke (1) bekezdésének 9. pontja értelmében vett portfóliókezelési befektetési szolgáltatást nyújtja, hanem úgy, hogy kollektív portfóliókezelést lát el ezen irányelvvel összhangban.
(21)
Az ABA-k kezelése legalább befektetéskezelési szolgáltatások nyújtását jelenti. Az ezen irányelv értelmében kijelölendő egyetlen ABAK számára sem lehet engedélyezni portfóliókezelési szolgáltatások nyújtását anélkül, hogy ne végezne kockázatkezelést, és fordítva. Az ezen irányelvben megállapított feltételek szerint nem helyénvaló azonban annak megakadályozása, hogy valamely engedélyezett ABAK az ABA kezelését, illetve forgalmazását végezze, illetve az ABA eszközeihez kapcsolódó tevékenységet végezzen. Nem akadályozható meg, hogy a külső kezelő ABAK-ok befektetési portfóliók befektetőktől kapott megbízás szerinti, mérlegeléstől függő ügyfelenkénti kezelésének szolgáltatását is nyújtsák, beleértve a nyugdíjalapok és a foglalkoztatói nyugellátást szolgáltató intézmények azon portfólióit, amelyekre kiterjed a foglalkoztatói nyugellátást szolgáltató intézmények tevékenységéről és felügyeletéről szóló, 2003. június 3-i 2003/41/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (7), illetve hogy nem alaptevékenységhez tartozó szolgáltatásokat: befektetéssel kapcsolatos tanácsadást, kollektív befektetési vállalkozások befektetési jegyeivel összefüggő megőrzést és nyilvántartást, valamint megbízások fogadását és továbbítását nyújtsák. A külső kezelő ABAK-ok számára lehetővé kell tenni, hogy - a 2009/65/EK irányelv szerinti engedély alapján - ÁÉKBV-ket kezeljenek.
(22)
Biztosítani kell, hogy az ABAK-ok kellően szigorú irányítási ellenőrző intézkedések betartása mellett végezzék tevékenységüket. Az ABAK-okat úgy kell irányítani és szervezni, hogy az összeférhetetlenségeket a lehetséges mértékben minimalizálni lehessen. Az ezen irányelvben megállapított szervezeti követelmények nem lehetnek ellentétesek a nemzeti jogban az ABAK-oknál vagy az ABAK-ok számára dolgozó személyek nyilvántartására létrehozott rendszerekkel és ellenőrzésekkel.
(23)
Az ABA-k ABAK-ok által végzett kezelése folytonosságának és szabályosságának biztosítása érdekében indokolt a minimális tőkekövetelmények alkalmazásáról rendelkezni, és fedezni kell az ABAK-ok esetleges szakmai felelősségvállalását valamennyi tevékenységük tekintetében, beleértve az ABA-k átruházott megbízás alapján végzett kezelését is. Az ABAK-oknak szabadon kell dönteniük arról, hogy a szakmai felelősségvállalás esetleges kockázatát saját kiegészítő alapokkal, vagy megfelelő szakmai felelősségbiztosítással fedezik-e.
(24)
Annak elkerülése érdekében, hogy a rosszul kidolgozott javadalmazási rendszerek esetleg káros hatást gyakoroljanak az eredményes kockázatkezelésre és az egyes személyek kockázatvállalási magatartásának ellenőrzésére, egyértelmű kötelezettséget kell előírni az ABAK-ok számára arra vonatkozóan, hogy az általuk kezelt ABA-k kockázati profiljára szakmai tevékenységük révén lényeges hatást gyakorló alkalmazottak tekintetében a hatékony kockázatkezeléssel összhangban álló javadalmazási politikákat és gyakorlatokat alakítsanak ki és tartsanak fenn. Az alkalmazottak e kategóriájának magában kell foglalnia legalább a felső vezetést, a kockázatvállalásért és ellenőrzésért felelős munkavállalókat, valamint a teljes javadalmazásuk mértéke tekintetében a felső vezetéssel és a kockázatvállalásért felelős alkalmazottakkal azonos javadalmazási kategóriába tartozókat.
(25)
A javadalmazási politikákra nézve irányadó elvekben el kell ismerni, hogy az ABAK-ok a méretüknek, az általuk kezelt ABA-k méretének, belső szervezeti felépítésüknek, valamint tevékenységeik jellegének, körének és összetettségének megfelelően eltérően tudják alkalmazni ezen politikákat.
(26)
A Bizottságnak a pénzügyi szolgáltatási ágazat javadalmazási politikájáról szóló, 2009. április 30-i 2009/384/EK ajánlásában (8) meghatározott, a helyes javadalmazási politikákra vonatkozó alapelvek összhangban vannak az ezen irányelvben meghatározott alapelvekkel és kiegészítik azokat.
(27)
A javadalmazási politikák és gyakorlatok értékelésével kapcsolatos felügyeleti konvergencia előmozdítása érdekében az 1095/2010/EU európai parlamenti és tanácsi rendelettel (9) létrehozott európai felügyeleti hatóságnak (Európai Értékpapírpiaci Hatóság) (EÉPH) gondoskodnia kell arról, hogy rendelkezésre álljon az ABAK-szektor helyes javadalmazási politikájáról szóló iránymutatás. Az iránymutatás kidolgozásában részt kell vennie az 1093/2010/EU európai parlamenti és tanácsi rendelettel (10) létrehozott európai felügyeleti hatóságnak (Európai Bankfelügyeleti Hatóság) is.
(28)
A javadalmazásra vonatkozó rendelkezések nem sérthetik a Szerződések által garantált alapvető jogokat, különösen az EUMSZ 153. cikke (5) bekezdését, a nemzeti kötelmi és munkajog általános elveit, a részvényesek jogaira és részvételére alkalmazandó jogszabályokat, az adott intézmény igazgatási és felügyeleti szerveinek általános kötelezettségeit, valamint adott esetben a szociális partnerek azon jogát, hogy a kollektív szerződéseket a nemzeti jogukkal és hagyományokkal összhangban kössék meg és érvényesítsék.
(29)
Az eszközök megbízható és tárgyilagos értékelése kulcsfontosságú a befektetők érdekeinek védelme szempontjából. Az ABAK-ok eltérő módszertanok és rendszerek alapján értékelik az eszközöket, attól függően, hogy elsődlegesen mely eszközökbe és piacokba fektetnek be. E különbségeket el kell ismerni, mindamellett minden esetben elő kell írni, hogy az ABAK-ok olyan értékelési eljárásokat alkalmazzanak, amelyek az ABA-k eszközeinek megfelelő értékelését eredményezik. Az eszközök értékelésének és a nettó eszközérték kiszámításának folyamata az ABAK-ok portfóliókezelésétől és az ABAK-ok javadalmazási politikájától függetlenül működik, és további intézkedések biztosítják az összeférhetetlenség kialakulásának elkerülését és a munkavállalók jogtalan befolyásolásának megelőzését. Bizonyos feltételektől függően az ABAK-ok külső értékbecslőt nevezhetnek ki az értékbecslés elvégzésére.
(30)
Szigorú korlátozásoknak és követelményeknek megfelelően - többek között objektív okok fennállása esetén - az ABAK-ok ezen irányelvvel összhangban saját nevükben átruházhatják funkcióik teljesítésének egy részét üzleti tevékenységük hatékonyságának növelése érdekében. Ugyanezen feltételek szerint a továbbruházást is engedélyezni kell. Az ABAK-ok azonban mindig felelősek maradnak az átruházott funkcióik megfelelő végrehajtásáért és az ezen irányelvnek való megfelelésért.
(31)
Az ABAK-ok által elvégzendő feladatok átruházásával kapcsolatosan megállapított szigorú korlátozások és követelmények alkalmazandók az I. mellékletben meghatározott kezelési feladatok átruházására. A kisegítő feladatok - mint amilyenek az ABAK által kezelői feladatainak részeként végzett adminisztratív vagy technikai feladatok - átruházására nem vonatkoznak az ezen irányelvben meghatározott szigorú korlátozások és követelmények.
(32)
A közelmúlt fejleményei rámutatnak arra, hogy feltétlenül szükséges az eszközök biztonságos megőrzésének és a kezelési funkcióknak a különválasztása, valamint a befektetők és az alapkezelők eszközeinek elkülönítése. Jóllehet az ABAK-ok különböző üzleti modellek és megállapodások alapján kezelik az ABA-kat többek között az eszközök biztonságos megőrzése tekintetében, fontos, hogy ki legyen jelölve egy ABAK-tól elkülönülő letétkezelő, amely az ABA-kkal kapcsolatban ellátja a letétkezelői funkciókat.
(33)
Az ezen irányelvnek a letétkezelő kijelölésére és funkcióira vonatkozó rendelkezései az ezen irányelv hatálya alá tartozó ABAK által kezelt valamennyi ABA-ra, és következésképpen valamennyi ABA-val kapcsolatos üzleti modellre alkalmazandók. Ezeket azonban az eltérő üzleti modellek sajátosságaihoz kell igazítani. Néhány üzleti modell esetében bizonyos letétkezelői feladatok relevánsabbak, mint a többiben, attól függően, hogy az ABA-k milyen típusú eszközökbe fektetnek bele, és hogy ezekhez az eszközökhöz milyen funkciók kapcsolódnak.
(34)
A tagállamok lehetővé tehetik az olyan ABA-k számára, amelyek nem tőkeáttétellel finanszírozottak, és amelyek esetében az eredeti befektetés időpontját követő öt éven belül nem gyakorolhatók visszaváltási jogok, amelyek alapvető befektetési politikájukkal összhangban általában nem fektetnek be az ezen irányelv értelmében letétkezelőnél elhelyezendő eszközökbe, vagy általában ezen irányelvvel összhangban ellenőrzés megszerzése céljából kibocsátókba vagy tőzsdén nem jegyzett társaságokba, mint például magántőke-befektetési alapokba, kockázatitőke-alapokba és ingatlanalapokba fektetnek be, hogy egy jegyzőt, egy ügyvédet, egy részvénykönyvvezetőt vagy egy más jogalanyt jelöljenek ki, aki szakmai vagy gazdasági tevékenységének részeként lát el letétkezelői funkciókat. Ilyen esetekben a letétkezelői funkcióknak azon szakmai vagy üzleti tevékenységek részét kell képezniük, amelyek tekintetében a kijelölt jogalany a jogszabályok által elismert szakmai nyilvántartásba vételi kötelezettség, valamint jogi vagy szabályozási rendelkezések, illetve szakmai magatartási szabályok hatálya alatt áll, és megfelelő pénzügyi és szakmai garanciát tud nyújtani arra nézve, hogy képes hatékonyan ellátni letétkezelői feladatait és teljesíteni az e funkciókkal járó kötelezettségvállalásokat. Ez figyelembe veszi a zárt végű alapok bizonyos típusaira alkalmazott jelenlegi gyakorlatot. A többi ABA vonatkozásában a letétkezelőnek hitelintézetnek, befektetési vállalkozásnak vagy a 2009/65/EK irányelv értelmében engedélyezett más jogalanynak kell lennie, tekintve a letétkezelői funkciók fontosságát. Nem uniós ABA esetében a letétkezelő lehet hitelintézet vagy bármilyen más, az ebben a preambulumbekezdésben meghatározott jogalanyokéval megegyező természetű jogalany, feltéve, hogy a jogalanyra olyan prudenciális szabályozás és felügyelet vonatkozik, amely egyenértékű az uniós joggal, és amelyet ténylegesen végre is hajtanak.
(35)
A letétkezelő létesítő okirat szerinti székhelyének vagy fióktelepének az ABA-éval megegyező országban kell lennie. Nem uniós ABA esetében a letétkezelő csak akkor lehet az adott harmadik országban letelepedve, ha bizonyos kiegészítő feltételek teljesülnek. A felhatalmazáson alapuló jogi aktusokban meghatározott kritériumok alapján a Bizottságnak hatáskört kell biztosítani végrehajtási intézkedések elfogadására, amelyek megállapítják, hogy a harmadik országokra vonatkozó prudenciális szabályozás és felügyelet egyenértékű az uniós joggal, és azokat ténylegesen végre is hajtják. Továbbá az 1095/2010/EU rendelet 19. cikkében meghatározott közvetítési eljárást kell alkalmazni akkor, ha a hatáskörrel rendelkező hatóságok nem értenek egyet a többi kiegészítő feltétel helyes alkalmazásával kapcsolatban. Alternatívaként a nem uniós ABA-k esetében a letétkezelő az ABA-t kezelő ABAK letelepedési helye szerinti tagállamban vagy az ABA-t kezelő ABAK referencia-tagállamában is letelepedhet.
(36)
A Bizottságot felkérik arra, hogy megvizsgálja egy megfelelő horizontális jogalkotási javaslat előterjesztésének lehetőségét, amely tisztázza a letétkezelők feladatait és kötelezettségeit, és szabályozza az egy adott tagállamban működő letétkezelő azon jogát, hogy szolgáltatást nyújtson egy másik tagállamban.
(37)
A letétkezelő felel az ABA-k pénzmozgásainak megfelelő nyomon követéséért és különösen annak biztosításáért, hogy az ABA vagy az ABA nevében eljáró ABAK tulajdonát képező befektetői pénzt és készpénzt helyesen könyveljék el az ABA, vagy az ABA nevében eljáró ABAK, vagy az ABA nevében eljáró letétkezelő nevére nyitott folyószámlákon. A letétkezelő felel az ABA eszközeinek megőrzéséért is, többek között a letétkezelőnél nyitott pénzügyi eszközszámlán nyilvántartható pénzügyi eszközök, valamint a letétkezelőhöz fizikailag leszállítható összes pénzügyi eszköz letéti őrzéséért, és az ABA vagy az ABA nevében eljáró ABAK valamennyi egyéb eszközére vonatkozó tulajdonjog ellenőrzéséért. A letétkezelőnek a befektető pénzének folyószámlákon történő könyvelésekor figyelembe kell vennie a 2004/39/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvnek a befektetési vállalkozások szervezeti követelményei és működési feltételei, valamint az irányelv alkalmazásában meghatározott kifejezések tekintetében történő végrehajtásáról szóló, 2006. augusztus 10-i 2006/73/EK bizottsági irányelv (11) 16. cikkében megállapított elveket.
(38)
A letétkezelőnek becsületesen, tisztességesen, magas szakmai színvonalon, függetlenül és az ABA, illetve az ABA befektetőinek érdekeit szem előtt tartva kell eljárnia.
(39)
Lehetővé kell tenni az eszközök biztonságos megőrzésének harmadik felekre történő átruházását, amelyek maguk is továbbruházhatják ezt a funkciót. Az átruházást és a továbbruházást azonban objektíven meg kell indokolni és azokra szigorú követelményeket kell előírni az átruházott funkcióval megbízott harmadik fél megfelelőségét, valamint azt illetően, hogy a letétkezelő kellő szakértelemmel, körültekintéssel és gondossággal járjon el a harmadik fél kiválasztása, kinevezése és ellenőrzése során.
(40)
A harmadik fél, amelyre az eszközök biztonságos megőrzését átruházták, közös külön számlát, úgynevezett „gyűjtőszámlát” tarthat fenn az ABA-k részére.
(41)
Az eszközök megőrzésének a fizetési és értékpapír-elszámolási rendszerekben az elszámolások véglegességéről szóló, 1998. május 19-i 98/26/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (12) értelmében vett értékpapír-elszámolási rendszer működtetőjére történő rábízása, vagy a hasonló szolgáltatások nyújtásának harmadik országbeli értékpapír-elszámolási rendszerekre történő rábízása nem tekinthető a letétkezelői funkciók átruházásának.
(42)
A letétkezelő által elvégzendő feladatok átruházására vonatkozó szigorú korlátozások és követelmények alkalmazandók a különleges letétkezelői funkciók, nevezetesen a pénzmozgások nyomon követése, az eszközök megőrzése és feladatok felügyelete átruházására. A letétkezelői feladataihoz kapcsolódó kisegítő feladatok - mint amilyenek a letétkezelő által letétkezelői feladatai részeként végzett adminisztratív vagy technikai funkciók - átruházására nem vonatkoznak az ezen irányelvben meghatározott szigorú korlátozások és követelmények.
(43)
Ezen irányelv azt is figyelembe veszi, hogy számos ABA és különösen a fedezeti alapok jelenleg prime brókert alkalmaznak. Ezen irányelv biztosítja, hogy az ABA-k továbbra is igénybe vehetnek prime brókereket. Nem lehet azonban prime brókert letétkezelőként kijelölni, kivéve, ha letétkezelői tevékenységét prime brókeri tevékenységeitől működési és hierarchiai szempontból elválasztja, és az esetleges összeférhetetlenségeket feltárja, kezeli és az ABA befektetői előtt nyilvánosságra hozza, mivel a prime bróker az ABA üzletfeleként jár el és ezért nem tud egyidejűleg az ABA érdekeit legjobban szolgálva eljárni, ahogyan az egy letétkezelőtől elvárható lenne. A letétkezelőnek a letétkezelési feladatokat át kell tudnia ruházni prime brókerekre vagy harmadik felekre. Az átruházott letétkezelési feladatokon túl egy vagy több prime bróker számára lehetővé kell tenni, hogy prime brókeri szolgáltatásokat nyújtson az ABA-nak. E prime brókeri szolgáltatások nem képezhetik az átruházással kapcsolatos megállapodások részét.
(44)
A letétkezelő felel az ABAK, az ABA és a befektetők által elszenvedett veszteségekért. Ezen irányelv különbséget tesz a letétbe helyezett pénzügyi eszközök elvesztése és minden más veszteség között. A letétbe helyezett pénzügyi eszközök elvesztésén kívüli veszteség esetén a letétkezelő szándékosság vagy gondatlanság esetén felelős. Amikor a letétkezelő eszközöket őriz, és azok elvesznek, a letétkezelőt felelősségre kell vonni, kivéve, ha bizonyítani tudja, hogy az eszközök elvesztése olyan, ésszerű befolyásán túlmenő külső esemény miatt következett be, amely minden ésszerű erőfeszítés ellenére is elkerülhetetlen lett volna. Ebben az összefüggésben a letétkezelő - kimentendő magát a felelőssége alól - nem hivatkozhat például bizonyos belső körülményekre, mint például egy munkavállaló által elkövetett csalásra.
(45)
Ha a letétkezelő letétkezelési feladatokat ruház át, és a harmadik fél által őrzött pénzügyi eszközök elvesznek, a letétkezelőt kell felelősségre vonni. Ha azonban a letétkezelő számára kifejezetten lehetővé teszik a felelősség alóli mentesülést a letétkezelő és az ABA, vagy adott esetben az ABA nevében eljáró ABAK közötti írásba foglalt szerződés szerint a felelősség harmadik félre történő szerződéses átruházása révén, amely szerződés meghatározza a mentésítés objektív indokait, és ha a letétkezelő és a harmadik fél közötti szerződés alapján a harmadik felet lehet felelősnek tekinteni a veszteségért, a letétkezelő kimentheti magát, ha bizonyítani tudja, hogy a tőle elvárható módon eleget tett kötelezettségeinek, és az átruházásra vonatkozó különleges követelmények teljesülnek. Azáltal, hogy ezen irányelv követelményt ír elő a felelősség szerződésben rögzített, harmadik félre történő átruházására vonatkozóan, e szerződéshez külső körülményeket is kapcsol, amelyek a harmadik felet közvetlenül felelőssé teszik az ABA vagy az ABA befektetői felé a letétbe helyezett pénzügyi eszközök elvesztéséért.
(46)
Amennyiben valamely harmadik ország joga azt írja elő, hogy bizonyos pénzügyi eszközöket helyi jogalanynál helyezzenek letétbe, és a letétbe helyezésre vonatkozó átruházási előírásoknak megfelelő jogalany nincs az országban, a letétkezelő mentesülhet felelőssége alól, ha: az érintett ABA alapszabálya vagy létesítő okirata kifejezetten lehetővé teszi a felelősség alóli mentesülést; a befektetőket a befektetés előtt tájékoztatják a mentesülési lehetőségről és a mentesítést indokoló körülményekről; az ABA, vagy az ABA nevében eljáró ABAK utasítja a letétkezelőt, hogy a pénzügyi eszközök őrzésének feladatát ruházza át helyi jogalanyra; a letétkezelő és az ABA, vagy az ABA nevében eljáró ABAK közötti írásba foglalt szerződés kifejezetten lehetővé teszi a felelősség alóli mentesülést, és a letétkezelő és a harmadik fél között írásba foglalt szerződés kifejezetten áthárítja a letétkezelő felelősségét a harmadik félre, és ezáltal az ABA, vagy adott esetben az ABA nevében eljáró ABAK a pénzügyi eszközök elvesztése miatt közvetlenül, vagy a letétkezelőn keresztül kártérítést követelhet a harmadik féltől.
(47)
Ezen irányelv nem sértheti a 2009/65/EK irányelvben szereplő letétkezelőre vonatkozó, jövőbeli jogalkotási intézkedéseket, mivel az ÁÉKBV-k és az ABA-k az általuk alkalmazott befektetési stratégiákat és az általuk megcélzott befektetők típusát tekintve is különböznek.
(48)
Az ABAK minden általa kezelt uniós, és minden általa az Unióban forgalmazott ABA tekintetében minden pénzügyi évre vonatkozóan a pénzügyi év végét követő hat hónapon belül éves jelentést bocsát rendelkezésre ezen irányelvnek megfelelően. A hat hónapos időszak nem sértheti a tagállamok azon jogát, hogy rövidebb időszakot írjanak elő.
(49)
Tekintettel arra, hogy az ABAK-oknak lehetőségük van tőkeáttétel alkalmazására, és bizonyos feltételek mellett egyes rendszerkockázatok vagy rendellenes piaci működés kialakulásához történő hozzájárulásra, különleges követelményeket kell előírni a tőkeáttételt alkalmazó ABAK-ok számára. Az ilyen kockázatok felderítéséhez, ellenőrzéséhez és kezeléséhez szükséges információkat mindeddig nem gyűjtötték egységes módon az Unió egészében, és nem osztották meg a tagállamok között az uniós pénzügyi piacok stabilitását fenyegető kockázatok potenciális forrásainak feltárása érdekében. E helyzet orvoslása érdekében különleges feltételeknek kell vonatkozniuk az ABA szintjén a jelentős mértékben tőkeáttételt alkalmazó ABAK-okra. Az ilyen ABAK-okat kötelezni kell az ABA-jukban alkalmazott tőkeáttétel teljes mértékével, a készpénz vagy értékpapírok kölcsönzéséből származó tőkeáttétellel, a származtatott ügyletekben tartott pozíciókból származó tőkeáttétellel, az eszközök újrafelhasználásával és fő tőkeáttételi forrásaival kapcsolatos adatszolgáltatásra. A hatáskörrel rendelkező hatóságok által összegyűjtött információkat meg kell osztani az Unióban lévő más hatóságokkal, az EÉPH-val és a pénzügyi rendszer európai uniós makroprudenciális felügyeletéről és az Európai Rendszerkockázati Testület létrehozásáról szóló, 2010. november 24-i 1092/2010/EU európai parlamenti és tanácsi rendelettel (13) létrehozott Európai Rendszerkockázati Testülettel (ERKT) is, ezáltal megkönnyítve az ilyen ABAK-ok kezelésében lévő ABA-k esetében alkalmazott tőkeáttétel által az Unió pénzügyi rendszerére gyakorolt hatás kollektív elemzését és a közös válaszlépéseket. Ha egy ABAK kezelésében lévő egy vagy több ABA potenciálisan jelentős partnerkockázatot jelenthet más tagállamok valamely hitelintézetére vagy egyéb, rendszerszintű jelentőséggel bíró intézményére, akkor ezen információt szintén meg kell osztani a hatáskörrel rendelkező hatóságokkal.
(50)
Annak érdekében, hogy biztosítani lehessen az ABAK által kezelt ABA-k vonatkozásában az ABAK által alkalmazott tőkeáttétel okozta kockázatok megfelelő értékelését, az ABAK-nak tudnia kell bizonyítania, hogy az általa kezelt minden ABA tekintetében a tőkeáttételi korlátozások ésszerűek, és hogy az ABAK folyamatosan betartja ezeket a korlátozásokat. Lehetővé kell tenni az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai számára, hogy amennyiben a pénzügyi rendszer stabilitását és integritását veszély fenyegetheti, korlátozzák az ABAK irányítása alatt az általa az ABA tekintetében alkalmazható tőkeáttétel szintjét. Az EÉPH-t és az ERKT-t tájékoztatni kell az e tekintetben hozott intézkedésekről.
(51)
Szükségesnek tekinthető az is, hogy az EÉPH ezen információk alapján és figyelembe véve az ERKT javaslatát, megállapíthassa, hogy az ABAK vagy az ABAK-ok csoportja által alkalmazott tőkeáttétel lényeges kockázatot jelent-e a pénzügyi rendszer stabilitására és integritására, és útmutatást adhasson a hatáskörrel rendelkező hatóságoknak, amelyben meghatározza a végrehajtandó helyreigazító intézkedéseket.
(52)
Szükséges annak biztosítása, hogy az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai, azon társaságok, amelyek felett egy ABAK által kezelt ABA-k ellenőrzést gyakorolnak és ezen társaságok munkavállalói megkapjanak bizonyos információkat, amelyek szükségesek ahhoz, hogy e társaságok értékelni tudják, hogy ezen ellenőrzés milyen hatást gyakorolhat a helyzetükre.
(53)
Amennyiben az ABAK-ok olyan ABA-kat kezelnek, amelyek ellenőrzést gyakorolnak egy olyan kibocsátóra, amelynek a részvényei be vannak vezetve egy szabályozott piacra, a nyilvános vételi ajánlatról szóló, 2004. április 21-i 2004/25/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (14) és a szabályozott piacra bevezetett értékpapírok kibocsátóival kapcsolatos információkra vonatkozó átláthatósági követelmények harmonizációjáról szóló, 2004. december 15-i 2004/109/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (15) összhangban közzé kell tenniük a megfelelő információkat. Meghatározott követelményeknek kell vonatkozniuk az olyan ABA-kat kezelő ABAK-okra, amelyek ellenőrzést gyakorolnak valamely, a tőzsdén nem jegyzett társaság felett. Az ellenőrzött társasággal kapcsolatos átláthatóság biztosítása érdekében fokozott átláthatósági, adatszolgáltatási és jelentési kötelezettségek alkalmazandók. Továbbá az érintett ABA-k éves jelentéseit ki kell egészíteni az ellenőrzött társaságra vonatkozóan, illetve az ellenőrzött társaság éves jelentésének ilyen kiegészítő információkat kell tartalmaznia. Ezeket az információkat hozzáférhetővé kell tenni a munkavállalók képviselői, illetve azok hiányában a munkavállalók és az érintett ABA befektetői számára.
(54)
A bizonyos társaságok munkavállalóival szemben támasztott meghatározott tájékoztatási követelmények alkalmazandók abban az esetben, ha egy ABA ezen irányelvnek megfelelően ellenőrzést szerzett egy ilyen társaság felett. Mindamellett az ABAK a legtöbb esetben - kivéve, ha belső kezelésű ABA-ról van szó - nem rendelkezik ellenőrzéssel az ABA felett. Ezenkívül a társasági jog általános elveinek megfelelően nincs közvetlen kapcsolat a részvényesek és a munkavállalók képviselői, illetve azok hiányában a munkavállalók között. Ezen indokok miatt ezen irányelv értelmében nem lehet előírni a részvényes vagy annak kezelője, azaz az ABA és az ABAK számára a munkavállalók képviselői, illetve azok hiányában a munkavállalók részére teljesítendő közvetlen tájékoztatási kötelezettséget. A munkavállalók képviselőivel, illetve azok hiányában a munkavállalókkal szembeni tájékoztatási követelmények tekintetében ezen irányelvnek arra kellene köteleznie az érintett ABAK-ot, hogy minden tőle telhetőt tegyen meg, hogy az érintett társaság igazgatósága átadja a vonatkozó információt a munkavállalók képviselőinek, illetve azok hiányában a munkavállalóknak.
(55)
A Bizottság felkérést kap arra, hogy megvizsgálja, hogy kell és lehet-e módosítani az ezen irányelvben általánosan, a befektető típusára való tekintet nélkül előírt tájékoztatási és adatszolgáltatási kötelezettségeket egy tőzsdén nem jegyzett társaság vagy kibocsátó feletti ellenőrzés megszerzése esetén.
(56)
Amennyiben egy ABAK olyan egy vagy több ABA-t kezel, amely egy tőzsdén nem jegyzett társaság feletti ellenőrzést szerez, az ABAK-nak a letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai számára tájékoztatást kell nyújtania a felvásárlás finanszírozásáról. A finanszírozásról való tájékoztatás kötelezettsége akkor is alkalmazandó, amikor egy ABAK olyan ABA-t kezel, amely olyan kibocsátó feletti ellenőrzést szerez, amelynek részvényei be vannak vezetve szabályozott piacra.
(57)
Amennyiben egy ABAK egy vagy több olyan ABA-t kezel, amely egy tőzsdén nem jegyzett társaság vagy egy kibocsátó felett ellenőrzést szerez, egyrészt a társaság feletti ellenőrzés ABA-k általi megszerzését követő 24 hónapos időtartam alatt az ABAK számára nem engedélyezhető, hogy ezen irányelvnek megfelelően megkönynyítse, támogassa vagy utasítást adjon a részvényesek javára történő kifizetésre, az alaptőke leszállítására, a részvény-visszavásárlásra és/vagy a társaság saját részvényeinek megszerzésére; másrészt, amennyiben az ABAK felhatalmazást kap, hogy az ABA-k nevében szavazzon a társaság irányító testületeinek ülésén, nem szavazhat a részvényesek javára történő kifizetés, az alaptőke leszállítása, a részvény-visszavásárlás és/vagy a társaság saját részvényeinek megszerzése mellett ezen irányelvnek megfelelően; és harmadrészt minden esetben meg kell tennie minden tőle telhetőt a társaság saját részvényei forgalmazásának, az alaptőke leszállításának, saját részvényei visszaváltásának és/vagy megvásárlásának megelőzése érdekében ezen irányelvnek megfelelően. Ezen irányelv rendelkezéseinek a nemzeti jogba való átültetésekor a tagállamoknak figyelembe kell venniük az irányelv V. fejezetének 2. szakaszában foglalt rendelkezések szabályozási célját, és kellő figyelmet kell fordítaniuk ezzel kapcsolatban arra, hogy egyenlő feltételeket biztosítsanak az uniós és nem uniós ABA-k számára az Unióban letelepedett vállalkozások feletti ellenőrzésszerzéskor.
(58)
A kis- és középvállalkozások és az ingatlan megvásárlásának, tulajdonlásának vagy kezelésének céljával létrehozott különleges célú gazdasági szervezetek feletti ellenőrzés esetén általános mentességnek kell vonatkoznia a jelentési és adatszolgáltatási kötelezettségekre, valamint valamely tőzsdén nem jegyzett társaság vagy kibocsátó feletti ellenőrzés esetén a vagyonkivonás elleni biztosítékokra. Továbbá ezen előírásoknak nem céljuk, hogy a tulajdonjogokkal kapcsolatos információkat nyilvánossá tegyék, amelyek hátrányos helyzetbe hoznák az ABAK-ot a lehetséges versenytársakkal, például az állami vagyonalapokkal vagy olyan versenytársakkal szemben, amelyek esetleg el akarják lehetetleníteni a céltársaság üzleti tevékenységét, saját hasznukra használva fel az információt. Ezért a jelentési és adatszolgáltatási kötelezettség alkalmazandó az Európai Közösség munkavállalóinak tájékoztatása és a velük folytatott konzultáció általános keretének létrehozásáról szóló, 2002. március 11-i 2002/14/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvben (16) a bizalmas információkra vonatkozóan meghatározott feltételek és korlátozások szerint, valamint a 2004/25/EK és a 2004/109/EK irányelv sérelme nélkül. Ez azt jelenti, hogy a tagállamoknak a nemzeti jogukban szereplő korlátozásokon és lehetőségeken belül gondoskodniuk kell arról, hogy a munkavállalók képviselői és az őket segítők ne közölhessenek a munkavállalókkal és harmadik felekkel a társaság jogos érdekeit érintő olyan információkat, amelyeket kifejezetten bizalmasan kaptak meg. A tagállamoknak lehetővé kell tenni, hogy engedélyezhessék a munkavállalók képviselőinek és az őket segítőknek, hogy a munkavállalóknak és harmadik feleknek bizalmas információkat adhassanak át. A tagállamoknak rendelkezniük kell arról, hogy az érintett ABAK ne követelhesse meg az érintett társaság igazgatóságától, hogy információt közöljön a munkavállalók képviselőivel, illetve azok hiányában a munkavállalókkal, amikor a szóban forgó információk olyan jellegűek, hogy azok objektív kritériumok szerint komolyan károsítanák az érintett társaság működését vagy számára hátrányosak lehetnek. A jelentési és adatszolgáltatási kötelezettség, valamint a vagyonkivonás elleni biztosítékok a tagállamok által elfogadott szigorúbb szabályok sérelme nélkül alkalmazandók.
(59)
Ez az irányelv meghatározza továbbá azokat a feltételeket, amelyek hatálya alatt az uniós ABAK-ok uniós ABA-k befektetési jegyeit vagy részvényeit forgalmazhatják szakmai befektetők számára az Unióban. Uniós ABAK-ok ilyen irányú forgalmazása csak akkor engedélyezhető, ha az ABAK megfelel ezen irányelvnek és a forgalmazáshoz útlevéllel rendelkezik, nem érintve az ezen irányelvben előírt küszöbértékek alá eső ABA-k ABAK-ok általi forgalmazását. A tagállamoknak lehetővé kell tenni, hogy engedélyezhessék az ezen küszöbértékek alá eső ABA-k ABAK-ok általi forgalmazását nemzeti rendelkezéseknek megfelelően.
(60)
Egy ABA befektetési jegyeit vagy részvényeit csak akkor lehet uniós szabályozott piacra bevezetni vagy egy adott tagállamban az ABAK nevében eljáró harmadik felek által kibocsátani vagy elhelyezni, ha az ABA-t kezelő ABAK maga is forgalmazhatja az ABA befektetési jegyeit vagy részvényeit abban a tagállamban. Az ABA befektetőknek történő felosztását az Unióban ezenkívül más nemzeti vagy uniós jog, mint például az értékpapírok nyilvános kibocsátásakor vagy piaci bevezetésekor közzéteendő tájékoztatóról 2003. november 4-i 2003/71/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (17) és a 2004/39/EK irányelv is szabályozhatja.
(61)
Jelenleg számos uniós ABAK kezel nem uniós ABA-t. Helyénvaló az engedélyezett uniós ABAK-ok számára engedélyezni nem uniós ABA-k kezelését anélkül, hogy azokat az Unióban forgalmaznák, és hogy a szigorú letétkezelői követelmények, illetve az ebben az irányelvben meghatározott éves jelentéshez kapcsolódó követelmények rájuk is vonatkoznának, mivel ezeket a követelményeket ezen irányelv is tartalmazza az uniós befektetők védelmére.
(62)
A Bizottság által e tekintetben elfogadott felhatalmazáson alapuló jogi aktus hatálybalépését követően, amely, elvben, az EÉPH tanácsait figyelembe véve, az ezen irányelv átültetésének időpontját követően két évvel fog megvalósulni, a nem uniós ABA-kat a letelepedésük szerinti tagállamban és/vagy más tagállamokban szakmai befektetők részére forgalmazni szándékozó engedélyezett uniós ABAK-ok számára ezt engedélyezni kell, amenynyiben megfelelnek ezen irányelvnek. Ezt a jogot bejelentési eljáráshoz és ahhoz kell kötni, hogy a nem uniós ABA teljesíti-e a harmadik ország tekintetében fennálló feltételeket.
(63)
Egy átmeneti időszak során, amelyet - az EÉPH tanácsait figyelembe véve - elvben három évvel a nem uniós ABAK-okra vonatkozó útlevél létrehozását követően felhatalmazáson alapuló jogi aktus fog lezárni, a nem uniós ABA-kat bizonyos tagállamokban útlevél nélkül forgalmazni szándékozó uniós ABAK-ok számára ezt az érintett tagállamok is engedélyezhetik, amennyiben megfelelnek ezen irányelvnek a letétkezelői követelmények kivételével. Az ilyen uniós ABAK-oknak azonban biztosítaniuk kell, hogy meghatározott jogalanyokat jelöljenek ki a letétkezelői kötelezettségek teljesítése és a rendszerkockázat felügyelete céljából. Ezenkívül a nemzetközi standardokkal összhangban az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai, valamint a nem uniós ABA letelepedése szerinti harmadik ország felügyeleti hatóságai között megfelelő együttműködési megállapodásnak kell fennállnia a hatékony információcsere biztosítása érdekében, amely lehetővé teszi az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai számára, hogy ezen irányelvnek megfelelően végezzék feladataikat. Az együttműködési megállapodások révén nem lehet korlátozni nem uniós ABA-k forgalmazását egy adott tagállamban. Továbbá a nem uniós ABA letelepedése szerinti harmadik ország nem szerepelhet a pénzmosás és terrorizmus finanszírozása elleni pénzügyi munkacsoportnak a nem együttműködő országokat és területeket tartalmazó jegyzékében.
(64)
A Bizottság által e tekintetben elfogadott felhatalmazáson alapuló jogi aktus hatálybalépését követően, amelyre - az EÉPH tanácsát figyelembe véve -, elvben az ezen irányelv átültetésének határidejét követő két évvel kerül sor, ezen irányelv egyik alapelvévé kell tenni, hogy valamely nem uniós ABAK az ezen irányelvnek való megfelelése esetén részesülhessen az ezen irányelv által biztosított jogokból, így például útlevél révén értékesíthesse az ABA-k befektetési jegyeit és részvényeit az egész Unió területén. Ez azonos feltételeket biztosít az uniós és nem uniós ABAK-ok között. Ezen irányelv ezért egy, a nem uniós ABAK-okra alkalmazandó engedélyezésről rendelkezik, amely a Bizottság erre vonatkozó, felhatalmazáson alapuló jogi aktusának a hatálybalépését követően kerül alkalmazásra. Ezen megfelelés érvényesítése érdekében a tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságainak kell érvényre juttatniuk az ezen irányelvnek való megfelelést. Az ilyen nem uniós ABAK-ok vonatkozásában a hatáskörrel rendelkező felügyeleti hatóságok az ebben az irányelvben meghatározottak értelmében a referencia-tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai lesznek.
(65)
Ezért, ha egy nem uniós ABAK uniós ABA-kat szándékozik kezelni és/vagy ABA-kat forgalmazni az Unióban útlevéllel, azt is elő kell írni, hogy megfeleljen ezen irányelvnek annak érdekében, hogy ugyanazok a kötelezettségek vonatkozzanak rá, mint az uniós ABAK-okra. Nagyon kivételes esetekben, ha és amennyiben az ezen irányelv valamely rendelkezésének való megfelelés összeegyeztetetlen azzal a joggal, amely a nem uniós ABAK vagy az Unióban forgalmazott nem uniós ABA tekintetében irányadó, a nem uniós ABAK-ot mentesíteni lehet ezen irányelv vonatkozó rendelkezése alól, ha igazolni tudja, hogy: lehetetlen az ezen irányelv rendelkezéseinek való megfelelést összeegyeztetni azon jogban előírt kötelező erejű rendelkezéssel, amely a nem uniós ABAK vagy az Unióban forgalmazott nem uniós ABA tekintetében irányadó; a nem uniós ABAK vagy a nem uniós ABA tekintetében irányadó jognak van olyan egyenértékű rendelkezése, amelynek azonos a szabályozási célja és az érintett ABA befektetői védelmének azonos szintjét nyújtja; a nem uniós ABAK vagy a nem uniós ABA eleget tesz az említett egyenértékű előírásnak.
(66)
Továbbá az ABA-t kezelni és/vagy ABA-t az Unióban útlevéllel forgalmazni kívánó nem uniós ABAK-nak meg kell felelnie egy meghatározott engedélyezési eljárásnak és teljesítenie kell bizonyos meghatározott követelményeket, amelyek a nem uniós ABAK letelepedése szerinti harmadik országra és - adott esetben - a nem uniós ABA letelepedése szerinti harmadik országra vonatkoznak.
(67)
Az EÉPH tanácsot ad a referencia-tagállam meghatározásával és - adott esetben - az egyenértékű szabállyal való összeegyeztethetőség tekintetében a mentességgel kapcsolatban. A referencia-tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai és az ABAK fogadó tagállamainak hatáskörrel rendelkező hatóságai közötti információcserére meghatározott követelmények alkalmazandók. Továbbá az 1095/2010/EU rendelet 19. cikkében meghatározott közvetítési eljárást kell alkalmazni akkor, ha a tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságai nem értenek egyet a referencia-tagállam megállapításaival, az ezen irányelvnek való megfelelés és egy harmadik ország egyenértékű szabályainak való megfelelés közötti összeegyeztethetetlenség esetén a mentesség alkalmazásával, és azzal az értékeléssel kapcsolatosan, amely a nem uniós ABAK letelepedése szerinti harmadik ország és - adott esetben - a nem uniós ABA letelepedése szerinti harmadik országra vonatkozó meghatározott követelmények teljesítésével foglalkozik.
(68)
A felügyeleti eredmények következetességének további fokozása érdekében az 1095/2010/EU rendelet 30. cikkével összhangban az EÉPH évenként szakértői értékelésen alapuló elemzést készít a hatáskörrel rendelkező hatóságok nem uniós ABAK-ok engedélyezésével és felügyeletével összefüggő felügyeleti tevékenységeiről.
(69)
Egy átmeneti időszak során, amelyet - az EÉPH tanácsát figyelembe véve -, elvben három évvel a nem uniós ABAK-okra vonatkozó útlevél létrehozását követően felhatalmazáson alapuló jogi aktus fog lezárni, az ABA-kat csak bizonyos tagállamokban és útlevél nélkül forgalmazni szándékozó nem uniós ABAK-ok számára ezt az illetékes tagállamok is engedélyezhetik, ha bizonyos minimumkövetelmények teljesülnek. Ezekre a nem uniós ABAK-okra a befektetők tájékoztatása tekintetében legalább az uniós ABA-kat forgalmazó uniós ABAK-okra alkalmazandókhoz hasonló szabályoknak kell vonatkozniuk. A rendszerkockázatok felügyeletének megkönnyítése érdekében e nem uniós ABAK-ok számára is elő kell írni jelentési kötelezettségeket az ABA-k forgalmazásának helye szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai tekintetében. Következésképpen ezeknek az ABAK-oknak meg kell felelniük az ezen irányelvben meghatározott átláthatósági követelményeknek, és a tőzsdén nem jegyzett társaságok vagy kibocsátók felett ellenőrzést szerző ABA-kat kezelő ABAK-okra vonatkozó kötelezettségeknek. Továbbá a rendszerkockázat felügyelete céljából és a nemzetközi standardokkal összhangban az ABA-k forgalmazási helye szerinti tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságai, adott esetben az érintett uniós ABA-k hatáskörrel rendelkező hatóságai, a nem uniós ABAK letelepedése szerinti harmadik ország felügyeleti hatóságai, és adott esetben a nem uniós ABA letelepedése szerinti harmadik ország felügyeleti hatóságai között megfelelő együttműködési megállapodásnak kell fennállnia a hatékony információcsere biztosítása érdekében, amely lehetővé teszi az érintett tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságai számára, hogy ezen irányelvnek megfelelően végezzék a feladataikat. Az együttműködési megállapodások révén nem lehet korlátozni harmadik országbeli alapok forgalmazását egy adott tagállamban. Végezetül, az a harmadik ország, ahol a nem uniós ABAK vagy ahol a nem uniós ABA letelepedett, nem szerepelhet a pénzmosás és terrorizmus finanszírozása elleni pénzügyi munkacsoport nem együttműködő országok és területek jegyzékén.
(70)
Az irányelv nem érintheti a jelenlegi helyzetet, amely szerint az Unióban letelepedett szakmai befektetők saját kezdeményezésükre befektethetnek az ABA-kba, függetlenül az ABAK és/vagy az ABA letelepedésének helyétől.
(71)
A tagállamok számára lehetővé kell tenni, hogy saját területükön engedélyezhessék az ABAK-ok által kezelt összes ABA, vagy meghatározott típusú ABA-k kisbefektetőknek történő forgalmazását. Ha valamely tagállam meghatározott típusú ABA-k forgalmazását teszi lehetővé, a tagállamnak eseti elemzést kell végeznie annak megállapítása céljából, hogy az adott ABA minősíthető-e olyan típusú ABA-nak, amely a tagállam területén kisbefektetők számára forgalmazható. Az uniós jog más eszközei alkalmazásának sérelme nélkül a tagállamoknak lehetővé kell tenni, hogy ilyen esetekben a kisbefektetőknek való forgalmazás előfeltételeként előírhassanak az ABA-knak a területükön a szakmai befektetők részére való forgalmazásra vonatkozóknál szigorúbb követelményeket is az ABA-kra és az ABAK-okra, attól függetlenül, hogy az ABA forgalmazása belföldön vagy határokon átnyúlóan történik. Amennyiben egy tagállam saját területén engedélyezi az ABA-k kisbefektetőknek történő forgalmazását, ennek a lehetőségnek elérhetőnek kell lennie függetlenül attól, hogy az ABA-t kezelő ABAK melyik tagállamban telepedett le, és a tagállam nem írhat elő a belföldön forgalmazott ABA-kra vonatkozóknál szigorúbb követelményeket vagy további követelményeket egy másik tagállamban letelepedett és határokon átnyúlóan forgalmazott ABA-kra. Továbbá azoknak az ABAK-oknak, a 2004/39/EK irányelv értelmében engedélyezett befektetési vállalkozásoknak és a 2006/48/EK irányelv értelmében engedélyezett hitelintézeteknek, amelyek kisbefektető ügyfeleknek befektetési szolgáltatásokat nyújtanak, figyelembe kell venniük valamennyi esetleges kiegészítő követelményt annak értékelése során, hogy egy bizonyos ABA megfelelő és alkalmas-e egy adott kisbefektető számára, és hogy összetett vagy nem összetett pénzügyi eszköz-e.
(72)
Tisztázni kell az ezen irányelv végrehajtásáért felelős hatáskörrel rendelkező hatóságok hatáskörét és kötelezettségeit, és meg kell erősíteni a határokon átnyúló hatékony felügyeleti együttműködés biztosításához szükséges mechanizmusokat. Bizonyos körülmények között az ABAK fogadó tagállamainak hatáskörrel rendelkező hatóságai számára lehetővé kell tenni, hogy közvetlenül felléphessenek meghatározott rendelkezések betartásának felügyelete érdekében, amelyért felelősek. Az egyéb rendelkezések vonatkozásában a fogadó tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságai számára lehetővé kell tenni, hogy a letelepedés szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságaitól fellépést követeljenek meg, és közbelépjenek, ha nem történik fellépés.
(73)
Ezen irányelv rendelkezik az EÉPH általános koordinációs szerepéről és az EÉPH által elnökölt kötelező érvényű, a hatáskörrel rendelkező hatóságok közötti viták rendezésére szolgáló közvetítési eljárások lehetőségéről.
(74)
Az EÉPH szabályozástechnikai standardtervezetet dolgoz ki az ABAK letelepedése szerinti tagállam vagy a referencia-tagállam és a harmadik országbeli hatáskörrel rendelkező felügyeleti hatóság között megkötendő együttműködési megállapodások tartalmára és az információcsere módjára vonatkozóan. A szabályozástechnikai standardtervezetek biztosítják, hogy ezen együttműködési megállapodások következtében minden szükséges információ a hatáskörrel rendelkező hatóságok rendelkezésére álljon mind a letelepedés szerinti, mind a fogadó tagállamokban, hogy azok gyakorolni tudják az ezen irányelvben rájuk ruházott felügyeleti és vizsgálati hatásköreiket. Az EÉPH ezenkívül megkönnyíti az együttműködési megállapodások megtárgyalását és megkötését. Az EÉPH például úgy könnyítheti meg ezeket a folyamatokat, hogy biztosítja az ilyen együttműködési megállapodások standard formátumát.
(75)
A tagállamoknak meg kell állapítaniuk az ezen irányelv rendelkezéseinek megsértése esetén alkalmazandó szankciókra vonatkozó szabályokat, és biztosítaniuk kell azok végrehajtását. A szankcióknak hatékonyaknak, arányosaknak és visszatartó erejűeknek kell lenniük.
(76)
Ezen irányelv tiszteletben tartja az alapvető jogokat és betartja különösen az EUMSZ-ben és az Európai Unió Alapjogi Chartájában (Charta) elismert elveket, nevezetesen a személyes adatoknak az EUMSZ 16. cikkében és a Charta 8. cikkében említett védelmét. A hatáskörrel rendelkező hatóságok általi információcserének vagy információtovábbításnak meg kell felelnie a személyes adatok továbbítására vonatkozó szabályoknak, ahogy azt a személyes adatok feldolgozása vonatkozásában az egyének védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló, 1995. október 24-i 95/46/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (18) megállapítja. Az EÉPH általi információcserének vagy információtovábbításnak meg kell felelnie a személyes adatok továbbítására vonatkozó szabályoknak - ahogy azt a személyes adatok közösségi intézmények és szervek által történő feldolgozása tekintetében az egyének védelméről, valamint az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló, 2000. december 18-i 45/2001/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (19) megállapítja -, amelyek ezen irányelv alkalmazásában teljes mértékben alkalmazandók a személyes adatok feldolgozására.
(77)
Ezen irányelv végrehajtása egységes feltételeinek biztosítása érdekében a Bizottságra végrehajtási hatásköröket kell ruházni. Ezeket a Bizottság végrehajtási hatásköreinek gyakorlására vonatkozó tagállami ellenőrzési mechanizmusok szabályainak és általános elveinek megállapításáról szóló, 2011. február 16-i 182/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletnek (20) megfelelően kell gyakorolni.
(78)
A Bizottságot fel kell hatalmazni, hogy az EUMSZ 290. cikkének megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el, ahol ez az ezen irányelvben kifejezetten meghatározásra került. Különösen, a Bizottságot fel kell hatalmazni, hogy felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el az ebben az irányelvben meghatározott tőkeáttételi módszerek megállapítása érdekében, ideértve a vonatkozó ABA által ellenőrzött harmadik feleket bevonó lehetséges pénzügyi és/vagy jogi struktúrákat, ha azon struktúrákat kifejezetten annak érdekében állították fel, hogy ABA-szinten közvetlenül vagy közvetve tőkeáttételt hozzanak létre. Különösen a magántőke- és kockázatitőke-alapok esetében az ilyen pénzügyi vagy jogi struktúrákra való hivatkozás esetében a portfóliótársaság szintjén meglévő tőkeáttételt nem kell beleérteni.
(79)
Felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat kell elfogadni annak meghatározása céljából, hogy hogyan kell kiszámítani a könnyített rendszerre vonatkozó küszöbértékeket, és hogyan kell szabályozni az ABA-kat kezelő azon ABAK-okat, amelyek kezelt eszközeinek értéke, beleértve a tőkeáttétel útján szerzett eszközöket is, egyazon naptári éven belül időnként meghaladja a vonatkozó küszöbértéket, időnként pedig nem éri el azt; a küszöbértékeket el nem érő ABAK-ok bejegyzési kötelezettségeinek és a rendszerkockázat hatékony felügyeletét szolgáló adatszolgáltatási kötelezetettségeinek, és az ilyen ABAK-ok arra vonatkozó kötelezetettségének meghatározása céljából, hogy az érintett hatáskörrel rendelkező hatóságokat értesítsék, amennyiben már nem teljesítik a könnyített rendszer alkalmazásához szükséges feltételeket.
(80)
Felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat kell elfogadni annak érdekében is, hogy egyértelművé tegyék a tőkeáttételi módszereket, köztük bármely pénzügyi és/vagy jogi struktúrát, amelyben az adott ABA által ellenőrzött harmadik felek is részt vesznek, valamint a tőkeáttétel kiszámításának módját; hogy meghatározzák azokat a kockázatokat, amelyeket a további szavatolótőkének vagy a szakmai felelősségbiztosításnak le kell fedeznie, és meghatározzák a további szavatolótőke megfelelősége meghatározásának feltételeit vagy a szakmai felelősségbiztosítás hatályát, valamint meghatározzák a további szavatolótőke folyamatban lévő kiigazítása vagy a szakmai felelősségbiztosítás hatálya meghatározásának módját. Felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat kell elfogadni annak érdekében is, hogy meghatározzák a hatáskörrel rendelkező hatóságok által annak értékelése során alkalmazandó kritériumokat, hogy az ABAK-ok teljesítik-e az üzletmenetükkel kapcsolatos kötelezettségeiket, az irányú kötelezettségüket, hogy az általuk kezelt ABA-k és azok befektetői érdekeit, valamint a piac integritását szem előtt tartva járnak el; hogy rendelkeznek az üzleti tevékenységük megfelelő végzéséhez szükséges erőforrásokkal és eljárásokkal, és képesek azok hatékony felhasználására; hogy megtesznek minden ésszerű lépést az összeférhetetlenség elkerülésére és, ha az nem elkerülhető, arra, hogy azonosítsák, megelőzzék és figyelemmel kísérjék, adott esetben pedig nyilvánosságra hozzák az ABA-k és az ABA-k befektetői előtt ezen összeférhetetlenséget, és biztosítsák, hogy az általuk kezelt ABA-k méltányos bánásmódban részesülnek; hogy megfelelnek az üzleti tevékenységük irányítására vonatkozó valamennyi hatósági követelménynek, hogy elősegítsék az ABA-k vagy az általuk kezelt ABA-k befektetői érdekeinek és a piac integritásának lehető legnagyobb mértékű érvényesülését; és az ABA-k valamennyi befektetője számára tisztességes bánásmódot biztosítsanak.
(81)
Felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat kell továbbá elfogadni a következők meghatározására: az ABAK-ok által meghatározandó összeférhetetlenség-típusok, valamint azon ésszerű lépesek, amelyek meghozatala az összeférhetetlenségek azonosítása, megelőzése, kezelése, nyomon követése és az azokról szóló tájékoztatás céljából a strukturális, szervezeti és közigazgatási eljárások keretében az ABAK-októl elvárható. Felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat kell elfogadni az alábbiak vonatkozásában: alkalmazandó kockázatkezelési feladatok; a kockázatkezelési rendszer felülvizsgálatának megfelelő gyakorisága; a kockázatkezelési feladatok funkcionális és hierarchikus elkülönítése a működési egységektől, ideértve a portfóliókezelési feladatokat is; összeférhetetlenség elleni óvintézkedések; és az ABAK-ok által betartandó kockázatkezelési követelmények. Felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat kell elfogadni az ABAK-ok által használandó likviditáskezelési rendszereknek, valamint a befektetési stratégia, a likviditási profil és a visszaváltási politika összehangolásának meghatározása érdekében. Felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat kell elfogadni azon követelmények meghatározása érdekében, amelyeket az értékpapírosított eszközök értékpapírosítását kezdeményezőknek, a szponzoroknak vagy az eredeti hitelezőknek kell teljesíteniük ahhoz, hogy az ABAK-ok befektethessenek a 2011. január 1-je után kibocsátott ilyen jellegű eszközökbe.
(82)
Olyan felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat is el kell fogadni, amelyek meghatározzák azokat a követelményeket, amelyeket az ABAK-oknak teljesíteniük kell az ilyen értékpapírosított eszközökbe való befektetéshez; amelyek meghatározzák az igazgatási és számviteli eljárásokat, az elektronikus adatfeldolgozásra vonatkozó ellenőrzési és biztonsági szabályokat és a megfelelő belső ellenőrzési mechanizmusokat; amelyek meghatározzák az eszközök helyes értékelésére, valamint a befektetési jegyenkénti vagy részvényenkénti nettó eszközérték kiszámítására vonatkozó eljárásokat; a külső értékbecslő által nyújtandó szakmai garanciákat; valamint a nyílt végű ABA-k értékelésének megfelelő gyakoriságát.
(83)
Olyan felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat is el kell fogadni, amelyek meghatározzák azon feltételeket, amelyek mellett az ABAK-ok funkcióinak átruházása jóváhagyható, valamint azon feltételeket, amelyek mellett az ABAK olyan mértékben ruházza át funkcióit, hogy postafiókcéggé válik, és már nem tekinthető az ABA kezelőjének; amelyek meghatározzák a letétkezelők vonatkozásában az annak megállapítására szolgáló kritériumokat, hogy a letétkezelő letelepedése szerinti harmadik országokra vonatkozó prudenciális szabályozás és felügyelet egyenértékű-e az uniós joggal, és azokat ténylegesen végre is hajtják, valamint a megállapodásmintába belefoglalandó adatokat; a letétkezelői feladatok ellátására vonatkozó feltételeket, ideértve: a pénzügyi eszközök azon fajtáit, amelyeket a letétkezelő letétkezelői feladatkörébe kell sorolni; azokat a feltételeket, amelyek alapján a letétkezelő letétkezelői feladatát gyakorolhatja a központi letétkezelőnél nyilvántartott pénzügyi eszközök tekintetében, és azokat a feltételeket, amelyek alapján a letétkezelő őrzi a névre szólóan kibocsátott és a kibocsátónál vagy a könyvvezetőknél nyilvántartott pénzügyi eszközöket; a letétkezelőnek a kellő gondossággal kapcsolatos kötelezettségeit; az elkülönítési kötelezettséget; azon feltételek és körülmények, amelyek alapján a letétbe helyezett pénzügyi eszközt elveszettnek kell tekinteni; mit lehet „minden ellenkező erőfeszítés ellenére is elkerülhetetlen, érdemleges befolyásán túlmenő külső eseménynek” tekinteni; és azokat a feltételeket és körülményeket, amelyek alapján objektív indok áll fenn a felelősség alóli mentesítésre. Olyan felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat is el kell fogadni, amelyek meghatározzák az ABAK-ok által a kezelésükben lévő minden egyes ABA tekintetében rendelkezésre bocsátandó éves jelentés tartalmát és formátumát, valamint az ABAK-ok részéről befektetőikkel szemben fennálló adatszolgáltatási kötelezettségeket és a hatáskörrel rendelkező hatóságokkal szembeni jelentési kötelezettségeket, valamint azok gyakoriságát.
(84)
Olyan felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat is el kell fogadni, amelyek meghatározzák azokat a feltételeket, hogy a tőkeáttétel mikor tekintendő jelentős mértékűnek és amelyek megállapítják az ABAK által esetlegesen alkalmazandó tőkeáttételi korlátok bevezetésének a hatáskörrel rendelkező hatóságok általi mérlegelésekor alkalmazandó elveket. Olyan felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat is el kell fogadni, amelyek meghatározzák a nem uniós ABAK-okkal és/vagy a nem uniós ABA-kkal kapcsolatos együttműködési megállapodásokat a harmadik országokkal való együttműködési megállapodások megkötését elősegítő közös keret kialakítása érdekében. Olyan felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat is el kell fogadni, amelyek meghatározzák annak az információcserének a tartalmát, amelyet az ABAK és a hatáskörrel rendelkező hatóságok folytatnak, valamint azt, hogy bizonyos adatokat meg kell adni az EÉPH-nak.
(85)
Az EÉPH e tekintetben adott tanácsától és az irányelvben megállapított feltételektől függően felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat kell elfogadni az útlevélnek nem uniós ABA-kat az Unióban forgalmazó uniós ABAK-okra és ABA-kat az Unióban kezelő és/vagy forgalmazó nem uniós ABAK-okra történő kiterjesztése érdekében, illetve egy másik felhatalmazáson alapuló jogi aktust kell elfogadni e tekintetben a zártkörű kibocsátásra vonatkozó nemzeti rendszerek alkalmazásának megszüntetése céljából.
(86)
Az Európai Parlament vagy a Tanács az értesítés időpontját követő három hónapon belül kifogást emelhet a felhatalmazáson alapuló jogi aktussal szemben. A kiemelkedően aggályos területek esetében az Európai Parlament vagy a Tanács kezdeményezésére ez az időtartam három hónappal meghosszabbítható. Az Európai Parlament és a Tanács tájékoztathatja a többi intézményt arról, ha nem szándékozik kifogást emelni. A felhatalmazáson alapuló jogi aktusok korai elfogadása különösen fontos olyankor, amikor határidőket kell betartani, például hogy a tagállamok a felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat adott esetben az ezen irányelvben meghatározott átültetési időszakon belül ültethessék át.
(87)
A Lisszaboni Szerződést elfogadó kormányközi konferencia záróokmányához csatolt, az Európai Unió működéséről szóló szerződés 290. cikkéről szóló nyilatkozatban a konferencia tudomásul vette a Bizottság arra irányuló szándékát, hogy a kialakult gyakorlatnak megfelelően konzultál a tagállamok által kinevezett szakértőkkel a pénzügyi szolgáltatások területére vonatkozó, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok tervezetének elkészítése során.
(88)
Az ezen irányelv átültetési határidejét követően két évvel az EÉPH véleményt ad ki az akkor hatályban levő útlevél működéséről és a zártkörű kibocsátásra vonatkozó nemzeti rendszerek működéséről. Tanácsot ad az útlevélnek a nem uniós ABA-kat az Unióban forgalmazó uniós ABAK-okra és ABA-kat az Unióban kezelő és/vagy forgalmazó nem uniós ABAK-okra történő kiterjesztése tekintetében is. A Bizottság három hónappal az EÉPH e véleményének és útmutatásának átvétele után, valamint az ezen irányelvben felsorolt, többek között a belső piacra, a befektetővédelemre és a rendszerkockázatok hatékony ellenőrzésére vonatkozó kritériumokat és célkitűzéseket figyelembe véve felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogad el, meghatározva azt az időpontot, amikortól az ebben az irányelvben meghatározott, az útlevél kiterjesztésére vonatkozó szabályok valamennyi tagállamban alkalmazandóvá válnak.
(89)
2009. áprilisi londoni találkozójukon a G-20-ak vezetői megállapodtak abban, hogy a fedezeti alapokat vagy vezetőiket nyilvántartásba kell venni, és elő kell írni számukra, hogy folyamatosan továbbítsák a megfelelő adatokat a felügyelőknek vagy a szabályozóknak. Felügyeletet kell felettük biztosítani, hogy biztosítva legyen a megfelelő kockázatkezelés. 2010 júniusában a G-20-ak vezetői Torontóban megerősítették kötelezettségvállalásukat, és vállalták a fedezeti alapok átláthatóságának és szabályozói felügyeletének fokozását célzó szigorú intézkedések végrehajtásának nemzetközileg következetes és megkülönböztetésmentes módon történő felgyorsítását. A G-20-ak célkitűzéseinek támogatására az Értékpapír-felügyeletek Nemzetközi Bizottsága 2009 júniusában magas szintű befektetésialap-felügyeleti alapelveket adott ki, hogy irányt mutasson e terület nemzetközi szinten következetes szabályozásának kialakításához. 2010. szeptember 16-án az Európai Tanács egyetértett abban, hogy Európának határozottabban, valamint a viszonosság szellemében és a kölcsönös előnyök szem előtt tartásával kell képviselnie az érdekeit és az értékeit az Unió külkapcsolataiban, továbbá lépéseket kell tennie többek között annak érdekében, hogy nagyobb piaci hozzáférést biztosítson az európai vállalkozásoknak és elmélyítse szabályozási együttműködését fő kereskedelmi partnereivel. A Bizottság annak biztosítására törekszik, hogy e kötelezettségvállalásokat az Unió nemzetközi partnerei is hasonlóan hajtják végre.
(90)
Három évvel annak a felhatalmazáson alapuló jogi aktusnak a hatálybalépését követően, amelynek értelmében az útlevél valamennyi ABAK vonatkozásában alkalmazásra kerül, az EÉPH véleményt ad ki az akkor hatályban levő európai útlevél működéséről és a zártkörű kibocsátásra vonatkozó nemzeti rendszerek működéséről. Tanácsot ad a nemzeti rendszerek megszüntetésével kapcsolatosan is. A Bizottság három hónappal az EÉPH véleményének és tanácsának átvétele, valamint az ezen irányelvben felsorolt kritériumok és ezen irányelv célkitűzéseinek figyelembevétele után felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogad el, többek között a belső piac, a befektetővédelem és a rendszerkockázatok hatékony ellenőrzése vonatkozásában, meghatározva azt az időpontot, amikortól az ezen irányelvben meghatározott nemzeti mechanizmusok valamennyi tagállamban megszűnnek.
(91)
Ezen irányelv átültetési határidejét követően négy évvel a Bizottság - nyilvános konzultáció alapján és a hatáskörrel rendelkező hatóságokkal folytatott megbeszélésekre tekintettel - elkezdi ezen irányelv alkalmazásának és hatályának felülvizsgálatát. A felülvizsgálat elemzi az irányelv alkalmazása során gyűjtött tapasztalatokat, annak a befektetőkre, az ABA-kra vagy az ABAK-okra gyakorolt hatását az Unióban és harmadik országokban, valamint azt is vizsgálja, hogy milyen mértékben sikerült teljesíteni ezen irányelv célkitűzéseit, és szükség szerint megfelelő módosításokat javasol. A felülvizsgálat kitér az ezen irányelvben foglalt szabályok működésének általános felmérésére és a szabályok alkalmazása során gyűjtött tapasztalatokra. A Bizottság a felülvizsgálat során megvizsgálja az EÉPH és a hatáskörrel rendelkező uniós hatóságoknak ezen irányelv összefüggésében végzett tevékenységeit az uniós piacokon működő valamennyi ABAK hatékony felügyeletének biztosításában, ideértve többek között, - az 1095/2010/EU rendelettel összhangban - annak megvizsgálását, hogy további felügyeleti feladatokat bízzanak-e az EÉPH-ra a nem uniós ABAK-ok engedélyezése és felügyelete terén. Ebben az összefüggésben a Bizottság értékeli az EÉPH ilyen jellegű feladatokkal való megbízásának költségeit és előnyeit.
(92)
Ezen irányelv célja az ABAK-ok tevékenysége következtében felmerülő lehetséges kockázatok kezelésére és ezen kockázatok tekintetben a hatáskörrel rendelkező hatóságok általi hatékony ellenőrzésének biztosítására alkalmas keretrendszer létrehozása az Unióban. Szigorú szabályozási és felügyeleti keretet kell biztosítani, hogy a pénzügyi szabályozásban ne legyenek hiányosságok. Ebben a tekintetben hivatkozni lehet a kellő gondossággal kapcsolatos meglévő kötelezettségekre, amelyek a szakmai befektetőkre alkalmazandók az ilyen befektetőkre vonatkozó rendelkezések értelmében. Továbbá a Bizottságot fel kell kérni, hogy vizsgálja felül a szakmai befektetőkre vonatkozó jogszabályokat annak érdekében, hogy felmérje, szükséges-e szigorúbb követelményeket előírni azoknak a szakmai uniós befektetőknek a kellő gondosságra vonatkozó eljárására vonatkozóan, amelyek saját kezdeményezésükre nem uniós pénzügyi termékekbe, többek között nem uniós ABA-kba fektetnek be.
(93)
A felülvizsgálat végén a Bizottság jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak, többek között - adott esetben - a javasolt módosításokról, figyelembe véve ezen irányelv célkitűzéseit és a befektetőkre, az ABA-kra és ABAK-okra gyakorolt lehetséges hatásokat az Unióban és harmadik országokban.
(94)
Mivel ezen irányelv célját, nevezetesen a magas szintű befektetővédelemnek az ABAK-ok engedélyezésére és felügyeletére szolgáló közös keretrendszer létrehozatala révén való biztosítását - amint azt az ABAK-okra vonatkozó jelenlegi nemzeti szintű szabályozás és felügyelet terén meglévő hiányosságok tanúsítják - a tagállamok nem tudják kielégítően, ezért az uniós szinten jobban megvalósítható, az Unió az Európai Unióról szóló szerződés 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvének megfelelően intézkedéseket fogadhat el. Az e cikkben foglalt arányosság elvének megfelelően ez az irányelv nem lépi túl az e cél eléréséhez szükséges mértéket.
(95)
A 2003/41/EK és a 2009/65/EK irányelvet, a hitelminősítő intézetekről szóló, 2009. szeptember 16-i 1060/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletet (21) és az 1095/2010/EU rendeletet ennek megfelelően módosítani kell,
ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:
I. FEJEZET
ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK
1. cikk
Tárgy
Ezen irányelv azon alternatív befektetési alapkezelők (ABAK) engedélyezésével, folyamatos működtetésével és átláthatóságával kapcsolatos szabályokat állapítja meg, amelyek alternatív befektetési alapokat (ABA) kezelnek és/vagy forgalmaznak az Unióban.
2. cikk
Hatály
(1) Figyelembe véve e cikk (3) bekezdését és a 3. cikket, ezen irányelv a következőkre alkalmazandó:
a)
uniós ABAK-ok, amelyek egy vagy több ABA-t kezelnek, tekintet nélkül arra, hogy az ilyen ABA uniós vagy nem uniós ABA;
b)
nem uniós ABAK-ok, amelyek egy vagy több uniós ABA-t kezelnek; és
c)
nem uniós ABAK-ok, amelyek egy vagy több ABA-t forgalmaznak az Unióban, tekintet nélkül arra, hogy az uniós ABA vagy nem uniós ABA.
(2) Az (1) bekezdés alkalmazásában nincs jelentősége, hogy
a)
az ABA nyílt vagy zárt végű-e;
b)
az ABA-t szerződési jog, a befektetési alapokra vonatkozó jogszabályok vagy a társasági jog alapján alapították, vagy más jogi formája van;
c)
milyen az ABAK jogi felépítése.
(3) Ezen irányelv nem alkalmazandó a következőkre:
a)
holdingtársaságok;
b)
a 2003/41/EK irányelv hatálya alá tartozó foglalkoztatói nyugellátást szolgáltató intézmények, ideértve adott esetben az említett irányelv 2. cikkének (1) bekezdésében említett ilyen intézmények irányításáért felelős, illetve a nevükben eljáró felhatalmazott szerveket és az említett irányelv 19. cikkének (1) bekezdése alapján megbízott befektetéskezelőket is, amennyiben azok ABA-k kezelésével nem foglalkoznak;
c)
szupranacionális intézmények, mint az Európai Központi Bank, az Európai Beruházási Bank, az európai fejlesztésfinanszírozási intézmények és a bilaterális fejlesztési bankok, a Világbank, a Nemzetközi Valutaalap, más szupranacionális intézmények és hasonló nemzetközi szervezetek, amenyiben az ilyen intézmények vagy szervezetek ABA-t kezelnek, és amennyiben ezek az ABA-k közérdekűek;
d)
a nemzeti központi bankok;
e)
a nemzeti kormányok, a regionális és helyi önkormányzatok, valamint mindazon szervek és más intézmények, amelyek társadalombiztosítási rendszerek és nyugdíjrendszerek finanszírozására szolgáló alapokat kezelnek;
f)
a munkavállalói részvételi programok és a munkavállalói megtakarítási programok;
g)
különleges értékpapírosítási célú gazdasági egységek.
(4) A tagállamok megteszik a szükséges lépéseket annak biztosítására, hogy az (1) bekezdésben említett ABAK-ok folyamatosan megfeleljenek ezen irányelvnek.
3. cikk
Mentességek
(1) Ezen irányelv hatálya nem terjed ki az olyan egy vagy több ABA-t kezelő ABAK-okra, amelyeknek ugyanezen ABAK-ok vagy azok anyavállalatai vagy leányvállalatai, vagy ezen anyavállalatok egyéb leányvállalatai az egyedüli befektetői, feltéve, hogy e befektetők maguk nem ABA-k.
(2) A 46. cikk alkalmazásának sérelme nélkül a következő ABAK-okra kizárólag ezen cikk (3) és (4) bekezdése alkalmazandó:
a)
olyan ABAK-ok, amelyek - közvetlenül vagy közvetve egy, az ABAK-kal közös irányítás vagy ellenőrzés alatt álló társaságon keresztül, vagy érdemi közvetlen vagy közvetett részesedés útján - olyan ABA-portfóliókat kezelnek, amelyek kezelt eszközeinek értéke - beleértve a tőkeáttétel útján létrejött eszközöket is - nem haladja meg összesen a 100 millió EUR küszöbértéket; vagy
b)
olyan ABAK-ok, amelyek - közvetlenül vagy közvetve egy, az ABAK-kal közös irányítás vagy ellenőrzés alatt álló társaságon keresztül, vagy érdemi közvetlen vagy közvetett részesedés útján - olyan ABA-portfóliókat kezelnek, amelyek kezelt eszközeinek értéke nem haladja meg összesen az 500 millió EUR küszöbértéket, amennyiben az ABA portfóliói olyan ABA-kból állnak, amelyek nem tőkeáttétellel finanszírozottak és amelyek esetében az egyes ABA-kba történő eredeti befektetés időpontját követő öt éven belül nem gyakorolhatók visszaváltási jogok.
(3) A tagállamok biztosítják, hogy a (2) bekezdésben említett ABAK-ok legalább:
a)
a letelepedésük szerinti tagállamban a hatáskörrel rendelkező hatóságoknál bejegyzéskötelesek;
b)
a bejegyzés időpontjában igazolják magukat és az általuk kezelt ABA-kat a letelepedésük szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai előtt;
c)
a bejegyzés időpontjában információkat szolgáltatnak az általuk kezelt ABA-k befektetési stratégiáiról a letelepedésük szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságainak;
d)
a letelepedésük szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai számára rendszeresen tájékoztatást adnak arról, hogy milyen főbb eszközökkel kereskednek, valamint hogy a kezelésükben lévő ABA-k milyen fontosabb kitettségekkel rendelkeznek és melyek a legfontosabb koncentrációik, hogy a hatáskörrel rendelkező hatóságok hatékonyan nyomon követhessék a rendszerkockázatokat; és
e)
abban az esetben, ha már nem teljesítik a (2) bekezdésben említett feltételeket, értesíteniük kell erről a letelepedésük szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságait.
E cikk ezen bekezdése és (2) bekezdése a tagállamok által a (2) bekezdésben említett ABAK-ok tekintetében elfogadott szigorúbb szabályok sérelme nélkül alkalmazandó.
A tagállamok megteszik a szükséges lépéseket annak biztosítására, hogy amennyiben a (2) bekezdésben megadott feltételek már nem teljesülnek, az érintett ABAK-oknak az ezen irányelvben meghatározott eljárás szerint 30 naptári napon belül engedély iránti kérelmet kell benyújtaniuk.
(4) A (2) bekezdésben szereplő ABAK-ok nem élvezik az ezen irányelv által biztosított jogokat, kivéve, ha az ABAK-ok ezen irányelv hatálya alá vonják magukat. Ha az ABAK-ok ezen irányelv hatálya alá vonják magukat, akkor az teljes mértékben alkalmazandó rájuk.
(5) A Bizottság végrehajtási jogi aktusokat fogad el, amelyek célja az eljárások meghatározása azon ABAK-ok számára, amelyek ezen irányelv hatálya alá vonják magukat a (4) bekezdésnek megfelelően. Ezeket a végrehajtási jogi aktusokat az 59. cikk (2) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárásnak megfelelően kell elfogadni.
(6) A Bizottság az 56. cikkel összhangban, valamint az 57. és az 58. cikkben foglalt feltételeknek megfelelően elfogadott felhatalmazáson alapuló jogi aktusok útján intézkedéseket fogad el, amelyek meghatározzák az alábbiakat:
a)
a (2) bekezdésben említett küszöbértékek kiszámításának, valamint az ABA-kat kezelő ABAK-ok szabályozásának módját, amelyek kezelt eszközeinek értéke, beleértve a tőkeáttétel útján szerzett eszközöket is, egyazon naptári éven belül időnként meghaladja a vonatkozó küszöbértéket, időnként pedig nem éri el azt;
b)
a (3) bekezdésben előírt nyilvántartásba vételi és a rendszerkockázatok hatékony figyelemmel kísérése érdekében szükséges tájékoztatási kötelezettséget; és
c)
a hatáskörrel rendelkező hatóságok értesítésének kötelezettségét a (3) bekezdés értelmében.
4. cikk
Fogalommeghatározások
(1) Ezen irányelv alkalmazásában az alábbi fogalommeghatározásokat kell alkalmazni:
a)
„ABA”: bármilyen kollektív befektetési vállalkozás, annak befektetési részalapjait is beleértve, amely:
i.
több befektetőtől kap tőkét azért, hogy meghatározott befektetési politikának megfelelően befektesse azt ezen befektetők javára; továbbá
ii.
a 2009/65/EK irányelv 5. cikke alapján nem engedélyköteles;
b)
„ABAK”: minden olyan jogi személy, amely rendszeres gazdasági tevékenységként egy vagy több ABA-t kezel;
c)
„fióktelep”: ABAK esetén az ABAK részét képező üzletviteli hely, amely nem önálló jogi személy, és amely az ABAK engedélyében felsorolt szolgáltatásokat nyújtja; az ugyanazon tagállamban egy olyan ABAK által létesített összes üzletviteli hely, amelynek létesítő okirat szerinti székhelye egy másik tagállamban vagy harmadik országban található, egyetlen fióktelepnek minősül;
d)
„nyereségrészesedés”: az ABA nyereségének egy része, amelyet az ABAK részére különítenek el díjazásként az ABA kezeléséért; ebbe nem tartozik bele az ABA nyereségének azon része, amelyet az ABAK számára különítettek el mint az ABAK ABA-ba való befektetésének hozadékát;
e)
„szoros kapcsolat”: olyan helyzet, amelyben két vagy több természetes vagy jogi személyt a következő tényezők valamelyike kapcsol össze:
i.
részesedés, nevezetesen valamely vállalkozás szavazati jogai vagy tőkéje 20 %-ának vagy ennél nagyobb részének közvetlen vagy ellenőrzés útján történő tulajdonlása;
ii.
ellenőrzés, amely az összevont (konszolidált) éves beszámolóról szóló, 1983. június 13-i, 83/349/EGK hetedik tanácsi irányelv (22) 1. cikkében említett minden esetben az anyavállalat és a leányvállalat közötti kapcsolatot, vagy hasonló kapcsolatot jelent bármely természetes vagy jogi személy és egy vállalkozás között; e pont alkalmazásában egy leányvállalat leányvállalata egy anyavállalat leányvállalatának minősül, amely anyavállalat ezen leányvállalatokat fogja össze.
Szintén ilyen személyek közötti „szoros kapcsolat”-nak kell tekinteni azt a helyzetet, amelyben két vagy több természetes vagy jogi személy ellenőrzési kapcsolat révén tartósan kapcsolódik ugyanazon személyhez;
f)
„hatáskörrel rendelkező hatóságok”: a tagállamok azon hatóságai, amelyeket törvény vagy rendelet ABAK-ok felügyeletére jogosít fel;
g)
egy letétkezelő tekintetében „hatáskörrel rendelkező hatóságok”:
i.
ha a letétkezelő a 2006/48/EK irányelv értelmében engedélyezett hitelintézet, akkor az említett irányelv 4. cikkének 4. pontjában meghatározott hatáskörrel rendelkező hatóságok;
ii.
ha a letétkezelő a 2004/39/EK irányelv értelmében engedélyezett befektetési vállalkozás, akkor az említett irányelv 4. cikke (1) bekezdésének 22. pontjában meghatározott hatáskörrel rendelkező hatóságok;
iii.
ha a letétkezelő ezen irányelv 21. cikke (3) bekezdése c) pontjának első albekezdése szerinti intézményfajta, akkor a letelepedése szerinti tagállamának az ilyen intézményfajták felügyeletére törvény vagy rendelet által felhatalmazott nemzeti hatóságai;
iv.
ha a letétkezelő ezen irányelv 21. cikk (3) bekezdése harmadik albekezdésének megfelelő jogalany, akkor azon tagállam nemzeti hatóságai, amelyben e jogalany létesítő okirat szerinti székhellyel rendelkezik, és amelyeket törvény vagy rendelet hatalmaz fel az ilyen jogalanyok felügyeletére, vagy az a hivatalos szerv, amely hatáskörrel rendelkezik az ilyen jogalanyok bejegyzésére vagy felügyeletére a rá irányadó szakmai magatartási szabályoknak megfelelően;
v.
ha a letétkezelőt egy nem uniós ABA letétkezelőjének jelölik ki ezen irányelv 21. cikk (5) bekezdése b) pontjával összhangban, és az nem tartozik ezen pont i-iv. alpontja alá, azon harmadik ország hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóságai, amelyben a letétkezelőnek létesítő okirat szerinti székhelye van;
h)
„uniós ABA tekintetében hatáskörrel rendelkező hatóságok”: az ABA felügyeletére törvény vagy rendelet által felhatalmazott tagállami nemzeti hatóságok;
i)
„ellenőrzés”: a 83/349/EGK irányelv 1. cikkében meghatározott ellenőrzés;
j)
„letelepedett”:
i.
ABAK esetén „létesítő okirat szerinti székhellyel rendelkezik”;
ii.
ABA esetén „engedéllyel rendelkezik vagy itt bejegyzett”, amennyiben sem engedéllyel nem rendelkezik, sem pedig bejegyezve nincs az adott helyen, „létesítő okirat szerinti székhellyel rendelkezik”;
iii.
letétkezelő esetén „létesítő okirat szerinti székhellyel vagy fiókteleppel rendelkezik”;
iv.
olyan jogi képviselők esetén, amelyek jogi személyek, „létesítő okirat szerinti székhellyel vagy fiókteleppel rendelkezik”;
v.
olyan jogi képviselők esetén, akik természetes személyek, „lakóhellyel rendelkezik”;
k)
„uniós ABA”:
i.
bármely ABA, amely az alkalmazandó nemzeti jognak megfelelően egy tagállamban engedéllyel rendelkezik, vagy amelyet az egyik tagállamban bejegyeztek; vagy
ii.
bármely ABA, amely egyik tagállamban sem rendelkezik engedéllyel vagy egyik tagállamban sem jegyezték be, de létesítő okirat szerinti székhelye és/vagy központi irodája az egyik tagállamban található;
l)
„uniós ABAK”: bármely olyan ABAK, amely létesítő okirat szerinti székhellyel rendelkezik az egyik tagállamban;
m)
„feeder-ABA”: olyan ABA, amely
i.
eszközeinek legalább 85 %-át egy másik ABA (a master-ABA) befektetési jegyeibe vagy részvényeibe fekteti be;
ii.
eszközeinek legalább 85 %-át egy vagy több olyan master-ABA-ba fekteti be, amelyek azonos befektetési stratégiával rendelkeznek; vagy
iii.
egyébként eszközei legalább 85 %-a egy vagy több ilyen master-ABA-ban van;
n)
„pénzügyi eszköz”: a 2004/39/EK irányelv I. mellékletének C. szakaszában meghatározott eszköz;
o)
„holdingtársaság”: más egy vagy több társaságban részesedéssel rendelkező olyan vállalkozás, amelynek gazdasági célja egy üzleti stratégia vagy stratégiák leányvállalatain, kapcsolt vállalkozásain vagy részvételén keresztül történő végrehajtása, azzal a céllal, hogy növelje hosszú távú értéküket, és amely vagy egy olyan vállalat, amely
i.
saját számlára működik, és amelynek részvényeit kereskedés céljából bevezették egy uniós szabályozott piacra; vagy
ii.
amelyet az éves jelentésében vagy más hivatalos dokumentumban bizonyítottak szerint nem azzal a fő céllal hoztak létre, hogy a befektetőknek a leányvállalatok és kapcsolt vállalkozások eladása révén termeljen nyereséget;
p)
„az ABA letelepedése szerinti tagállam”:
i.
az a tagállam, amelyben az ABA engedéllyel rendelkezik vagy be van jegyezve a hatályos nemzeti jog szerint, illetve több engedély vagy bejegyzés esetén az a tagállam, amelyben az ABA első alkalommal kapott engedélyt, vagy amelyben első alkalommal jegyezték be; vagy
ii.
ha az ABA-t egyik tagállamban sem engedélyezték vagy jegyezték be, az a tagállam, amelyben az ABA létesítő okirat szerinti székhelye és/vagy központi irodája található;
q)
„az ABAK letelepedése szerinti tagállam”: az a tagállam, amelyben az ABAK létesítő okirat szerinti székhelye található; a nem uniós ABAK-ok esetében az „ABAK letelepedése szerinti tagállam” az ezen irányelvben a „referencia-tagállam”-ként értelmezendő a VII. fejezetben foglaltak alapján;
r)
„az ABAK fogadó tagállama” a következőket jelenti:
i.
az a letelepedés szerinti tagállamtól különböző tagállam, amelyben egy uniós ABAK uniós ABA-kat kezel;
ii.
az a letelepedés szerinti tagállamtól különböző tagállam, amelyben egy uniós ABAK egy uniós ABA befektetési jegyeit vagy részvényeit forgalmazza;
iii.
az a letelepedés szerinti tagállamtól különböző tagállam, amelyben egy uniós ABAK egy nem uniós ABA befektetési jegyeit vagy részvényeit forgalmazza;
iv.
az a letelepedés szerinti tagállamtól különböző referencia-tagállam, amelyben egy nem uniós ABAK uniós ABA-kat kezel;
v.
az a letelepedés szerinti tagállamtól különböző referencia-tagállam, amelyben egy nem uniós ABAK egy uniós ABA befektetési jegyeit vagy részvényeit forgalmazza; vagy
vi.
az a letelepedés szerinti tagállamtól különböző referencia-tagállam, amelyben egy nem uniós ABAK egy nem uniós ABA befektetési jegyeit vagy részvényeit forgalmazza;
s)
„indulótőke” a 2006/48/EK irányelv 57. cikke első bekezdésének a) és b) pontjában említett tőke;
t)
„kibocsátó”: bármely olyan kibocsátó a 2004/109/EK irányelv 2. cikke (1) bekezdésének d) pontja értelmében, amely létesítő okirat szerinti székhellyel rendelkezik az Unióban és amelynek a részvényeivel való kereskedést engedélyezték a szabályozott piacon a 2004/39/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 4. cikke (1) bekezdésének 14. pontja értelmében;
u)
„jogi képviselő”: az a természetes személy, akinek lakóhelye, vagy az a jogi személy, amelynek létesítő okirat szerinti székhelye az Unióban van, és akit vagy amelyet egy nem uniós ABAK jelölt ki kifejezetten arra, hogy nevében eljárjon a hatóságok, ügyfelek, szervek és a nem uniós ABAK partnerei felé az Unióban az ABAK ezen irányelv szerinti kötelezettségei tekintetében;
v)
„tőkeáttétel”: minden olyan módszer, amellyel az ABAK növeli a kezelésében lévő ABA kitettségét, akár készpénz vagy értékpapírok kölcsönzése, akár származékos pozíciókba ágyazott tőkeáttétel útján, vagy bármely más módon;
w)
„ABA kezelése”: egy vagy több ABA-k számára legalább az I. melléklet 1. a) és b) pontjában említetteket magában foglaló befektetéskezelési funkciók ellátása;
x)
„forgalmazás”: valamely ABAK kezdeményezésére vagy annak nevében valamely, az adott ABAK kezelésében lévő ABA befektetési jegyeire vagy részvényeire vonatkozó közvetlen vagy közvetett ajánlattétel az Unióban lakóhellyel vagy létesítő okirat szerinti székhellyel rendelkező befektetők számára, vagy azok ilyen befektetőkhöz történő kihelyezése;
y)
„master-ABA”: bármely olyan ABA, amelybe egy másik ABA befektet, vagy amelyben kitettséggel rendelkezik az m) ponttal összhangban;
z)
„referencia-tagállam”: egy tagállam a 37. cikk (4) bekezdésében meghatározottaknak megfelelően;
aa)
„nem uniós ABA”: bármely olyan ABA, amely nem uniós ABA;
ab)
„nem uniós ABAK”: bármely olyan ABAK, amely nem uniós ABAK;
ac)
„tőzsdén nem jegyzett vállalat”: olyan vállalat, amelynek létesítő okirat szerinti székhelye az Unióban van, és a 2004/39/EK irányelv 4. cikke (1) bekezdése 14. pontjának értelmében nincs bevezetve egy szabályozott piacra;
ad)
„szavatolótőke”: a 2006/48/EK tanácsi irányelv 56-67. cikkeiben említett szavatolótőke;
ae)
„anyavállalat”: a 83/349/EGK irányelv 1. és 2. cikkében meghatározott anyavállalat;
af)
„prime bróker”: olyan hitelintézet, szabályozott befektetési vállalkozás vagy más, a prudenciális szabályozás hatálya alá tartozó és folyamatos felügyeletnek alávetett jogalany, amely szerződő félként szolgáltatást kínál a szakmai befektetők számára elsősorban pénzügyi eszközökben ügyletek finanszírozása vagy indítása érdekében, és amely más szolgáltatásokat is nyújthat, például elszámolási és követelésrendezési szolgáltatásokat, értékpapír-kölcsönzést, valamint igényekre szabott technológia- és működéstámogatási szolgáltatásokat;
ag)
„szakmai befektető”: bármely olyan befektető, amely szakmai ügyfélnek minősül vagy amely kérés esetén szakmai ügyfélként kezelhető a 2004/39/EK irányelv II. mellékletének értelmében;
ah)
„befolyásoló részesedés”: ABAK-ban fennálló olyan közvetlen vagy közvetett részesedés, amely vagy a tőke, vagy a szavazati jogok 10 %-át vagy annál többet képvisel a 2004/109/EK irányelv 9. és 10. cikkével összhangban, figyelembe véve az említett irányelv 12. cikkének (4) és (5) bekezdésében meghatározott, a részesedés összesítésére vonatkozó feltételeket, vagy amely jelentős befolyás gyakorlását teszi lehetővé azon ABAK irányítása felett, amelyben a részesedés fennáll;
ai)
„a munkavállalók képviselői”: a munkavállalóknak a 2002/14/EK irányelv 2. cikkének e) pontjában meghatározott képviselői;
aj)
„kisbefektető”: nem szakmai befektetőnek minősülő befektető;
ak)
„leányvállalat”: a 83/349/EGK irányelv 1. és 2. cikke szerint meghatározott leányvállalat;
al)
„nem uniós ABA felügyelő hatóságai”: ABA-k felügyeletére törvény vagy rendelet által felhatalmazott harmadik országbeli nemzeti hatóságok;
am)
„nem uniós ABAK felügyelő hatóságai”: ABAK-ok felügyeletére törvény vagy rendelet által felhatalmazott harmadik országbeli nemzeti hatóságok;
an)
„értékpapírosítás céljaira létrehozott vagy értékpapírosítás célját szolgáló speciális jogalany”: olyan jogalany, amelynek egyetlen célja az értékpapírosítási tranzakciókban részt vevő pénzügyi közvetítő vállalatok eszközeiről és forrásairól szóló statisztikákról szóló, 2008. december 19-i 24/2009/EK rendelet (23) 1. cikkének (2) bekezdése szerinti értékpapírosítás vagy értékpapírosítások végrehajtása, valamint az e cél elérésére alkalmas egyéb tevékenységek folytatása;
ao)
„ÁÉKBV”: a 2009/65/EK irányelv 5. cikkével összhangban engedélyezett, átruházható értékpapírokkal foglalkozó kollektív befektetési vállalkozás.
(2) Az e cikk (1) bekezdése ad) pontja alkalmazásában a befektetési vállalkozások és hitelintézetek tőkemegfeleléséről szóló, 2006. június 14-i 2006/49/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (24) 13-16. cikkét értelemszerűen kell alkalmazni.
(3) A Bizottság az 56. cikk szerinti és az 57. és 58. cikk feltételeinek megfelelő, felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogad el, amelyek meghatározzák az alábbiakat:
a)
az (1) bekezdés v) pontjában meghatározott tőkeáttételi módszerek, köztük bármely pénzügyi és/vagy jogi struktúra, amelyben az adott ABA által ellenőrzött harmadik felek is részt vesznek; és
b)
a tőkeáttétel kiszámításának módja.
(4) Az Európai Felügyeleti Hatóság (Európai Értékpapírpiaci Hatóság) (EÉPH) szabályozástechnikai standardtervezeteket hoz létre az ABAK-ok típusainak meghatározása érdekében - ahol ez ezen irányelv alkalmazásában szükséges, valamint az alkalmazás azonos feltételeinek biztosítása érdekében.
A Bizottság felhatalmazást kap az első albekezdésben említett szabályozástechnikai standardtervezetnek az 1095/2010/EU rendelet 10-14. cikkének megfelelő elfogadására.
5. cikk
Az ABAK meghatározása
(1) A tagállamok biztosítják, hogy az ezen irányelv hatálya alatt kezelt mindegyik ABA egyetlen ABAK-kal rendelkezzen, amely felelős az ezen irányelvnek való megfelelésért. Az ABAK lehet:
a)
külső kezelő, amely az ABA által vagy annak nevében kijelölt jogi személy, és amely e kijelölés alapján felelős az ABA kezeléséért (külső ABAK); vagy
b)
ha az ABA jogi formája lehetővé teszi a belső kezelést, és az ABA irányító testülete úgy dönt, hogy nem jelöl ki külső ABAK-ot, akkor maga az ABA, amely ez esetben engedélyt kap az ABAK-ként való működésre.
(2) Olyan esetekben, amikor egy külső ABAK nem képes biztosítani az ezen irányelvnek való megfelelést, amiért az ABAK-ot képviselő ABA vagy más jogalany felelős, haladéktalanul értesíti a letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságait és adott esetben az érintett uniós ABA tekintetében hatáskörrel rendelkező hatóságokat. Az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságainak kötelezniük kell az ABAK-ot a helyzet megoldásához szükséges lépések megtételére.
(3) Amennyiben a (2) bekezdésben említett lépések megtétele ellenére a szabálysértés továbbra is fennáll, és amennyiben az egy uniós ABAK-ot vagy uniós ABA-t érint, az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai kötelezik az ABAK-ot, hogy mondjon le az adott ABA ABAK-ként történő kezeléséről. Ebben az esetben az ABA a továbbiakban nem forgalmazható az Unióban. Ha ez egy nem uniós ABA-t kezelő nem uniós ABAK-ot érint, az ABA a továbbiakban nem forgalmazható az Unióban. Az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai haladéktalanul tájékoztatják az ABAK fogadó tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságait.
II. FEJEZET
AZ ABAK-OK ENGEDÉLYEZÉSE
6. cikk
Az ABAK-ként való működés megkezdésének feltételei
(1) A tagállamok biztosítják, hogy semmilyen ABAK nem kezel ABA-t, kivéve, ha azt ezen irányelvvel összhangban engedélyezték.
Az ezen irányelvvel összhangban engedélyezett ABAK-oknak mindenkor meg kell felelniük az ebben az irányelvben az engedélyezés tekintetében megállapított feltételeknek.
(2) A tagállamok előírják, hogy egy külső ABAK nem folytathat más tevékenységet az ezen irányelv I. mellékletében meghatározottakon és a 2009/65/EK irányelvnek megfelelően engedélyezett ÁÉKBV további kezelésén kívül.
(3) A tagállamok előírják, hogy az I. melléklettel összhangban valamely belső kezelésű ABA ezen ABA belső kezelésén kívül nem folytathat más tevékenységet.
(4) A (2) bekezdéstől eltérve a tagállamok engedélyezhetik külső ABAK-ok számára a következő szolgáltatások nyújtását:
a)
befektetési portfóliók kezelése, ideértve a 2003/41/EK irányelv 19. cikkének (1) bekezdése értelmében vett foglalkoztatói nyugellátást szolgáltató intézmények portfólióit is, a befektetők mérlegelés alapján történő, ügyfelenkénti megbízása alapján;
b)
nem alaptevékenységhez tartozó szolgáltatások, beleértve a következőket:
i.
befektetési tanácsadás;
ii.
letéti és ügyviteli szolgáltatások a kollektív befektetési vállalkozások részvényeivel vagy befektetési jegyeivel kapcsolatban;
iii.
pénzügyi eszközökkel kapcsolatos megbízások fogadása és továbbítása.
(5) Ezen irányelv értelmében nem engedélyezhető, hogy egy ABAK:
a)
kizárólag a (4) bekezdésben említett szolgáltatásokat nyújtsa;
b)
a (4) bekezdés b) pontjában említett, nem alaptevékenységhez tartozó szolgáltatásokat nyújtson anélkül, hogy a (4) bekezdés a) pontjában szereplő szolgáltatások nyújtására is engedéllyel rendelkezne;
c)
csak az I. melléklet 2. pontjában említett tevékenységeket végezze; vagy
d)
az I. melléklet 1. pontjának a) alpontjában említett szolgáltatásokat nyújtsa anélkül, hogy az I. melléklet 1. pontjának b) alpontjában szereplő szolgáltatásokat is nyújtaná.
(6) A 2004/39/EK irányelv 2. cikke (2) bekezdését, valamint 12., 13. és 19. cikkét alkalmazni kell az e cikk (4) bekezdésében meghatározott szolgáltatások ABAK-ok általi nyújtására.
(7) A tagállamok előírják, hogy az ABAK-ok a letelepedésük szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai rendelkezésére bocsátják az ahhoz szükséges tájékoztatást, hogy az e bekezdésben említett feltételek betartását folyamatosan figyelemmel tudják kísérni.
(8) A 2004/39/EK irányelv szerint engedélyezett befektetési vállalkozásoknak, illetve a 2006/48/EK irányelv szerint engedélyezett hitelintézeteknek nem kötelező ezen irányelv szerinti engedélyt szerezniük az ABA-kkal kapcsolatos befektetési szolgáltatások, például egyedi portfóliókezelés nyújtásához. A befektetési vállalkozások azonban csak akkor és annyiban kínálhatnak fel vagy helyezhetnek ki közvetlenül vagy közvetve ABA befektetési jegyeket vagy részvényeket uniós befektetők számára, s amilyen mértékig azon befektetési jegyek vagy részvények ezen irányelvvel összhangban forgalmazhatók.
7. cikk
Engedélykérelem
(1) A tagállamok az ABAK-okat kötelezik arra, hogy engedély iránti kérelmet nyújtsanak be a letelepedésük szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságaihoz.
(2) A tagállamok az engedély iránti kérelmet benyújtó ABAK-ot kötelezik arra, hogy a letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságainak tájékoztatást nyújtson az ABAK-ra vonatkozóan a következőkről:
a)
tájékoztatás azokról a személyekről, akik ténylegesen irányítják az ABAK gazdasági tevékenységét;
b)
az ABAK azon (akár közvetlen vagy közvetett, illetve természetes vagy jogi személy) részvényeseinek vagy tagjainak személyazonosságával kapcsolatos tájékoztatás, akik befolyásoló részesedéssel rendelkeznek, valamint e befolyásoló részesedés aránya;
c)
üzleti terv, amely felvázolja az ABAK szervezeti felépítését, valamint tartalmazza az azzal kapcsolatos információkat is, hogy az ABAK hogyan kíván eleget tenni a II., III. és IV., valamint adott esetben az V., VI., VII. és VIII. fejezetben foglalt kötelezettségeinek;
d)
a javadalmazással kapcsolatos politikák és gyakorlatok a 13. cikknek megfelelően;
e)
a funkcióknak a 20. cikkben említettek szerinti, harmadik felekre történő átruházására vagy továbbruházására tett intézkedésekkel kapcsolatos tájékoztatás.
(3) A tagállamok az engedély iránti kérelmet benyújtó ABAK-ot kötelezik arra, hogy a letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságainak a kezelésébe vonni kívánt ABA-kra vonatkozóan a következő tájékoztatást nyújtsa:
a)
a befektetési stratégiák, köztük a mögöttes alapok típusa, ha az ABA alapok alapja, illetve az ABAK tőkeáttétel alkalmazásával kapcsolatos politikája, valamint a kezelt vagy a kezelni szándékozott ABA-k kockázati profiljával és más jellemzőivel kapcsolatos tájékoztatás, beleértve az azon tagállamra vagy harmadik országra vonatkozó tájékoztatást, amelyben ezen ABA-k letelepedtek vagy letelepedni szándékoznak;
b)
a master-ABA letelepedésére vonatkozó tájékoztatás, ha az ABA egy feeder-ABA;
c)
az ABAK által kezelni tervezett minden egyes ABA alapszabálya vagy létesítő okirata;
d)
a letétkezelőnek a 21. cikkel összhangban történő kijelölésével kapcsolatosan hozott intézkedésekre vonatkozó tájékoztatás az ABAK által kezelni tervezett minden ABA esetében;
e)
a 23. cikk (1) bekezdésében említett esetleges további tájékoztatás az ABAK kezelésében lévő vagy általa kezelni tervezett minden egyes ABA-ra vonatkozóan.
(4) Ha egy alapkezelő társaság (a továbbiakban: ÁÉKBV alapkezelő társaság) a 2009/65/EK irányelvnek megfelelő engedéllyel rendelkezik és ABAK-kénti engedélyezése iránti kérelmet nyújt be ezen irányelvnek megfelelően, a hatáskörrel rendelkező hatóságok nem kötelezhetik arra az ÁÉKBV alapkezelő társaságot, hogy olyan tájékoztatást nyújtson vagy dokumentumokat bocsásson rendelkezésre, amelyeket az ÁÉKBV alapkezelő társaság a 2009/65/EK irányelvnek megfelelő engedélykérelem időpontjában már benyújtott, feltéve, hogy ez a tájékoztatás vagy dokumentumok még naprakészek.
(5) A hatáskörrel rendelkező hatóságok negyedévente tájékoztatják az EÉPH-t az e fejezettel összhangban megadott vagy visszavont engedélyekről.
Az EÉPH minden ezen irányelv szerint engedélyezett ABAK-ról központi nyilvános nyilvántartást, valamint az Unióban ilyen ABAK-ok által kezelt és/vagy forgalmazott ABA-kat és az összes ilyen ABAK-ot felügyelő hatáskörrel rendelkező hatóságról jegyzéket vezet. A nyilvántartást elektronikus formátumban hozzáférhetővé kell tenni.
(6) E cikk következetes harmonizációja érdekében az EÉPH szabályozástechnikai standardtervezeteket dolgozhat ki az ABAK - és munkaprogramjának - engedélyezése végett a hatáskörrel rendelkező hatóságoknak nyújtandó tájékoztatás pontos meghatározása céljából.
A Bizottság hatáskört kap az első albekezdésben említett szabályozástechnikai standardok 1095/2010/EU rendelet 10-14. cikkének megfelelő elfogadására.
(7) E cikk egységes alkalmazási feltételeinek biztosítása érdekében az EÉPH végrehajtás-technikai standardtervezeteket dolgozhat ki egységes formanyomtatványok, mintadokumentumok és eljárások meghatározása céljából a (6) bekezdés első albekezdésében említett információnyújtáshoz.
A Bizottság hatáskört kap az első albekezdésben említett végrehajtás-technikai standardok 1095/2010/EU rendelet 15. cikke szerinti elfogadására.
8. cikk
Az engedély megadásának feltételei
(1) Az ABAK letelepedése szerinti tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságai nem adják meg az engedélyt, ha nem teljesülnek az alábbi feltételek:
a)
meggyőződtek arról, hogy az ABAK képes lesz teljesíteni ezen irányelv feltételeit;
b)
az ABAK a 9. cikknek megfelelően elegendő indulótőkével és szavatolótőkével rendelkezik;
c)
az ABAK üzletvitelével ténylegesen foglalkozó személyek kellőképpen jó üzleti hírnévvel, és az ABAK kezelésében levő ABA-ra vonatkozó befektetési stratégiák tekintetében kellő szakmai tapasztalattal rendelkeznek, minden ilyen személy nevét, illetve az őket hivatalukban felváltó személyek nevét haladéktalanul bejelentik az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságainak, és az ABAK üzletviteléről legalább két, a fenti feltételeknek megfelelő személy határoz;
d)
az ABAK befolyásoló részesedéssel rendelkező részvényesei vagy tagjai megfelelőnek minősülnek azon szempont figyelembevételével, hogy biztosítani kell az ABAK helyes és körültekintő irányítását; és
e)
az ABAK központi irodája és létesítő okirat szerinti székhelye ugyanabban a tagállamban található.
Az engedély az összes tagállamban érvényes.
(2) A többi érintett tagállam érintett hatáskörrel rendelkező hatóságaival is konzultálnak, mielőtt olyan ABAK vonatkozásában adják ki az engedélyt, amely az alábbiak közé tartozik:
a)
egy másik tagállamban engedélyezett másik ABAK, ÁÉKBV-kezelő társaság, befektetési vállalkozás, hitelintézet vagy biztosító leányvállalata;
b)
egy másik tagállamban engedélyezett másik ABAK, ÁÉKBV-kezelő társaság, befektetési vállalkozás, hitelintézet vagy biztosító anyavállalatának a leányvállalata; és
c)
egy másik tagállamban engedélyezett más ABAK-ot, ÁÉKBV-kezelő társaságot, befektetési vállalkozást, hitelintézetet vagy biztosítót is ellenőrző természetes vagy jogi személyek ellenőrzése alatt álló társaság.
(3) Az ABAK letelepedése szerinti tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságai megtagadják az engedély megadását, amennyiben a felügyeleti feladatok hatékony gyakorlását a következők bármelyike akadályozza:
a)
szoros kapcsolat az ABAK és más természetes vagy jogi személyek között;
b)
valamely harmadik ország egy vagy több, az ABAK-kal szoros kapcsolatban álló természetes vagy jogi személyre vonatkozó törvényei, rendeletei vagy közigazgatási rendelkezései;
c)
az e törvények, rendeletek vagy közigazgatási rendelkezések végrehajtásával kapcsolatos nehézségek.
(4) Az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai korlátozhatják az engedély hatályát, különösen azon ABA-k befektetési stratégiái tekintetében, amelyeket az ABAK kezelni jogosult.
(5) Az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai a hiánytalan kérelem benyújtását követő három hónapon belül írásban tájékoztatják a kérelmezőt az engedély megadásáról vagy a kérelem elutasításáról. A hatáskörrel rendelkező hatóságok további legfeljebb három hónappal meghosszabbíthatják ezt az időszakot, ha azt szükségesnek ítélik az ügy különleges körülményei miatt, és az ABAK ennek megfelelő értesítését követően.
E bekezdés alkalmazásában egy kérelem akkor tekintendő teljesnek, ha az ABAK legalább a 7. cikk (2) bekezdésének a)-d) pontjában, valamint a 7. cikk (3) bekezdésének a)-b) pontjában említett információkat benyújtotta.
Amint az engedélyt megadták, de legkorábban a 7. cikk (2) bekezdésének e) pontjában és a 7. cikk (3) bekezdésének c), d) és e) pontjában említett esetleg hiányzó információk benyújtását követő egy hónap elteltével az ABAK a saját letelepedése szerinti tagállamban megkezdheti az ABA kezelését, amely az általa a kérelemben a 7. cikk (3) bekezdésének a) pontjával összhangban ismertetett befektetési stratégiákat alkalmazza.
(6) E cikk következetes harmonizációja érdekében az EÉPH szabályozástechnikai standardtervezeteket dolgozhat ki a következők meghatározása érdekében:
a)
a (3) bekezdés szerinti ABAK-okra alkalmazandó követelmények;
b)
az (1) bekezdés d) pontjában meghatározott, befolyásoló részesedéssel rendelkező részvényesekre és tagokra alkalmazandó követelmények;
c)
tényezők, amelyek akadályozhatják a hatáskörrel rendelkező hatóságokat felügyeleti feladataik hatékony gyakorlásában.
A Bizottság hatáskört kap az első albekezdésben említett szabályozástechnikai standardok 1095/2010/EU rendelet 10-14. cikkének megfelelő elfogadására.
9. cikk
Induló- és szavatolótőke
(1) A tagállamok azon ABAK-ok tekintetében, amelyek belső kezelésű ABA-k, legalább 300 000 EUR összegű indulótőkét írnak elő.
(2) Ha egy ABAK-ot ABA-k külső kezelőjének jelölik ki, az ABAK-nak legalább 125 000 EUR indulótőkével kell rendelkeznie.
(3) Amennyiben az ABAK által kezelt ABA-k portfólióinak értéke meghaladja a 250 millió EUR-t, az ABAK további szavatolótőkét biztosít; e további szavatolótőke összege egyenlő annak az összegnek a 0,02 %-ával, amellyel az ABAK portfólióinak értéke meghaladja a 250 millió EUR-t, az indulótőke és a pótlólagos összeg előírt teljes összege azonban nem haladhatja meg a 10 millió EUR-t.
(4) A (3) bekezdés alkalmazásában az ABAK portfóliójának az ABAK kezelésében lévő ABA-kat kell tekinteni, ideértve azon ABA-kat is, amelyek tekintetében az ABAK a 20. cikkel összhangban egy vagy több funkciót átruházott, de kizárva azokat az ABA-portfóliókat, amelyeket az ABAK átruházás keretében kezel.
(5) Tekintet nélkül a (3) bekezdésre, az ABAK szavatolótőkéje sohasem lehet kevesebb a 2006/49/EK irányelv 21. cikkében előírt összegnél.
(6) A tagállamok engedélyezhetik az ABAK-ok számára, hogy a szavatolótőke (3) bekezdésben említett pótlólagos összegének legfeljebb 50 %-át ne bocsássák rendelkezésre, ha rendelkeznek azonos összegre vonatkozó, olyan hitelintézet vagy biztosító által kiállított garanciával, amely hitelintézet vagy biztosító létesítő okirat szerinti székhelye valamely tagállamban, vagy olyan harmadik országban van, ahol a hatáskörrel rendelkező hatóságok által az uniós jogban megállapítottal egyenértékűnek tekintett prudenciális szabályok hatálya alá tartozik.
(7) Az esetleges szakmai felelősséggel kapcsolatos, az ABAK-ok által ezen irányelvnek megfelelően végzett tevékenységekből származó kockázatok fedezésére a belső kezelésű ABA-knak és a külső ABAK-oknak is:
a)
rendelkeznie kell olyan további szavatolótőkével, amely megfelelően képes fedezni a szakmai gondatlanságból adódó potenciális felelősséggel kapcsolatos kockázatokat; vagy
b)
rendelkezni kell olyan, a szakmai gondatlanságból adódó felelősségre vonatkozó szakmai felelősségbiztosítással, amely megfelel a lefedett kockázatoknak.
(8) A szavatolótőkét - így a 7. cikk a) pontjában említett bármely további szavatolótőkét - rövid távon likvid eszközökbe vagy azonnal készpénzre váltható eszközökbe kell fektetni, és a szavatolótőke nem tartalmazhat spekulatív pozíciókat.
(9) A Bizottság az 56. cikk szerinti és az 57. és 58. cikk feltételeinek megfelelő, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok révén intézkedéseket fogad el e cikk (7) bekezdése tekintetében, amelyek meghatározzák az alábbiakat:
a)
azok a kockázatok, amelyeket a további szavatolótőkének vagy a szakmai felelősségbiztosításnak le kell fednie;
b)
további szavatolótőke vagy szakmai felelősségbiztosítás megfelelősége meghatározásának módja; és
c)
további szavatolótőke vagy szakmai felelősségbiztosítás folyamatos kiigazítása meghatározásának módja.
(10) A (7) és (8) bekezdés és a (9) bekezdésnek megfelelően elfogadott, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok kivételével e cikk hatálya nem terjed ki azokra az ABAK-okra, amelyek ÁÉKBV alapkezelő társaságok is.
10. cikk
Az engedély hatályának módosítása
(1) A tagállamok előírják, hogy az ABAK-ok még a végrehajtás előtt tájékoztassák a letelepedésük szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságait az eredeti engedélyezésre vonatkozó feltételeket érintő minden lényeges változásról, különösen a 7. cikkel összhangban benyújtott információkat érintő lényeges változásokról.
(2) Amennyiben a letelepedés szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai úgy határoznak, hogy korlátozásokat írnak elő vagy elutasítják ezeket a változtatásokat, erről az említett értesítés kézhezvételétől számított egy hónapon belül tájékoztatják az ABAK-ot. A hatáskörrel rendelkező hatóságok legfeljebb egy hónappal meghosszabbíthatják ezt az időtartamot, ha szükségesnek ítélik az ügy különleges körülményei miatt, miután erről az ABAK-ot értesítették. Ha az érintett hatáskörrel rendelkező hatóságok az adott értékelési időtartamon belül nem emelnek kifogást a változtatásokkal szemben, akkor azok végrehajtandók.
11. cikk
Az engedély visszavonása
Az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai visszavonhatják az ABAK-nak adott engedélyt, amennyiben az ABAK:
a)
12 hónap alatt nem használja fel az engedélyt, kifejezetten lemond az engedély felhasználásáról, vagy a megelőző hat hónap folyamán nem gyakorolta az ezen irányelv hatálya alá tartozó tevékenységét, kivéve, ha az érintett tagállam az ilyen esetekre az engedély elévüléséről rendelkezik;
b)
az engedélyt hamis nyilatkozatok megtételével vagy más szabálytalan eszközök révén szerezte meg;
c)
már nem felel meg az engedély kiállításának alapját képező feltételeknek;
d)
már nem felel meg a 2006/49/EK irányelv rendelkezéseinek, amennyiben az engedély az ezen irányelv 6. cikke (4) bekezdésének a) pontjában említett mérlegelési körbe tartozó portfóliókezelési szolgáltatásra is vonatkozik;
e)
súlyosan vagy rendszeresen megsértette az ezen irányelv alapján elfogadott rendelkezéseket; vagy
f)
azon esetek valamelyikébe tartozik, amelyek vonatkozásában a nemzeti jog - az ezen irányelv hatálya alá nem tartozó kérdések tekintetében - a visszavonásról rendelkezik.
III. FEJEZET
AZ ABAK-OK MŰKÖDÉSI FELTÉTELEI
1. SZAKASZ
Általános előírások
12. cikk
Általános elvek
(1) A tagállamok biztosítják, hogy az ABAK-ok folyamatos jelleggel megfelelnek a következőknek:
a)
jóhiszeműen, kellő szaktudással, gondossággal és figyelemmel, tisztességesen járnak el tevékenységeik gyakorlása során;
b)
az általuk kezelt ABA-k vagy azok befektetői érdekeinek, valamint a piac integritásának szem előtt tartásával járnak el;
c)
rendelkeznek az üzleti tevékenységeik megfelelő végzéséhez szükséges erőforrásokkal és eljárásokkal, és képesek azok hatékony felhasználására;
d)
megtesznek minden ésszerű lépést az összeférhetetlenség elkerülésére és, ha az nem elkerülhető, arra, hogy azonosítsák és figyelemmel kísérjék, adott esetben pedig nyilvánosságra hozzák ezen összeférhetetlenséget annak érdekében, hogy az ne érintse hátrányosan az ABA-k és befektetőik érdekeit, valamint biztosítják, hogy az általuk kezelt ABA-k tisztességes bánásmódban részesüljenek;
e)
megfelelnek az üzleti tevékenységeik irányítására vonatkozó összes hatósági követelménynek, hogy elősegítsék az ABA-k vagy az általuk kezelt ABA-k befektetői érdekeinek és a piac integritásának lehető legnagyobb mértékű érvényesülését;
f)
az ABA-k valamennyi befektetője számára tisztességes bánásmódot biztosítanak.
Egyetlen ABA-befektető sem részesülhet megkülönböztetett bánásmódban, kivéve, ha ezt az adott ABA alapszabályában vagy létesítő okiratában közzéteszik.
(2) Az olyan ABAK, amelynek az engedélye kiterjed a 6. cikk (4) bekezdésének a) pontjában említett mérlegelési körbe tartozó portfóliókezelési szolgáltatásra:
a)
nem kap engedélyt arra, hogy az ügyfél portfólióját vagy annak egy részét a kezelésében levő ABA befektetési jegyeibe vagy részvényeibe fektesse be, kivéve, ha megkapja ehhez az ügyfél általános előzetes beleegyezését;
b)
a 6. cikk (4) bekezdésében említett szolgáltatások tekintetében a befektetőkártalanítási rendszerekről szóló, 1997. március 3-i 97/9/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (25) hatálya alá tartozik.
(3) A Bizottság az 56. cikk szerinti és az 57. és 58. cikk feltételeinek megfelelő, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok révén intézkedéseket fogad el, amelyekben részletesen meghatározza az érintett hatáskörrel rendelkező hatóságok által annak megítélése során alkalmazandó kritériumokat, hogy az ABAK-ok teljesítik-e az (1) bekezdés szerinti kötelezettségeiket.
13. cikk
Javadalmazás
(1) A tagállamok kötelezik az ABAK-okat, hogy azon munkavállalók - köztük a felső vezetés, a kockázatvállalásért és ellenőrzésért felelős alkalmazottak és az olyan, a teljes javadalmazásuk mértéke miatt a felső vezetéssel és a kockázatvállalásért felelős alkalmazottakkal azonos javadalmazási kategóriába tartozó alkalmazottak - tekintetében, akik a kockázati profiljukra vagy a kezelésükben lévő ABA-k kockázati profiljára szakmai tevékenységük révén lényeges hatást gyakorolnak, az eredményes és hatékony kockázatkezelést előmozdító és azzal összhangban álló javadalmazási politikákat alkalmazzanak, amelyek nem ösztönzik a kezelésükben lévő ABA-k kockázati profiljával, alapszabályával vagy létesítő okiratával nem összeegyeztethető kockázatvállalást.
Az ABAK-ok a II. melléklettel összhangban határozzák meg a javadalmazási politikákat és gyakorlatokat.
(2) Az EÉPH biztosítja, hogy rendelkezésre álljon a helyes javadalmazási politikákról szóló, a II. mellékletben foglalt elveknek megfelelő iránymutatás. Az iránymutatások figyelembe veszik a 2009/384/EK ajánlásban a megbízható javadalmazási politikára vonatkozóan meghatározott elveket, valamint az ABAK-ok és az általuk kezelt ABA-k méretét, belső szervezetüket és természetüket, továbbá tevékenységük hatáskörét és összetettségét. Az EÉPH szorosan együttműködik az Európai Felügyeleti Hatósággal (Európai Bankhatóság) (EBH).
14. cikk
Összeférhetetlenség
(1) A tagállamok előírják az ABAK-oknak, hogy tegyenek meg minden ésszerű lépést azon összeférhetetlenségek azonosítása érdekében, amelyek az ABA-k kezelése során merülnek fel a következők között:
a)
az ABAK - beleértve annak igazgatóit, alkalmazottait vagy bármely más, az ABAK-kal ellenőrzés útján közvetlen vagy közvetett kapcsolatban álló személyt - és az ABAK kezelésében lévő ABA vagy annak befektetői;
b)
egy ABA vagy annak befektetői és egy másik ABA vagy annak befektetői;
c)
az ABA vagy annak befektetői és az ABAK valamely másik ügyfele;
d)
az ABA vagy az ABA befektetői és egy ABAK kezelésében lévő ÁÉKBV vagy ezen ÁÉKBV befektetői; vagy
e)
az ABAK ügyfelei közül kettő.
Az ABAK-ok hatékony szervezeti és igazgatási eljárásokat tartanak fenn és működtetnek abból a célból, hogy minden ésszerű lépést megtegyenek annak érdekében, hogy azonosítsák, megelőzzék, kezeljék és figyelemmel kísérjék az összeférhetetlenségeket, hogy azok ne érintsék kedvezőtlenül az ABA-k és befektetőik érdekeit.
Az ABAK-ok saját működési környezetükön belül különválasztják az egymással összeegyeztethetetlennek tekinthető feladatokat és felelősségeket vagy azokat, amelyek potenciálisan rendszerszintű összeegyeztethetetlenségeket okozhatnak. Az ABAK-ok értékelik, hogy működési feltételeik kapcsán felmerülhet-e bármely más érdemi összeférhetetlenség, és ezekről tájékoztatják az ABA-k befektetőit.
(2) Amennyiben az ABAK által az összeférhetetlenség azonosítása, megelőzése, kezelése és figyelemmel kísérése céljából létrehozott szervezeti eljárások nem elégségesek annak ésszerű mértékű bizonyossággal történő biztosítására, hogy kizárható legyen a befektetők érdeksérelmének kockázata, az ABAK egyértelműen a befektetők tudomására hozza az összeférhetetlenség általános jellegét vagy forrásait még azelőtt, hogy tőlük üzleti megbízást fogadna el, és megfelelő üzletpolitikákat és eljárásokat dolgoz ki ilyen vonatkozásban.
(3) Ha az ABAK az ABA nevében prime bróker szolgáltatásait veszi igénybe, a feltételeket írásba foglalt szerződésben kell meghatározni. Rendelkezni kell különösen az ABA eszközeinek lehetséges átruházásáról és ismételt felhasználásáról, és ennek összhangban kell lennie az ABA alapszabályával vagy létesítő okiratával. A szerződésnek rendelkeznie kell arról, hogy a letétkezelőt értesítsék a szerződés megkötéséről.
Az ABAK-ok kellő szakértelemmel és gondossággal járnak el a szerződtetendő prime bróker kiválasztásakor és kinevezésekor.
(4) A Bizottság az 56. cikk szerinti és az 57. és 58. cikk feltételeinek megfelelő, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok révén intézkedéseket fogad el, amelyek meghatározzák az alábbiakat:
a)
az (1) bekezdésben említett összeférhetetlenség-típusokat;
b)
azokat az ésszerű lépéseket, amelyeket az ABAK-oknak meg kell tenniük strukturális, szervezeti és igazgatási eljárásaik vonatkozásában az összeférhetetlenség azonosítása, megelőzése, figyelemmel kísérése, kezelése és az arról való tájékoztatás érdekében.
15. cikk
Kockázatkezelés
(1) Az ABAK-ok funkcionálisan és hierarchikusan elkülönítik a kockázatkezelési funkciókat és a működési egységeket, ideértve a portfóliókezelési funkciókat.
A kockázatkezelési feladatok funkcionális és hierarchikus elkülönítését az első albekezdésnek megfelelően az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai ellenőrzik az arányosság alapelvével összhangban annak tudomásul vétele mellett, hogy az ABAK-nak bármikor képesnek kell lennie annak bemutatására, hogy az összeférhetetlenség elkerülésének biztosítása lehetővé teszi a kockázatkezelési tevékenységek független végrehajtását, és hogy a kockázatkezelési folyamat megfelel az e cikk előírásainak, és következetesen hatékony.
(2) Az ABAK-ok megfelelő kockázatkezelési rendszereket működtetnek az egyes ABA-k befektetési stratégiája szempontjából releváns, valamint az egyes ABA-kkal kapcsolatban ténylegesen vagy potenciálisan fennálló minden kockázat azonosítása, mérése és megfelelő nyomon követése érdekében.
Az ABAK-ok kellő gyakorisággal, de legalább évente felülvizsgálják, és szükség esetén kiigazítják a kockázatkezelési rendszereket.
(3) Az ABAK-okra vonatkozó minimumkövetelmények:
a)
megfelelő, dokumentált és rendszeres átvilágítás végrehajtása az ABA nevében történő befektetés esetén, az ABA befektetési stratégiájával, célkitűzéseivel és kockázati profiljával összhangban;
b)
annak biztosítása, hogy az ABA minden egyes befektetési pozíciójával, valamint az e pozíciók által az ABA portfóliójára gyakorolt átfogó hatással összefüggő kockázatok - például megfelelő stressztesztelési eljárásokkal - megfelelően meghatározhatók, mérhetők, kezelhetők és folyamatosan nyomon követhetők legyenek;
c)
annak biztosítása, hogy az ABA kockázati profilja megfeleljen az ABA méretének, portfóliószerkezetének, befektetési stratégiáinak és célkitűzéseinek, az ABA alapszabályában, létesítő okiratában, tájékoztatójában és az ajánlattételi dokumentumokban foglaltak szerint.
(4) Az ABAK-ok meghatározzák az általuk kezelt ABA-k esetében alkalmazható tőkeáttétel legnagyobb mértékét, valamint a biztosíték vagy a tőkeáttételi megállapodás értelmében nyújtott kezesség vagy garancia újbóli felhasználási jogának mértékét, többek között az alábbiakra való figyelemmel;
a)
az ABA típusa;
b)
az ABA befektetési stratégiája;
c)
az ABA tőkeáttétel forrásai;
d)
minden egyéb olyan összefonódás vagy releváns kapcsolat más pénzügyi szolgáltató intézményekkel, amely rendszerkockázatot jelenthet;
e)
valamely partnernek való kitettség korlátozásának szükségessége;
f)
a tőkeáttétel fedezeti biztosítékának mértéke;
g)
az eszközök/tartozások aránya;
h)
az ABAK érintett piacokon végzett tevékenységének volumene, természete és kiterjedése.
(5) A Bizottság az 56. cikk szerinti és az 57. és 58. cikk feltételeinek megfelelő, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok révén intézkedéseket fogad el, amelyek meghatározzák az alábbiakat:
a)
az ABAK-ok által a kezelésükben lévő ABA-k nevében vállalt kockázatok függvényében alkalmazandó kockázatkezelési rendszerek;
b)
a kockázatkezelési rendszer felülvizsgálatának kellő gyakorisága;
c)
a kockázatkezelési feladatok funkcionális és hierarchikus elkülönítése a működési egységektől, ideértve a portfóliókezelési feladatokat is;
d)
az (1) bekezdés második albekezdésében említett összeférhetetlenség-típusok elleni óvintézkedések;
e)
a (3) bekezdésben említett követelmények.
16. cikk
Likviditáskezelés
(1) Az ABAK-ok a kezelésükben lévő minden egyes ABA vonatkozásában - a tőkeáttétel nélküli, zártvégű ABA-k kivételével - megfelelő likviditáskezelési rendszert alkalmaznak, és eljárásokat fogadnak el annak biztosítása érdekében, hogy nyomon követhessék az ABA likviditási kockázatát, és hogy az ABA befektetéseinek likviditási profilja megfeleljen az alapkötelezettségeinek.
Az ABAK-ok rendszeresen stresszteszteket végeznek mind rendes, mind rendkívüli likviditási feltételek mellett, ami lehetővé teszi számukra, hogy értékeljék és nyomon kövessék az ABA-k likviditási kockázatát.
(2) Az ABAK-ok biztosítják, hogy a befektetési stratégia, a likviditási profil és a visszaváltási politika a kezelésükben lévő minden egyes ABA tekintetében összhangban álljon egymással.
(3) A Bizottság az 56. cikk szerinti és az 57. és 58. cikk feltételeinek megfelelő, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok révén intézkedéseket fogad el, amelyek meghatározzák az alábbiakat:
a)
likviditáskezelési rendszerek és eljárások; és
b)
a befektetési stratégiának, a likviditási profilnak és a visszaváltási politikának a (2) bekezdésben említett összehangolása.
17. cikk
Értékpapírosítási pozíciókba történő befektetés
Az ágazatközi egységesség biztosítása érdekében, továbbá abból a célból, hogy megszüntessék az érdekek összehangolatlanságát a hiteleket forgalomképes értékpapírokká vagy más pénzügyi eszközökké átcsomagoló, a 2006/48/EK irányelv 4. cikkének 41. pontja szerinti értékpapírosítást kezdeményezők, illetve azon ABAK-ok között, amelyek ABA-k nevében befektetnek ezekbe az értékpapírokba vagy más pénzügyi eszközökbe, a Bizottság az 56. cikk szerinti és az 57. és 58. cikk feltételeinek megfelelő, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok révén intézkedéseket fogad el az alábbiak meghatározására:
a)
azon előírások, amelyeket az értékpapírosítást kezdeményezőnek, a szponzornak vagy az eredeti hitelezőnek teljesítenie kell annak érdekében, hogy az ABAK egy vagy több ABA nevében befektethessen az ilyen típusú, 2011. január 1-je után kibocsátott értékpapírokba vagy más pénzügyi eszközökbe, ideértve azokat az előírásokat is, amelyek biztosítják, hogy az értékpapírosítást kezdeményező, a szponzor vagy az eredeti hitelező legalább 5 % -os nettó gazdasági érdekeltséget tartson fenn;
b)
azon minőségi előírások, amelyeket az ilyen értékpapírokba vagy más pénzügyi eszközökbe egy vagy több ABA-k nevében befektető ABAK-oknak teljesíteniük kell.
2. SZAKASZ
Szervezeti követelmények
18. cikk
Általános elvek
(1) A tagállamok előírják, hogy az ABAK-ok mindig az ABA-k helyes kezeléséhez szükséges, megfelelő és célszerű emberi és technikai erőforrást alkalmazzanak.
Az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai, figyelembe véve az ABAK kezelésében lévő ABA-k jellegét is, előírják az ABAK számára, hogy rendelkezzen megbízható igazgatási és számviteli eljárásokkal, az elektronikus adatfeldolgozásra vonatkozó ellenőrzési és biztonsági szabályokkal és megfelelő belső ellenőrzési mechanizmusokkal, beleértve különösen az alkalmazottaik által lebonyolított személyes ügyletekre vagy a sajátszámlás befektetések birtoklására és kezelésére vonatkozó szabályokat, amelyek biztosítják legalább az ABA-k részvételével vagy közreműködésével lebonyolított ügyletek eredetének, az azokban részt vevő feleknek, az ügylet jellegének, időpontjának és helyének utólagos visszakereshetőségét és ellenőrizhetőségét, valamint azt, hogy az ABA-knak az ABAK kezelésében levő eszközeit az ABA-k alapszabályával vagy létesítő okiratával és a hatályos jogi rendelkezésekkel összhangban fektessék be.
(2) A Bizottság az 56. cikk szerinti és az 57. és 58. cikk feltételeinek megfelelő, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok révén intézkedéseket fogad el, amelyekben meghatározza az (1) bekezdésben említett eljárásokat és szabályokat.
19. cikk
Értékelés
(1) Az ABAK-ok biztosítják, hogy az általuk kezelt minden egyes ABA tekintetében megfelelő és összehangolt eljárásokat alakítanak ki, amelyek révén elvégezhető az ABA eszközeinek az e cikknek, az alkalmazandó nemzeti jognak és az ABA alapszabályának vagy létesítő okiratának megfelelő, független értékelése.
(2) Az eszközök értékelése, valamint az ABA befektetési jegyenkénti vagy részvényenkénti nettó eszközértékének kiszámítása során alkalmazandó szabályokat az ABA letelepedése szerinti ország joga és/vagy az ABA alapszabálya vagy létesítő okirata írja elő.
(3) Az ABAK-ok biztosítják, hogy az ABA-k befektetési jegyeinek vagy részvényeinek nettó eszközértékét e cikknek, a vonatkozó nemzeti jognak és az ABA-k alapszabályának vagy létesítő okiratának megfelelően számítsák ki és hozzák nyilvánosságra a befektetők számára.
Az alkalmazott értékelési eljárásoknak biztosítaniuk kell, hogy az értékelt eszközfajtákat és a befektetési jegyenkénti vagy részvényenkénti nettó eszközértéket legalább évente egyszer kiszámítsák.
Ezen értékeléseket és számításokat a nyíltvégű ABA-k esetén is olyan gyakorisággal kell elvégezni, amely megfelel az ABA kezelésében lévő eszközök jellemzőinek, valamint az alap kibocsátási és visszaváltási gyakoriságának.
Ezen értékeléseket és számításokat a zártvégű ABA-k esetén az érintett ABA tőkéjének növekedése vagy csökkenése esetén is el kell végezni.
A befektetőket az értékelésekről és számításokról az érintett ABA alapszabályában vagy létesítő okiratában előírt módon kell tájékoztatni.
(4) Az ABAK-ok biztosítják, hogy az értékelést:
a)
az ABA-tól, az ABAK-tól, illetve az ABA-val vagy az ABAK-kal szoros kapcsolatban álló személyektől független jogi vagy természetes személyiségű külső értékbecslő végzi el; vagy
b)
az ABAK maga végzi el, azzal a kikötéssel, hogy az értékelés feladata a portfóliókezelés feladatától és a javadalmazási politikától függetlenül működik, és az ABAK az összeférhetetlenség kialakulásának elkerülése és a munkavállalók túlzott befolyásolásának megelőzése érdekében további intézkedéseket vezet be.
Az ABA letétkezelője nem látja el az ABA külső értékbecslői feladatát, kivéve, ha letétkezelői tevékenységét független értékbecslői tevékenységétől működési és hierarchiai szempontból elválasztja, és az esetleges összeférhetetlenséget feltárja, kezeli, nyomon követi és az ABA befektetői előtt nyilvánosságra hozza.
(5) Amennyiben az értékelést külső értékbecslő végzi, az ABAK bizonyítja, hogy:
a)
a külső értékbecslőre törvény által előírt szakmai nyilvántartásba vételi kötelezettség, valamint jogi vagy szabályozási rendelkezések, illetve szakmai magatartási szabályok vonatkoznak; valamint
b)
az értékbecslő megfelelő szakmai garanciát nyújt arra vonatkozóan, hogy az (1), (2) és (3) bekezdéssel összhangban képes hatékonyan elvégezni az adott értékelési feladatot; és
c)
a külső értékbecslő kinevezésére a 20. cikk (1) és (2) bekezdésében említett követelményeknek, és a 20. cikk (7) bekezdése alapján elfogadott, felhatalmazáson alapuló jogi aktusoknak megfelelően került sor.
(6) A kinevezett külső értékbecslő funkcióját harmadik félre nem ruházhatja át.
(7) Az ABAK-ok értesítik a letelepedésük szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságait a külső értékbecslő kijelöléséről. A hatóság előírhatja, hogy másik külső értékbecslőt jelöljenek ki, ha az (5) bekezdésben foglalt feltételek nem teljesülnek.
(8) Az értékbecslést pártatlanul, valamint megfelelő szakértelemmel, körültekintéssel és gondossággal kell elvégezni.
(9) Amennyiben az értékbecslést nem független külső értékbecslő végzi, a letelepedés szerinti tagállamuk hatáskörrel rendelkező hatóságai előírhatják az ABAK-ok számára, hogy értékelési eljárásaikat és/vagy értékeléseiket külső értékbecslővel vagy adott esetben könyvvizsgálóval ellenőriztessék.
(10) Az ABAK-ok felelnek az ABA-k eszközeinek helyes értékeléséért, az ABA-k nettó eszközértékének kiszámításáért és a nettó eszközérték közzétételéért. Az ABAK az ABA és befektetői iránt fennálló felelősségét tehát nem befolyásolja az, hogy az ABAK külső értékbecslőt nevez ki.
Az első albekezdéstől eltekintve és minden egyéb, eltérő feltételeket megállapító szerződéses megállapodástól függetlenül a külső értékbecslő felelős az ABAK-kal szemben az általa gondatlanságból okozott, vagy az értékbecslés szándékos elmulasztásának következtében bekövetkezett veszteségekért.
(11) A Bizottság az 56. cikk szerinti és az 57. és 58. cikk feltételeinek megfelelő, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok révén intézkedéseket fogad el, amelyek meghatározzák az alábbiakat:
a)
az eszközök helyes értékelésére, valamint a befektetési jegyenkénti vagy részvényenkénti nettó eszközérték kiszámítására vonatkozó kritériumok;
b)
az értékelés hatékony elvégzéséhez szükséges, a külső értékbecslő által nyújtandó szakmai garanciák;
c)
a nyílt végű ABA-k által elvégzendő, az ABA eszközeinek, valamint a kibocsátási és visszaváltási politikájának megfelelő értékelés gyakorisága.
3. SZAKASZ
Az ABAK funkcióinak átruházása
20. cikk
Átruházás
(1) Amennyiben az ABAK-ok harmadik felekre kívánják átruházni funkcióknak a nevükben történő ellátását, erről az átruházásra vonatkozó megállapodás hatálybalépése előtt értesíteniük kell a letelepedésük szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságait. A következő feltételeknek kell teljesülniük:
a)
az ABAK-nak objektív indokokkal alá kell tudnia támasztani a teljes átruházási szerkezetet;
b)
a megbízott félnek az adott feladat ellátásához elegendő forrásokkal kell rendelkeznie, és a megbízott üzletmenetével ténylegesen foglalkozó személyeknek pedig kellőképpen jó hírnévvel és elegendő tapasztalattal kell rendelkezniük;
c)
amennyiben az átruházás a portfólió- vagy a kockázatkezelést érinti, az csak olyan vállalkozásoknak adható, amelyek rendelkeznek vagyonkezelői engedéllyel, vagy erre a célra jegyezték be őket, és felügyelet hatálya alá tartoznak, vagy amennyiben ez a feltétel nem teljesíthető, az átruházás csak az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságainak előzetes jóváhagyásával történhet;
d)
amennyiben az átruházás a portfólió- vagy a kockázatkezelést érinti és harmadik országbeli vállalkozásra vonatkozik, a c) pontban foglalt követelményeken kívül biztosítani kell az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai és a vállalkozás felett felügyeletet gyakorló hatóság közötti együttműködést;
e)
az átruházás nem akadályozhatja az ABAK felett gyakorolt felügyelet hatékonyságát és különösen nem akadályozhatja az ABAK-ot abban, hogy a befektetők érdekeiben járjon el és a befektetők érdekeinek megfelelően lássa el az ABA kezelését;
f)
az ABAK-nak tudnia kell bizonyítani, hogy a megbízott fél megfelelő képzettséggel és képességekkel rendelkezik a szóban forgó feladatok ellátásához, hogy kellő körültekintéssel választott ák ki, és hogy az ABAK helyzeténél fogva képes mindenkor ténylegesen ellenőrizni az átruházott tevékenységet, további utasításokat adni a megbízott félnek, valamint azonnali hatállyal visszavonni az átruházást, amenyiben ez szolgálja a befektetők érdekeit.
Az ABAK folyamatosan felügyeli az egyes megbízott felek által nyújtott szolgáltatásokat.
(2) Nem ruházhatók át portfólió- és kockázatkezelési feladatok:
a)
letétkezelőre, vagy a letétkezelő megbízottjára; vagy
b)
más olyan egységre, amelynek érdekei az ABAK vagy annak befektetői érdekeivel összeférhetetlenek lehetnek, kivéve, ha az egység a portfóliókezeléssel vagy a kockázatkezeléssel kapcsolatos tevékenységét egyéb esetlegesen összeférhetetlen tevékenységeitől működési és hierarchiai szempontból elválasztja, és az esetleges összeférhetetlenségeket feltárja, kezeli, nyomon követi és az ABA befektetői előtt nyilvánosságra hozza.
(3) Az ABAK az ABA és annak befektetői iránti felelősségét nem befolyásolja az, hogy egyes funkciókat harmadik félre ruházott át, illetve hogy a harmadik fél esetleg továbbruházta a funkciókat, és az ABAK nem ruházhatja át funkcióit olyan mértékben, hogy lényegileg már ne legyen az ABA kezelőjének tekinthető és hogy postafiókcéggé váljon.
(4) A harmadik személy továbbruházhatja a ráruházott funkciókat, feltéve, hogy a következő feltételek teljesülnek:
a)
az ABAK előzetesen hozzájárul a továbbruházáshoz;
b)
az ABAK a továbbruházásra vonatkozó megállapodás hatálybalépése előtt értesíti a letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságait;
c)
az (1) bekezdésben említett feltételek teljesülnek, azzal a kikötéssel, hogy a megbízottra való utalás alatt a továbbruházás alanyát értjük.
(5) Nem ruházhatók tovább portfólió- és kockázatkezelési feladatok
a)
letétkezelőre, vagy a letétkezelő megbízottjára; vagy
b)
más olyan jogalanyra, amelynek érdekei az ABAK vagy annak befektetői érdekeivel összeférhetetlenek lehetnek, kivéve, ha az adott jogalany a portfóliókezeléssel vagy a kockázatkezeléssel kapcsolatos tevékenységét egyéb esetlegesen összeférhetetlen tevékenységeitől működési és hierarchiai szempontból elválasztja, és az esetleges összeférhetetlenségeket feltárja, kezeli, nyomon követi és az ABA befektetői előtt nyilvánosságra hozza.
A megbízott folyamatosan felügyeli a továbbruházásban feladatot teljesítő fél által nyújtott szolgáltatásokat.
(6) Amennyiben a továbbruházásban funkciót teljesítő fél továbbruházza a rá ruházott funkciók bármelyikét, értelemszerűen a (4) bekezdésben említett feltételek alkalmazandók.
(7) A Bizottság az 56. cikk szerinti és az 57. és 58. cikk feltételeinek megfelelő, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok révén intézkedéseket fogad el, amelyek meghatározzák az alábbiakat:
a)
az (1), (2), (4) és (5) bekezdésben foglalt követelmények teljesítésének feltételei;
b)
azon feltételek, amelyek alapján az ABAK úgy tekintendő, hogy olyan mértékben átruházta funkcióit, hogy postafiókcéggé válik, és a (3) bekezdésben foglaltaknak megfelelően már nem tekinthető az ABA kezelőjének.
4. SZAKASZ
Letétkezelő
21. cikk
Letétkezelő
(1) Az ABAK minden egyes általa kezelt ABA vonatkozásában biztosítja, hogy e cikkel összhangban egyetlen letétkezelőt jelöljenek ki.
(2) A letétkezelő kijelölése írásbeli szerződéssel valósul meg. A szerződés többek között rendelkezik az ezen irányelvben és az egyéb vonatkozó törvényekben, rendeletekben és közigazgatási rendelkezésekben meghatározott, az ABA számára a letétkezelő által letétkezelői hatáskörében elvégzendő funkciók ellátásához szükségesnek tartott információáramlásról.
(3) A letétkezelő lehet:
a)
a létesítő okirat szerint az Unióban székhellyel rendelkező és a 2006/48/EK irányelvvel összhangban engedélyezett hitelintézet;
b)
a létesítő okirat szerint az Unióban székhellyel rendelkező befektetési vállalkozás, amelyre vonatkoznak a 2006/49/EK irányelv 20. cikkének (1) bekezdésében meghatározott tőkemegfelelési követelmények, beleértve a működési kockázatokra vonatkozó tőkekövetelményeket, és amelyet a 2004/93/EK irányelvvel összhangban engedélyeztek, és amelyik a 2004/39/EK irányelv I. melléklete B. szakaszának 1. pontjával összhangban a pénzügyi eszközöknek az ügyfelek részére történő megőrzésére és nyilvántartására irányuló kiegészítő szolgáltatás nyújtására jogosult; a szóban forgó befektetési vállalkozásoknak minden esetben legalább a 2006/49/EK irányelv 9. cikkében meghatározott indulótőkével megegyező szavatolótőkével kell rendelkezniük; vagy
c)
egyéb intézményfajták, amelyekre prudenciális szabályozás vonatkozik, és amelyek folyamatos felügyelet alatt állnak, továbbá amelyek 2011. július 21-én a 2009/65/EK irányelv 23. cikkének (3) bekezdése értelmében a tagállamok által letétkezelési tevékenység folytatására jogosultként meghatározott intézmények közé tartoznak.
Kizárólag a nem uniós ABA-k esetében a (6) bekezdés b) pontjának sérelme nélkül a letétkezelő lehet hitelintézet vagy bármilyen más, e bekezdés első albekezdésének a) és b) pontjában említett jogalanyokéval megegyező jellegű jogalany, feltéve, hogy a (6) bekezdés b) pontjában meghatározott feltételek teljesülnek.
Ezen kívül a tagállamok lehetővé tehetik olyan ABA-kkal kapcsolatosan, amelyek nem tőkeáttétellel finanszírozottak és amelyek esetében az eredeti befektetés időpontját követő öt éven belül nem gyakorolhatók visszaváltási jogok, és amelyek alapvető befektetési politikájukkal összhangban általában nem fektetnek be a (8) bekezdés a) pontja értelmében letétkezelőnél elhelyezendő eszközökbe, vagy a 26. cikkel összhangban ellenőrzés megszerzése céljából általában kibocsátókba vagy tőzsdére nem bevezetett társaságokba fektetnek be, hogy a letétkezelő olyan jogalany legyen, amely szakmai vagy üzleti tevékenységének részeként lát el letétkezelői funkciókat, és e tevékenység tekintetében jogilag elismert szakmai nyilvántartásba vételi kötelezettség, valamint jogi vagy szabályozási rendelkezések, illetve szakmai magatartási szabályok vonatkoznak rá, továbbá megfelelő pénzügyi és szakmai garanciát tud nyújtani, amely képessé teszi arra, hogy hatékonyan lássa el a letétkezelői feladatait és teljesítse az ezzel a feladattal járó kötelezettségeit.
(4) A letétkezelő, az ABAK és/vagy az ABA és/vagy annak befektetői közötti összeférhetetlenség elkerülése érdekében:
a)
ABAK nem járhat el letétkezelőként;
b)
az ABA felé megbízást teljesítő prime bróker nem láthat el letétkezelői funkciót a szóban forgó ABA számára, kivéve, ha letétkezelői tevékenységét brókeri tevékenységétől működési és hierarchiai szempontból elválasztja, és az esetleges összeférhetetlenségeket feltárja, kezeli, nyomon követi és az ABA befektetői előtt nyilvánosságra hozza. Letétkezelői funkciót letétkezelő a (11) bekezdéssel összhangban átruházhat ilyen prime brókerre, amennyiben a vonatkozó feltételek teljesülnek.
(5) A letétkezelő letelepedésének helye a következők egyike:
a)
uniós ABA-k esetében a letétkezelőnek az ABA letelepedése szerinti tagállam;
b)
nem uniós ABA-k esetében az ABA letelepedése szerinti harmadik ország, vagy az ABA-t kezelő ABAK letelepedése szerinti tagállam, vagy az ABA-t kezelő ABAK referencia-tagállama.
(6) A (3) bekezdésben előírt követelmények sérelme nélkül, a harmadik országban letelepedett letétkezelő kijelölése az alábbi feltételek teljesüléséhez kötött:
a)
annak a tagállamnak, ahol a nem uniós ABA befektetési jegyeit vagy részvényeit forgalomba kívánják hozni, illetve ha ettől eltér, az ABAK letelepedése szerinti tagállamnak a hatáskörrel rendelkező hatóságai a letétkezelő hatáskörrel rendelkező hatóságaival együttműködési és információcsere-megállapodást írtak alá;
b)
a letétkezelőre olyan prudenciális szabályozás, ideértve a minimális tőkekövetelményeket, és felügyelet vonatkozik, amely egyenértékű az uniós joggal, és amelyet ténylegesen végre is hajtanak;
c)
a letétkezelő letelepedése szerinti harmadik ország nem szerepel a pénzmosás és terrorista finanszírozás elleni pénzügyi akció munkacsoporttal nem együttműködő országok és területek jegyzékén;
d)
azok a tagállamok, ahol a nem uniós ABA befektetési jegyeit vagy részvényeit forgalomba kívánják hozni, illetve ha ettől eltér, az ABAK letelepedése szerinti tagállam a letétkezelő letelepedése szerinti harmadik országgal olyan megállapodást kötött, amely teljes mértékben megfelel az OECD jövedelem- és tőkeadóztatási modellegyezményének 26. cikkében meghatározott szabályoknak, és biztosítja az adóügyi információk tényleges cseréjét, beleértve adott esetben a többoldalú adómegállapodásokkal kapcsolatosakat is;
e)
a letétkezelő a (12) és (13) bekezdéssel összhangban szerződésben előírt felelősséggel tartozik az ABA-nak, vagy az ABA befektetőinek, és kifejezetten vállalja a (11) bekezdés betartását.
Amennyiben egy másik tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága nem ért egyet az első albekezdés a), c) vagy e) pontja alkalmazásának az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai általi értelmezésével, az érintett hatáskörrel rendelkező hatóságok az ügyet az EÉPH-hoz utalhatják, amely az 1095/2010/EU rendelet 19. cikke alapján ráruházott hatáskörben járhat el.
A (17) bekezdés b) pontjában említett kritériumok alapján a Bizottság végrehajtási jogi aktusokat fogad el, amelyek megállapítják, hogy a harmadik országokra vonatkozó prudenciális szabályozás és felügyelet egyenértékű-e az uniós joggal, és azokat ténylegesen végre is hajtják-e. Ezen végrehajtási jogi aktusokat az 59. cikk (2) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
(7) A letétkezelő általánosságban gondoskodik az ABA pénzmozgásainak megfelelő nyomon követéséről és különösen arról, hogy az ABA befektetési jegyeinek vagy részvényeinek jegyzése során a befektetők által vagy nevükben történt befizetések beérkezzenek, és hogy az ABA készpénzállománya a folyószámla nyitását előíró piacokon a 2006/73/EK irányelv 16. cikkében megállapított elvekkel összhangban, az ABA, vagy az ABA nevében eljáró ABAK, vagy az ABA nevében eljáró letétkezelő nevére nyitott, a 2006/73/EK irányelv 18. cikke (1) bekezdésének a), b) és c) pontjában említett egységnél, vagy azzal megegyező természetű egységnél vezetett számlán vagy számlákon legyen könyvelve, feltéve, hogy az egységre vonatkozó prudenciális szabályozás és felügyelet egyenértékű az uniós joggal, és azokat ténylegesen és a 2006/73/EK irányelv 16. cikkében meghatározott elvekkel összhangban végre is hajtják.
Az első albekezdésben említett jogalany készpénzét és a letétkezelő saját készpénzét nem lehet az ABA nevében eljáró letétkezelő nevére nyitott folyószámlákon nyilvántartani.
(8) Az ABA vagy az ABA nevében eljáró ABAK eszközeit a letétkezelőnek kell átadni megőrzésre, az alábbiak szerint:
a)
letétbe helyezhető pénzügyi eszközök:
i.
a letétkezelő őrzi a letétkezelőnél nyitott pénzügyi eszközszámlán nyilvántartható összes pénzügyi eszközt, valamint a letétkezelőhöz fizikailag leszállítható összes pénzügyi eszközt;
ii.
ennek érdekében a letétkezelő gondoskodik arról, hogy a letétkezelőnél nyitott pénzügyi eszközszámlán nyilvántartható összes pénzügyi eszköz a 2006/73/EK irányelv 16. cikkében megállapított elvekkel összhangban az ABA vagy az ABA nevében eljáró ABAK nevében nyitott külön számlán kerüljön nyilvántartásra annak érdekében, hogy az alkalmazandó jog szerint az eszközöket mindenkor egyértelműen az ABA tulajdonaként lehessen azonosítani;
b)
egyéb eszközök:
i.
minden egyéb eszköz tekintetében a letétkezelő meggyőződik arról, hogy a szóban forgó eszközök az ABA vagy az ABA nevében eljáró ABAK tulajdonát képezik-e, és nyilvántartást vezet azokról az eszközökről, amelyek megállapítása szerint az ABA vagy az ABA nevében eljáró ABAK tulajdonát képezik;
ii.
a letétkezelő az ABA vagy az ABA nevében eljáró ABAK által rendelkezésre bocsátott tájékoztatás vagy dokumentumok, illetve a rendelkezésre álló külső bizonyítékok alapján győződik meg az ABA, vagy adott esetben az ABA nevében eljáró ABAK tulajdonjogáról;
iii.
a letétkezelő nyilvántartását napra készen vezeti.
(9) A (7) és (8) bekezdésben említett feladatokon túlmenően a letétkezelő:
a)
biztosítja, hogy az ABA befektetési jegyeinek vagy részvényeinek eladása, kibocsátása, visszavásárlása, visszaváltása és bevonása a vonatkozó nemzeti jognak és az ABA alapszabályának vagy létesítő okiratának megfelelően történjen;
b)
biztosítja, hogy az ABAK befektetési jegyeinek vagy részvényeinek értékét a vonatkozó nemzeti jognak és az ABA alapszabályának vagy létesítő okiratának megfelelően, valamint a 19. cikkben meghatározott eljárásoknak megfelelően számítsák ki;
c)
végrehajtja az ABAK utasításait, kivéve, ha azok ellentétben állnak valamely alkalmazandó nemzeti joggal, az ABA szabályzatával vagy a létesítő okirattal;
d)
gondoskodik arról, hogy az ABA az eszközeit érintő ügyletek során az ellenértéket a szokásos határidőn belül kézhez kapja;
e)
biztosítja, hogy az ABA a bevételét az alkalmazandó nemzeti joggal és az ABA szabályzatával vagy létesítő okiratával összhangban használja fel.
(10) Saját feladatkörében az ABAK és a letétkezelő becsületesen, tisztességesen, magas szakmai színvonalon, függetlenül és az ABA és az ABA befektetőinek érdekeit szem előtt tartva jár el.
A letétkezelő nem végezhet olyan tevékenységeket az ABA vagy az ABA nevében eljáró ABAK részére, amelyek az ABA, annak befektetői, az ABAK vagy saját maga között összeférhetetlenséget okozhatnak, kivéve, ha a letétkezelő letétkezelői tevékenységét egyéb esetlegesen összeférhetetlen tevékenységeitől működési és hierarchiai szempontból elválasztja, és az esetleges összeférhetetlenségeket feltárja, kezeli, nyomon követi és az ABA befektetői előtt nyilvánosságra hozza.
A (8) bekezdésben említett eszközöket a letétkezelő az ABA vagy az ABA nevében eljáró ABAK előzetes engedélye nélkül nem hasznosíthatja újra.
(11) A letétkezelő az ebben a cikkben leírt funkcióit, a (8) bekezdésben említett funkcióktól eltekintve, harmadik felekre nem ruházhatja át.
A letétkezelő a (8) bekezdésben említett feladatokat harmadik felekre ruházhatja át a következő feltételekkel:
a)
a feladatokat nem azzal a céllal ruházza át, hogy elkerülje az ezen irányelv előírásainak való megfelelést;
b)
a letétkezelő bizonyítani tudja, hogy az átruházásnak objektív oka van;
c)
a letétkezelő a megfelelő szakértelemmel, körültekintéssel és gondossággal választja ki a harmadik felet, akire feladatai egy részét átruházza, és időről időre megfelelő szakértelemmel, körültekintéssel és gondossággal ellenőrzi és felügyeli a harmadik felet, valamint a feladatok ellátása érdekében a harmadik fél által tett lépéseket; valamint
d)
a letétkezelő biztosítja, hogy a harmadik fél folyamatosan megfelel az alábbi feltételeknek az átruházott feladatok teljesítése során:
i.
a harmadik fél rendelkezik az ABA, vagy az ABA nevében eljáró ABAK által a nála letétbe helyezett eszközök jellegének és összetettségének megfelelő és azokkal arányos struktúrákkal és szakértelemmel;
ii.
a (8) bekezdés a) pontjában említett őrzési feladatok átruházása esetében a harmadik félre az érintett jogrendszerben hatékony prudenciális szabályozás, ideértve a minimális tőkekövetelményeket is és felügyelet vonatkozik, és a harmadik felet rendszeres külső könyvvizsgálatnak vetik alá, biztosítandó, hogy a pénzügyi eszközök a birtokában vannak;
iii.
a harmadik fél elkülöníti a letétkezelő ügyfeleinek eszközeit saját eszközeitől és a letétkezelő eszközeitől oly módon, hogy az eszközöket mindenkor egyértelműen a letétkezelő ügyfeleinek tulajdonaként lehessen azonosítani;
iv.
az ABA vagy az ABA nevében eljáró ABAK előzetes engedélye és a letétkezelő előzetes értesítése nélkül a harmadik fél az eszközöket nem használja; és
v.
a harmadik fél eleget tesz a (8) és (10) bekezdésben említett kötelezettségeknek és tilalmaknak.
A második albekezdés d) pontja ii. alpontja ellenére, amenyiben harmadik ország joga előírja, hogy bizonyos pénzügyi eszközöket helyi egységnél helyezzenek letétbe, és az e pontban említett átruházási előírásoknak megfelelő egység nincs az országban, a letétkezelő csak a harmadik ország joga által előírt mértékben és csak addig ruházhatja át funkcióit egy ilyen helyi egységre, amíg nincsenek olyan helyi egységek, melyek megfelelnek az átruházási előírásoknak, a következő követelmények teljesítése esetén:
a)
az adott ABA befektetőit megfelelően tájékoztatják a harmadik ország joga által előírt jogi korlátozás miatti átruházásról és a befektetésüket megelőző átruházást igazoló körülményekről; és
b)
az ABA, vagy az ABA nevében eljáró ABAK utasítja a letétkezelőt, hogy a pénzügyi eszközök megőrzését ruházza át egy ilyen helyi egységre.
Ugyanezen követelmények teljesítése mellett a harmadik fél továbbruházhatja e funkciókat. Ebben az esetben a (13) bekezdést értelemszerűen kell alkalmazni az érintett felekre.
E bekezdés alkalmazásában a 98/26/EK irányelv értelmében vett, az azon irányelv céljaira létrehozott értékpapír-elszámolási rendszerek által nyújtott szolgáltatások, vagy harmadik országbeli értékpapír-elszámolási rendszerek által nyújtott hasonló szolgáltatások nem tekinthetők a letétkezelői funkciók átruházásának.
(12) A letétkezelő felelős az ABA vagy az ABA befektetői felé a (8) bekezdés a) pontja értelmében letétbe helyezett pénzügyi eszközöknek a letétkezelő, vagy a letétkezeléssel megbízott harmadik fél általi elvesztéséért.
A letétben őrzött pénzügyi eszközök elvesztése esetén a letétkezelő indokolatlan késedelem nélkül ugyanolyan típusú pénzügyi eszközöket vagy az eszközöknek megfelelő pénzösszeget bocsát az ABA vagy az ABA nevében eljáró ABAK rendelkezésére. A letétkezelőt nem lehet felelősségre vonni abban az esetben, ha bizonyítani tudja, hogy az eszközök elvesztése olyan, érdemleges befolyásán túlmenő külső esemény miatt következett be, amely minden ésszerű erőfeszítés ellenére is elkerülhetetlen lett volna.
A letétkezelő felelősséggel tartozik az ABA-nak és az ABA befektetőinek minden általuk amiatt elszenvedett veszteségért, hogy a letétkezelő hanyagságból vagy szándékosan nem tett maradéktalanul eleget az ezen irányelvben előírt kötelezettségeinek.
(13) A letétkezelő felelősségét a (11) bekezdésben említett átruházás nem befolyásolja.
E bekezdés első albekezdése ellenére, a (11) bekezdés értelmében harmadik fél által őrzött pénzügyi eszközök elvesztése esetén a letétkezelő mentesül felelőssége alól, amennyiben bizonyítani tudja, hogy:
a)
az őrzési feladatai átruházására vonatkozó, a (11) bekezdés második albekezdésében említett valamennyi követelménynek eleget tett;
b)
a letétkezelő és a harmadik fél közötti, írásba foglalt szerződés kifejezetten áthárítja a letétkezelő felelősségét a harmadik félre, és ezáltal az ABA, vagy az ABA nevében eljáró ABAK a pénzügyi eszközök elvesztése miatt közvetlenül, vagy a letétkezelőn keresztül kártérítést követelhet a harmadik féltől; és
c)
a letétkezelő és az ABA, vagy adott esetben az ABA nevében eljáró ABAK közötti írásba foglalt szerződés kifejezetten lehetővé teszi a letétkezelő felelősség alóli mentesítését, valamint meghatározza a felmentés objektív indokait.
(14) Amennyiben a harmadik ország joga azt írja elő, hogy bizonyos pénzügyi eszközöket helyi egységnél helyezzenek letétbe, és a (11) bekezdés d) pontja ii. alpontjában említett átruházási előírásoknak megfelelő egység nincs az országban, a letétkezelő az alábbi feltételek teljesülése mellett mentesülhet felelőssége alól:
a)
az érintett ABA alapszabálya vagy létesítő okirata kifejezetten lehetővé teszi a felelősség alól az e cikkben előírt feltételek mellett történő mentesítést;
b)
az érintett ABA befektetőit a befektetés előtt tájékoztatják a mentesítési lehetőségről és a mentesítés indoklására felhozható körülményekről;
c)
az ABA, vagy az ABA nevében eljáró ABAK utasítja a letétkezelőt, hogy a pénzügyi eszközök őrzését ruházza át helyi jogalanyra;
d)
a letétkezelő és az ABA, vagy az ABA nevében eljáró ABAK közötti, írásba foglalt szerződés kifejezetten lehetővé teszi a felelősség alóli mentesítést, valamint
e)
a letétkezelő és a harmadik fél közötti, írásba foglalt szerződés kifejezetten áthárítja a letétkezelő felelősségét a helyi egységre, és ezáltal az ABA, vagy az ABA nevében eljáró ABAK a pénzügyi eszközök elvesztése miatt közvetlenül, vagy a letétkezelőn keresztül kártérítést követelhet a helyi egységtől.
(15) Az ABA befektetőivel szembeni felelőssége közvetlenül vagy az ABAK-on keresztül közvetve is érvényesíthető, a letétkezelő, az ABAK és a befektetők között fennálló jogviszony természetétől függően.
(16) A letétkezelő kérésre a hatáskörrel rendelkező hatóságainak rendelkezésére bocsát minden, a feladatai ellátása során szerzett információt, amelyekre az ABA vagy az ABAK hatáskörrel rendelkező hatóságainak szüksége lehet. Ha az ABA vagy az ABAK hatáskörrel rendelkező hatóságai nem azonosak a letétkezelő letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságaival, a letétkezelő letelepedése szerinti hatáskörrel rendelkező hatóságok haladéktalanul megosztják a kapott információkat az ABA vagy az ABAK hatáskörrel rendelkező hatóságaival.
(17) A Bizottság az 56. cikk szerinti és az 57. és 58. cikk feltételeinek megfelelő, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok révén intézkedéseket fogad el, amelyek meghatározzák az alábbiakat:
a)
a (2) bekezdésben említett, írásba foglalt szerződés kötelező tartalmi elemei;
b)
az annak értékelésére szolgáló általános kritériumok, hogy a (6) bekezdés b) pontjában említett harmadik országokra vonatkozó prudenciális szabályozás és felügyelet egyenértékű az uniós joggal, és azokat ténylegesen végre is hajtják;
c)
a (7), (8) és (9) bekezdés értelmében vett letétkezelői funkciók ellátására vonatkozó feltételek, ideértve:
i.
a pénzügyi eszközök azon fajtáit, amelyeket a (8) bekezdés a) pontja értelmében a letétkezelő őrzési feladatkörébe kell sorolni;
ii.
azokat a feltételeket, amelyek alapján a letétkezelő őrzési feladatát gyakorolhatja egy központi letétkezelőnél nyilvántartott pénzügyi eszközök tekintetében; és
iii.
azokat a feltételeket, amelyek alapján a letétkezelő a (8) bekezdés b) pontja értelmében őrzi a névre szóló és a kibocsátónál vagy a könyvvezetőknél nyilvántartott pénzügyi eszközöket;
d)
a letétkezelőnek a (11) bekezdés c) pontjából fakadó, a kellő gondosságot illető kötelezettségei;
e)
a (11) bekezdés d) pontjának iii) alpontjában említett elkülönítési kötelezettség;
f)
azon feltételek és körülmények, amelyek alapján a letétbe helyezett pénzügyi eszközt elveszettnek kell tekinteni;
g)
hogy a (12) bekezdés alkalmazásában mit lehet minden ésszerű erőfeszítés ellenére is elkerülhetetlen, érdemleges befolyásán túlmenő külső eseménynek tekinteni;
h)
azon feltételek és körülmények, amelyek alapján a (13) bekezdés alkalmazásában objektív indok áll fenn a felelősség alóli mentesítésre.
IV. FEJEZET
ÁTLÁTHATÓSÁGI KÖVETELMÉNYEK
22. cikk
Éves jelentés
(1) Az ABAK minden általa kezelt uniós, és minden általa az Unióban forgalmazott ABA tekintetében, minden pénzügyi évre vonatkozóan a pénzügyi év végét követő hat hónapon belül éves jelentést bocsát rendelkezésre. Az éves jelentést kérésre meg kell küldeni a befektetőknek. Az éves jelentést az ABAK, illetve adott esetben az ABA letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságainak a rendelkezésére kell bocsátani.
Amennyiben az ABA-nak a 2004/109/EK irányelvvel összhangban éves pénzügyi jelentést kell közzétennie, a befektetőknek kérésükre csak a (2) bekezdésben említett kiegészítő információkat kell rendelkezésre bocsátani akár külön, akár az éves pénzügyi jelentés részeként. Ez utóbbi esetben a pénzügyi jelentést a pénzügyi év végét követő négy hónapon belül közzé kell tenni.
(2) Az éves jelentés legalább az alábbiakat tartalmazza:
a)
mérleg vagy vagyonkimutatás;
b)
a pénzügyi év bevételeinek és kiadásainak kimutatása;
c)
a pénzügyi évben folytatott tevékenységekről szóló beszámoló;
d)
a 23. cikkben felsorolt adatokban a jelentés által felölelt pénzügyi év során bekövetkezett minden lényeges változás;
e)
az adott pénzügyi évre vonatkozó javadalmazás teljes összege, az ABAK által alkalmazottainak kifizetett rögzített és változó javadalmazás szerinti bontásban, a kedvezményezettek száma és adott esetben az ABA által kifizetett nyereségrészesedések;
f)
a javadalmazás teljes összege az ABAK ügyvezetői és azon munkavállalói szerinti bontásban, akik az ABA kockázati profiljára tevékenységük révén lényeges hatást gyakorolnak.
(3) Az éves jelentésben foglalt könyvviteli adatokat az ABA letelepedése szerinti tagállam, vagy azon harmadik ország számviteli előírásainak megfelelően kell összeállítani, ahol az ABA letelepedett, továbbá az ABA alapszabályában vagy létesítő okiratában megállapított számviteli szabályoknak megfelelően.
Az éves jelentésben foglalt adatokat a jogszabályok által az éves és összevont (konszolidált) éves beszámolók jog szerinti könyvvizsgálatáról szóló, 2006. május 17-i 2006/43/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (26) összhangban könyvvizsgálatra feljogosított egy vagy több személy ellenőrzi. A könyvvizsgálói jelentést, ideértve bármely esetleges fenntartást, az éves jelentésben teljes egészében közölni kell.
A második albekezdéstől eltérve, a tagállamok lehetővé tehetik a nem uniós ABA-t forgalmazó ABAK számára, hogy az adott ABA éves jelentését az ABA letelepedése szerinti országban hatályos nemzetközi számviteli előírásoknak megfelelő, engedéllyel rendelkező könyvvizsgáló által végzett könyvvizsgálatnak vesse alá.
(4) A Bizottság az 56. cikk szerinti és az 57. és 58. cikk feltételeinek megfelelő, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok révén intézkedéseket fogad el, amelyek meghatározzák az éves jelentés tartalmát és formáját. Ezeket az intézkedéseket hozzá kell igazítani azon ABA-típusokhoz, amelyre vonatkoznak.
23. cikk
A befektetők tájékoztatása
(1) Az ABAK-ok biztosítják, hogy minden általuk kezelt uniós, és minden általuk az Unióban forgalmazott ABA tekintetében az ABA alapszabályával vagy létesítő okiratával összhangban az ABA befektetői az ABA-ba való befektetésük előtt megkapják az alábbi információkat, illetve azok minden lényeges módosítását:
a)
a következők leírása: az ABA befektetési stratégiája és célkitűzései, a master-ABA-k letelepedésére vonatkozó és a mögöttes alapok letelepedésére vonatkozó információ, amennyiben az ABA alapok alapja, azon eszközfajták leírása, amelyekbe az ABA befektethet, az ABA által alkalmazható módszerek, minden vonatkozó kockázat, minden vonatkozó befektetési korlátozás, azon körülmények, amelyek esetén az ABA tőkeáttételt alkalmazhat, a megengedett tőkeáttétel-típusok és -források és azok kockázatai, valamint a tőkeáttétel alkalmazásának esetleges korlátai, a garanciák és eszközök újbóli felhasználására vonatkozó esetleges megállapodások, valamint az ABAK által az ABA nevében alkalmazható tőkeáttétel legnagyobb mértéke;
b)
azon eljárások leírása, amelyekkel az ABA módosíthatja befektetési stratégiáját vagy befektetési politikáját vagy mindkettőt;
c)
a befektetés céljából vállalt szerződéses kapcsolat legfontosabb jogi következményeinek leírása, beleértve a joghatóságra, az alkalmazandó jogra és bármilyen olyan jogi eszköz meglétére vagy hiányára vonatkozó információkat, amelyek az ABA letelepedése szerinti országban hozott ítéletek elismeréséről és végrehajtásáról rendelkeznek;
d)
az ABAK, az ABA letétkezelőjének, könyvvizsgálójának és egyéb szolgáltatóinak megnevezése, feladataik leírása és a befektetők jogai;
e)
annak leírása, hogy az ABAK hogyan felel meg a 9. cikk (7) bekezdésében szereplő követelményeknek;
f)
minden, az ABAK által átruházott, az I. mellékletben említett kezelési funkció, valamint minden, a letétkezelő által átruházott őrzési funkció leírása, a megbízott megnevezése és az átruházásból eredő esetleges összeférhetetlenségek leírása;
g)
az ABA értékelési eljárásának és az eszközök értékelése során használt árképzési módszernek a leírása, beleértve a nehezen értékelhető eszközök értékelése során a 19. cikknek megfelelően alkalmazott módszereket;
h)
az ABA likviditási kockázatkezelésének leírása, a rendes és a rendkívüli körülmények között fennálló visszaváltási jogok, valamint a befektetőkkel kötött visszaváltási megállapodások;
i)
a befektetők által közvetlenül vagy közvetetten viselendő minden díj, illeték és költség, valamint ezek legmagasabb összegének megjelölése;
j)
annak leírása, hogy az ABAK hogyan biztosítja a befektetőkkel való tisztességes bánásmódot, és, amennyiben valamely befektető kivételezett bánásmódban részesül vagy erre jogot szerez, a kivételezett bánásmód leírása, a kivételezett bánásmódban részesülő befektetőtípusok azonosítása, valamint adott esetben ezek az ABA-hoz vagy az ABAK-hoz fűződő jogi és gazdasági kötődésének leírása;
k)
a 22. cikkben említett, legújabb éves jelentés;
l)
a befektetési jegyek vagy részvények kibocsátására és értékesítésére vonatkozó eljárások és feltételek leírása;
m)
az ABA nettó eszközértékére vonatkozó legfrissebb adatok vagy az ABA befektetési jegyeinek vagy részvényei legutóbbi piaci ára, a 19. cikknek megfelelően;
n)
amennyiben rendelkezésre áll, az ABA múltbeli teljesítménye;
o)
a prime bróker megnevezése és az ABA a prime brókerrel kötött megállapodása lényegi elemeinek, a felmerülő összeférhetetlenségek kezelésének, és, adott esetben a letétkezelővel kötött megállapodás az ABA eszközei átruházásának és újrafelhasználásnak lehetőségére vonatkozó rendelkezéseinek, továbbá a prime brókerre esetlegesen átruházott felelősségre vonatkozó információ leírása;
p)
a (4) és (5) bekezdésben említett információk közzététele módjának és idejének leírása.
(2) Az ABAK az ABA-ba történő befektetés előtt tájékoztatja a befektetőket a letétkezelő által kötött azon megállapodásokról, amelyek célja, hogy a letétkezelő a 21. cikk (13) bekezdésével összhangban, szerződéses alapon felmentse magát a felelősség alól. Az ABAK ezenfelül haladéktalanul tájékoztatja a befektetőket a letétkezelő felelősségével kapcsolatos változásokról.
(3) Ha az ABA-nak a 2003/71/EK irányelvvel vagy a nemzeti joggal összhangban tájékoztatót kell közzétennie, csak a tájékoztatóban foglaltakon túli, az (1) és (2) bekezdésben szereplő információkat kell külön vagy a tájékoztatóban szereplő kiegészítő információként közzétennie.
(4) Az ABAK-ok minden általuk kezelt uniós ABA, és minden, általuk az uniós piacokon forgalmazott ABA tekintetében időszakosan a befektetők tudomására hozzák a következőket:
a)
az ABA olyan eszközeinek aránya, amelyekre nem likvid jellegüknél fogva különleges szabályok vonatkoznak;
b)
az ABA likviditásának kezelésével kapcsolatos minden új megállapodás;
c)
az ABA aktuális kockázati profilja és az ABAK által e kockázatok kezelése érdekében alkalmazott kockázatkezelési rendszerek.
(5) A tőkeáttételt alkalmazó uniós ABA-t kezelő, vagy a tőkeáttételt alkalmazó ABA-t az Unióban forgalmazó ABAK-ok minden egyes ilyen ABA tekintetében rendszeresen nyilvánosságra hozzák:
a)
az ABAK által az ABA nevében alkalmazható tőkeáttétel legnagyobb mértékében bekövetkező változásokat, valamint a biztosíték vagy a tőkeáttételi megállapodás értelmében nyújtott garanciák újbóli felhasználási jogát;
b)
az adott ABA által alkalmazott tőkeáttétel teljes összegét.
(6) A Bizottság az 56. cikk szerinti és az 57. és 58. cikk feltételeinek megfelelő, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok révén intézkedéseket fogad el az ABAK a (4) és (5) bekezdésben említett jelentési kötelezettségeinek, illetve azok (5) bekezdésben említett gyakoriságának meghatározására. Ezeket az intézkedéseket hozzá kell igazítani azon ABAK-típusokhoz, amelyre vonatkoznak.
24. cikk
A hatáskörrel rendelkező hatóságokkal szembeni jelentési kötelezettség
(1) Az ABAK rendszeresen jelentést tesz a letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságainak azon fő piacokról és eszközökről, amelyeken/amelyekben az általa kezelt ABA-k nevében kereskedik.
Információt szolgáltat a főbb eszközökről, amelyekkel kereskedik, azokról a piacokról, amelyeknek tagja vagy amelyeken aktív kereskedést folytat, valamint az egyes általa kezelt ABA-k tekintetében fennálló főbb kitettségekről és legfontosabb koncentrációkról.
(2) Az ABAK minden, általa kezelt uniós ABA, és minden, az általa az Unióban forgalmazott ABA tekintetében tájékoztatja a következőkről a letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságait:
a)
az ABA olyan eszközeinek aránya, amelyekre nem likvid jellegüknél fogva különleges szabályok vonatkoznak;
b)
az ABA likviditásának kezelésével kapcsolatos minden új megállapodásról;
c)
az ABA aktuális kockázati profilja, valamint az ABAK által a piaci kockázatok, a likviditási kockázatok, a partnerkockázatok, és egyéb, többek között működési kockázatok kezelése érdekében alkalmazott kockázatkezelési rendszerek;
d)
információ azon fő eszközkategóriákról, amelyekbe az ABA befektetett; és
e)
a 15. cikk (3) bekezdésének b) pontja és a 16. cikk (1) bekezdésének második albekezdése értelmében végzett stressztesztek eredményei.
(3) Az ABAK kérésre benyújtja a következő dokumentumokat a letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságainak:
a)
az ABAK kezelésében lévő minden egyes uniós ABA-ra, vagy minden egyes, az általa az Unióban forgalmazott ABA-ra vonatkozó éves jelentés minden egyes pénzügyi év tekintetében, a 22. cikk (1) bekezdésének megfelelően;
b)
minden negyedév végén az ABAK által az adott időszakban kezelt ABA-k részletes felsorolása.
(4) A jelentős mértékű tőkeáttételt alkalmazó ABA-kat kezelő ABAK a letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságainak rendszeresen tájékoztatást nyújt az általa kezelt egyes ABA-k által alkalmazott tőkeáttétel teljes mértékéről, a készpénz vagy értékpapírok kölcsönzéséből származó, illetve a pénzügyi derivatívákba ágyazott tőkeáttétel arányáról, valamint arról, hogy az ABA-k eszközeit milyen mértékben használják fel újra a tőkeáttételi megállapodások értelmében.
Ennek a tájékoztatásnak az ABAK által kezelt minden egyes ABA esetében tartalmaznia kell a kölcsönzött készpénz vagy értékpapír öt legnagyobb forrásának megnevezését, valamint az e forrásokból kapott tőkeáttételek összegeit az ilyen ABA-k vonatkozásában.
Nem uniós ABAK esetében az e bekezdésben említett jelentéstételi kötelezettség az általa kezelt uniós ABA-ra, és az általa az Unióban forgalmazott nem uniós ABA-ra korlátozódik.
(5) Amennyiben a rendszerkockázat hatékony nyomon követése szükségessé teszi, a letelepedés szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai rendszeresen vagy ad hoc módon további tájékoztatást is kérhetnek az e cikkben említett információkon kívül. A hatáskörrel rendelkező hatóságok értesítik az EÉPH-t a további tájékoztatási kötelezettségekről.
Kivételes körülmények között és amennyiben a pénzügyi rendszer stabilitása és integritása vagy a hosszú távú fenntartható növekedés előmozdítása érdekében szükséges, az EÉPH felkérheti a letelepedés szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságait, hogy további jelentéstételi követelményeket írjanak elő.
(6) A Bizottság az 56. cikk szerinti és az 57. és 58. cikk feltételeinek megfelelő, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok révén intézkedéseket fogad el, amelyek meghatározzák az alábbiakat:
a)
azon körülmények, amelyek között a tőkeáttétel jelentős mértékben alkalmazottnak minősül a (4) bekezdés alkalmazásában; és
b)
az ebben a cikkben említett jelentéstételi és tájékoztatási kötelezettségeket.
Ezen intézkedéseknek figyelembe kell venniük annak szükségességét, hogy elkerülhetőek legyenek a hatáskörrel rendelkező hatóságokra rótt túlzott adminisztratív terhek.
V. FEJEZET
A KÜLÖNÖS TÍPUSÚ ABA-KAT KEZELŐ ABAK-OK
1. SZAKASZ
A tőkeáttétellel finanszírozott ABA-kat kezelő ABAK-ok
25. cikk
Az információk hatáskörrel rendelkező hatóságok általi felhasználása, felügyeleti együttműködés és a tőkeáttétel korlátozása
(1) A tagállamok biztosítják, hogy az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai a 24. cikk értelmében gyűjtendő információkat annak meghatározására használják fel, hogy milyen mértékben járul hozzá a tőkeáttétel alkalmazása a pénzügyi rendszert fenyegető rendszerkockázat, a rendellenes piaci működéssel vagy a gazdaság hosszú távú növekedésével kapcsolatos kockázat előidézéséhez.
(2) Az ABAK letelepedése szerinti tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságai biztosítják, hogy az általuk felügyelt valamennyi ABAK-ra vonatkozó, a 24. cikk értelmében összegyűjtött információt, valamint a 7. cikk értelmében összegyűjtött információt a felügyeleti együttműködésről szóló 50. cikkben megállapított eljáráson keresztül az érintett tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságai, az EÉPH és az ERKT rendelkezésére bocsátják. Ezenkívül az említett eljáráson keresztül - valamint más, közvetlenül érintett tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságainak kétoldalú jelleggel is - késedelem nélkül információt szolgáltatnak, ha a felügyeletük alá tartozó valamely ABAK vagy az érintett ABAK kezelésében lévő ABA potenciálisan jelentős partnerkockázatot jelenthet más tagállamok valamely hitelintézetére vagy egyéb, rendszerszintű jelentőséggel bíró intézményeire nézve.
(3) Az ABAK-nak bizonyítania kell, hogy az általa kezelt minden egyes ABA tőkeáttételi küszöbje ésszerű, és hogy mindenkor megfelel az ilyen küszöböknek. A hatáskörrel rendelkező hatóságok felmérik annak kockázatát, ha valamely ABAK a kezelésében lévő ABA esetében tőkeáttételt alkalmaz, és amennyiben a pénzügyi rendszer stabilitása és integritása érdekében szükségesnek ítélik, az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai az EÉPH, az ERKT és az érintett ABA hatáskörrel rendelkező hatóságának értesítését követően korlátozzák az ABAK által alkalmazható tőkeáttételi mértéket, illetve a kezelésében lévő ABA kezelésére vonatkozó egyéb korlátozásokat vezetnek be abból a célból, hogy a tőkeáttétel alkalmazása kevésbé járuljon hozzá a pénzügyi rendszert fenyegető rendszerkockázat vagy a rendellenes piaci működéssel kapcsolatos kockázat előidézéséhez. Az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai az 50. cikkben megállapított eljárással összhangban tájékoztatják az EÉPH-t, az ERKT-t és az ABA hatáskörrel rendelkező hatóságait az e tekintetben hozott intézkedésekről.
(4) A (3) bekezdésben említett tájékoztatást a javasolt intézkedés hatálybalépését vagy meghosszabbítását megelőző legalább tíz munkanappal kell eljuttatni az érintettekhez. A tájékoztatásban ki kell térni a javasolt intézkedés részleteire, annak kiváltó okaira, valamint a hatálybalépés időpontjára. Különleges esetben az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai dönthetnek úgy, hogy a javasolt intézkedések az első mondatban említett időszak alatt lépjenek hatályba.
(5) Az EÉPH közvetítői és koordinátori szerepet vállal elsősorban annak érdekében, hogy a (3) bekezdés értelmében a hatáskörrel rendelkező hatóságok által javasolt intézkedések tekintetében megpróbálja biztosítani, hogy a hatáskörrel rendelkező hatóságok konzisztens megközelítést alkalmazzanak.
(6) A (3) bekezdésben említett tájékoztatás kézhezvételét követően az EÉPH útmutatást nyújt az ABAK letelepedése szerinti hatáskörrel rendelkező hatóságoknak a javasolt vagy végrehajtott intézkedésről. Az útmutatás kitérhet elsősorban arra, hogy a tervezett fellépéshez megvannak-e a megfelelő körülmények, valamint hogy az intézkedés és annak időtartama helyénvaló-e.
(7) A (2) bekezdés értelmében kapott információk alapján és az ERKT bármely útmutatását figyelembe véve az EÉPH megállapíthatja, hogy az ABAK vagy az ABAK-ok csoportja által alkalmazott tőkeáttétel lényeges kockázatot jelent a pénzügyi rendszer stabilitására és integritására nézve, és útmutatással láthatja el a hatáskörrel rendelkező hatóságokat, amelyben meghatározza a végrehajtandó helyreigazító intézkedéseket, beleértve az érintett ABAK vagy ABAK-ok csoportja által alkalmazható tőkeáttétel mértékének korlátozását. Az EÉPH e kockázat fennállásának megállapításáról haladéktalanul tájékoztatja az érintett hatáskörrel rendelkező hatóságokat, az ERKT-t és a Bizottságot.
(8) Ha a hatáskörrel rendelkező hatóság az EÉPH-nak a (6) vagy (7) bekezdésben említett útmutatásától eltérő fellépést javasol, arról indokai megjelölése mellett tájékoztatja az EÉPH-t. Az EÉPH nyilvánosságra hozhatja azt a tényt, hogy a hatáskörrel rendelkező hatóság nem felel meg vagy nem szándékozik megfelelni az említett útmutatásnak. Az EÉPH eseti alapon úgy is határozhat, hogy nyilvánosságra hozza azokat az indokokat, amelyek miatt a hatáskörrel rendelkező hatóság nem követte az adott útmutatást. Az érintett hatáskörrel rendelkező hatóságokat az ilyen közzétételről előzetesen értesíteni kell.
(9) A Bizottság az 56. cikk szerinti és az 57. és 58. cikk feltételeinek megfelelő, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok révén intézkedéseket fogad el, amelyekben megállapítja azokat az elveket, amelyek meghatározzák, hogy a hatáskörrel rendelkező hatóságok milyen körülmények között alkalmazzák a (3) bekezdésben foglalt rendelkezéseket, figyelembe véve a különböző ABA-stratégiákat, az ABA működésének keretét adó különböző piaci feltételeket, valamint a rendelkezések alkalmazásából eredő esetleges prociklikus hatásokat.
2. SZAKASZ
A tőzsdén nem jegyzett társaságok és kibocsátók felett ellenőrzést szerző ABA-kat kezelő ABAK-ok kötelezettségei
26. cikk
Hatály
(1) E szakasz a következőkre alkalmazandó:
a)
olyan egy vagy több ABA-t kezelő ABAK-ok, amely egyedül vagy ellenőrzésszerzésről szóló megállapodás alapján csoportosan, az alábbi (5) bekezdéssel összhangban ellenőrzést szerez egy tőzsdén nem jegyzett társaság felett;
b)
egy vagy több ABAK-kal olyan megállapodás alapján együttműködő ABAK-ok, amelynek eredményeképpen az ABAK-ok által kezelt ABA-k az alábbi (5) bekezdéssel összhangban közösen ellenőrzést szereznek egy tőzsdén nem jegyzett társaság felett.
(2) E szakasz nem alkalmazandó, amennyiben az érintett, tőzsdén nem jegyzett társaságok:
a)
a mikro-, kis- és középvállalkozások meghatározásáról szóló, 2003. május 6-i 2003/361/EK bizottsági ajánlás (27) melléklete 2. cikkének (1) bekezdése értelmében vett kis- és középvállalkozások; vagy
b)
ingatlan megvásárlásának, tulajdonlásának vagy kezelésének céljával létrehozott különleges célú gazdasági egységek.
(3) Az e cikk (1) és (2) bekezdésének sérelme nélkül, a 27. cikk (1) bekezdése a tőzsdén nem jegyzett társaságban nem ellenőrző befolyást szerző ABA-kat kezelő ABAK-okra is alkalmazandó.
(4) A 28. cikk (1), (2) és (3) bekezdését, valamint a 30. cikket a kibocsátók felett ellenőrzést szerző ABA-kat kezelő ABAK-okra is alkalmazni kell. Az említett cikkek alkalmazásában e cikk (1) és (2) bekezdését értelemszerűen kell alkalmazni.
(5) E szakasz alkalmazásában az ellenőrző befolyás a tőzsdén nem jegyzett társaság vonatkozásában a társaság szavazati jogainak több mint 50 %-át jelenti.
Az adott ABA szavazati jogai százalékának kiszámításakor az adott ABA közvetlen szavazati jogain kívül figyelembe kell venni a következő szavazati jogokat is, ha az első albekezdésben említett befolyást megállapítják:
a)
az ABA által ellenőrzött bármilyen vállalat; és
b)
a saját nevében, de az ABA vagy az ABA által ellenőrzött bármilyen vállalat képviseletében eljáró természetes vagy jogi személyek szavazati jogai.
A szavazati jogok százalékának kiszámítása mindazon részvények alapján történik, amelyekhez szavazati jogok kapcsolódnak, még akkor is, ha a szavazati jogok gyakorlását felfüggesztették.
A 4. cikk (1) bekezdésének i. pontja ellenére a 28. cikk (1), (2) és (3) bekezdése és a 30. cikk alkalmazásában az ellenőrző befolyást a kibocsátók tekintetében a 2004/25/EK irányelv 5. cikkének (3) bekezdésével összhangban határozzák meg.
(6) Ezt a szakaszt a 2002/14/EK irányelv 6. cikkében meghatározott feltételekkel és korlátozásokkal összhangban kell alkalmazni.
(7) Ezt a szakaszt azon szigorúbb szabályok sérelme nélkül kell alkalmazni, amelyeket a tagállamok a területükön a kibocsátókban vagy a tőzsdén nem jegyzett társaságokban való részesedésszerzésre vonatkozóan elfogadnak.
27. cikk
Értesítés a tőzsdén nem jegyzett társaságok és jelentős holdingok feletti ellenőrzés megszerzéséről
(1) A tagállamok megkövetelik, hogy ha egy ABA tőzsdén nem jegyzett társaság részvényeit szerzi meg, idegeníti el vagy tartja birtokában, az ezen ABA-t kezelő ABAK értesíti a letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságait a tőzsdén nem jegyzett társaság ABA-t megillető szavazati jogainak arányáról, ha ez az arány eléri vagy meghaladja a 10, 20, 30, 50 és 75 %-ot, illetve ha ez alá csökken.
(2) A tagállamok előírják, hogy ha egy ABA önállóan vagy mással közösen a 26. cikk (1) bekezdésének megfelelően, az említett cikk (5) bekezdésével összefüggésben, ellenőrzést szerez egy tőzsdén nem jegyzett társaság felett, az ilyen ABA-t kezelő ABAK értesíti az ABA általi ellenőrzés megszerzéséről az alábbiakat:
a)
a tőzsdén nem jegyzett társaság;
b)
azon részvényesek, amelyek személyazonossága és címe az ABAK rendelkezésére áll, vagy a tőzsdén nem jegyzett társaság rendelkezésre tudja bocsátani, vagy az ABAK által hozzáférhető nyilvántartásból megszerezhető; valamint
c)
az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai.
(3) A (2) bekezdés értelmében megkövetelt értesítés a további következő információkat tartalmazza:
a)
a szavazati jogok tekintetében kialakult helyzet;
b)
azon feltételek, amelyek mellett az ellenőrzést megszerezték, beleértve a különböző érintett részvényesek személyazonosságával kapcsolatos információkat, a nevükben szavazati jogok gyakorlására jogosult valamennyi természetes és jogi személy, valamint adott esetben azon vállalkozások lánca, amelyen keresztül a szavazati jogokat ténylegesen gyakorolják;
c)
az ellenőrzés megszerzésének időpontja.
(4) A tőzsdén nem jegyzett társaságnak szóló értesítésben az ABAK kéri a társaság igazgatóságát, hogy indokolatlan késedelem nélkül tájékoztassa a munkavállalók képviselőit vagy ilyen képviselők hiányában magukat a munkavállalókat az ABAK által kezelt ABA általi ellenőrzést megszerzéséről, valamint a (3) bekezdésben említett információkról. Az ABAK minden megtesz annak biztosítása érdekében, hogy az igazgatóság e cikkel összhangban tájékoztassa a munkavállalók képviselőit, vagy ilyen képviselők hiányában magukat a munkavállalókat.
(5) Az (1), (2) és (3) bekezdésben említett értesítéseket a lehető leghamarabb, de legkésőbb az attól a naptól számított tíz munkanapon belül kell megküldeni, amelyen az ABA az adott küszöbértéket elérte, meghaladta, vagy az alá esett, illetve ellenőrzést szerzett a tőzsdén nem jegyzett társaság felett.
28. cikk
Tájékoztatás nyújtása ellenőrzés megszerzése esetén
(1) A tagállamok megkövetelik, hogy ha egy ABA önállóan vagy mással közösen a 26. cikk (1) bekezdésének megfelelően, összefüggésben az említett cikk (5) bekezdésével, ellenőrzést szerez egy tőzsdén nem jegyzett társaság vagy kibocsátó felett, az ilyen ABA-t kezelő ABAK az alábbiak rendelkezésére bocsátja az ezen cikk (2) bekezdésében meghatározott információkat:
a)
az érintett társaság;
b)
a társaság azon részvényesei, amelyek személyazonossága és címe az ABAK rendelkezésére áll, vagy a társaság a rendelkezésére tudja bocsátani, vagy az ABAK által hozzáférhető nyilvántartásból megszerezhető; és
c)
az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai.
A tagállamok előírhatják, hogy a (2) bekezdésben meghatározott információkat a tőzsdén nem jegyzett társaság azon hatáskörrel rendelkező hatóságainak is rendelkezésére kell bocsátani, amelyeket a tagállamok e célból adott esetben kijelölnek.
(2) Az ABAK rendelkezésre bocsátja az alábbiakat:
a)
azon ABAK-ok megnevezése, amelyek egyedül vagy más ABAK-okkal kötött megállapodás alapján azon ABA-kat kezelik, amelyek ellenőrzést szereztek;
b)
a - különösen az ABAK, az ABA és társaság közötti - összeférhetetlenség megelőzésével és kezelésével kapcsolatos politika, beleértve azon konkrét garanciákról szóló információkat, amelyeket azért hoztak létre, hogy biztosítsák az ABAK és/vagy az ABA és a társaság közötti bármilyen megállapodás szokásos piaci feltételek szerinti megkötését; és
c)
a belső és külső kommunikációs politika, a társaság és különösen az alkalmazottak tekintetében.
(3) Az (1) bekezdés a) pontjával összhangban a társaságnak szóló bejelentésében az ABAK kéri a társaság igazgatóságát, hogy indokolatlan késedelem nélkül tájékoztassa a munkavállalók képviselőit vagy ilyen képviselők hiányában magukat a munkavállalókat az (1) bekezdésben említett információkról. Az ABAK minden megtesz annak biztosítása érdekében, hogy az igazgatóság e cikknek megfelelően tájékoztassa a munkavállalók képviselőit, vagy ilyen képviselők hiányában magukat a munkavállalókat.
(4) A tagállamok előírják, hogy ha egy ABA önállóan vagy mással közösen a 26. cikk (1) bekezdésének megfelelően, összefüggésben az említett cikk (5) bekezdésével, ellenőrzést szerez egy tőzsdén nem jegyzett társaság felett, az ilyen ABA-t kezelő ABAK biztosítja, hogy az ABA vagy az ABA nevében eljáró ABAK közzéteszi a tőzsdén nem jegyzett társaság jövőbeli üzleti elképzeléseit és a foglalkoztatásra gyakorolt valószínűsíthető következményekkel kapcsolatos szándékait - beleértve a foglalkoztatás feltételeinek lényeges változását - a következők számára:
a)
a tőzsdén nem jegyzett társaság; valamint
b)
a tőzsdén nem jegyzett társaság azon részvényesei, amelyek személyazonossága és címe az ABAK rendelkezésére áll, vagy a tőzsdén nem jegyzett társaság a rendelkezésére tudja bocsátani, vagy az ABAK által hozzáférhető nyilvántartásból megszerezhető.
Emellett az adott ABA-t kezelő ABAK kéri és minden tőle telhetőt megtesz annak biztosítására, hogy a tőzsdén nem jegyzett társaság igazgatósága a tőzsdén nem jegyzett társaság munkavállalóinak képviselői, vagy ilyen képviselők hiányában maguk a munkavállalók rendelkezésére bocsássa az első albekezdésben említett információkat.
(5) A tagállamok előírják, hogy amikor valamely ABAK olyan helyzetbe kerül, hogy a 26. cikk (1) bekezdésének megfelelően, összefüggésben az említett cikk (5) bekezdésével, ellenőrzést szerez valamely tőzsdén nem jegyzett társaság felett, az ilyen ABA-t kezelő ABAK tájékoztatja a letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságait és az ABA befektetőit a felvásárlás finanszírozására vonatkozó információkról.
29. cikk
A tőzsdén nem jegyzett társaságok felett ellenőrzést gyakorló ABA-k éves jelentésére vonatkozó különös rendelkezések
(1) A tagállamok előírják, hogy ha egy ABA önállóan vagy mással közösen a 26. cikk (1) bekezdésének megfelelően, összefüggésben az említett cikk (5) bekezdésével, ellenőrzést szerez egy tőzsdén nem jegyzett társaság felett, az ilyen ABA-t kezelő ABAK:
a)
vagy kéri és minden tőle telhetőt megtesz annak biztosítása érdekében, hogy a tőzsdén nem jegyzett társaság éves jelentését a (2) bekezdésnek megfelelően készítsék el és hogy a társaság igazgatósága azt a munkavállalók valamennyi képviselője, vagy ilyen képviselők hiányában maguk a munkavállalók rendelkezésére bocsássa addig a határidőig, amelyen belül ezen éves jelentést az alkalmazandó nemzeti jognak megfelelően el kell készíteni; vagy
b)
minden ilyen ABA esetében belefoglalják a 22. cikkben előírt éves jelentésbe a tőzsdén nem jegyzett társaságra vonatkozó, (2) bekezdésben említett információkat.
(2) A társaság vagy az ABA éves jelentésében foglalt további információknak az (1) bekezdéssel összhangban legalább a társaság üzletmenete fejlődésének valósághű, az éves jelentés által lefedett időszak végén várható helyzetet jellemző áttekintését tartalmaznia kell. A jelentésben az alábbiakra is ki kell térni:
a)
az üzleti év lezárása után bekövetkezett lényeges események;
b)
a társaság várható jövőbeni fejlődése; és
c)
a saját részvények megszerzésére vonatkozóan a 77/91/EGK tanácsi irányelv (28) 22. cikkének (2) bekezdése által előírt tájékoztatás.
(3) Az adott ABA-t kezelő ABAK
a)
kéri és minden tőle telhetőt megtesz annak biztosítása érdekében, hogy a tőzsdén nem jegyzett társaság igazgatósága az érintett társaság munkavállalóinak valamennyi képviselője, vagy ilyen képviselők hiányában maguk a munkavállalók rendelkezésére bocsássa az (1) bekezdés b) pontjában említett, az érintett társaságra vonatkozó információkat a 22. cikk (1) bekezdésében említett időszakon belül; vagy
b)
az (1) bekezdés a) pontjában említett információkat az ABA befektetőinek rendelkezésére bocsátja, amennyiben azok már elérhetők, a 22. cikk (1) bekezdésében említett időszakon belül, illetve minden esetben legkésőbb azon a napon, amikor a tőzsdén nem jegyzett társaság éves jelentését az alkalmazandó nemzeti jognak megfelelően elkészítették.
30. cikk
Vagyonkivonás
(1) A tagállamok előírják, hogy ha egy ABA önállóan vagy mással közösen a 26. cikk (1) bekezdésének megfelelően, összefüggésben az említett cikk (5) bekezdésével, ellenőrzést szerez egy tőzsdén nem jegyzett társaság vagy kibocsátó felett, a társaság feletti ellenőrzés ABA általi megszerzését követő 24 hónapos időszak alatt az ilyen ABA-t kezelő ABAK:
a)
számára nem engedélyezett, hogy a (2) bekezdésben leírtaknak megfelelően megkönnyítse, támogassa vagy utasítást adjon a részvényesek javára történő kifizetésre, alaptőke leszállítására, részvény-visszavásárlásra és/vagy a társaság saját részvényeinek megszerzésére;
b)
amennyiben az ABAK felhatalmazást kap, hogy az ABA nevében szavazzon a társaság irányító szerveinek gyűlésein, nem szavazhat a (2) bekezdésben leírtaknak megfelelően a részvényesek javára történő kifizetésre, alaptőke leszállítására, részvény-visszavásárlásra és/vagy a társaság saját részvényeinek megszerzésére; valamint
c)
minden esetben minden tőle telhetőt megtesz a (2) bekezdésben leírtaknak megfelelően a társaság saját részvényeinek a részvényesek javára történő kifizetés, alaptőke leszállítás, részvény-visszavásárlás és/vagy a társaság saját részvényeinek megszerzése megelőzésére.
(2) Az ABAK-okra az (1) bekezdés alapján rótt kötelezettségeknek az alábbiakra kell vonatkozniuk:
a)
a részvényesek részére teljesített kifizetés, amennyiben az utolsó pénzügyi év záró napján a társaság éves mérlegében meghatározott nettó eszközök értéke alacsonyabb a jegyzett tőke összegénél, vagy egy ilyen kifizetést követően az alá csökkenne, plusz azon tartalékok, amelyeket jogszabály vagy az alapszabály szerint nem lehet a tagok között felosztani annak ismeretében, hogy ha a jegyzett tőke nem törölt része nem szerepel a mérlegben bemutatott eszközök között, ezt az összeget levonják a jegyzett tőke összegéből;
b)
a részvényesek részére teljesített kifizetés, amelynek összege meghaladja az áthozott nyereséggel és az e célra rendelkezésre álló tartalékból származó összegekkel megnövelt, valamint az áthozott veszteséggel és a jogszabályokkal, illetve az alapszabállyal összhangban tartalékba helyezett összegekkel csökkentett, az előző pénzügyi év zárónapján fennálló nyereség összegét;
c)
amennyiben a saját részvények megszerzése megengedett, a társaság szerzései, beleértve a társaság által korábban megszerzett és tartott részvényeket, valamint a saját nevében, de a társaság képviseletében eljáró személy által megszerzett részvényeket, amelyeknek az lenne a hatása, hogy a nettó eszközállomány az a) pontban említett összeg alá csökkenne.
(3) A (2) bekezdés alkalmazásában:
a)
a (2) bekezdés a) és b) albekezdésében használt „kifizetés” kifejezés különösen az osztalék és a részvényekre vonatkozó kamat kifizetését foglalja magában;
b)
a tőkeleszállításról szóló rendelkezések nem vonatkoznak a jegyzett tőke csökkentésére, amelynek célja a felmerült veszteségek ellensúlyozása, illetve hogy pénzösszegeket nem felosztható tartalékba helyezzen, feltéve, hogy e műveletet követően az ilyen tartalék összege legfeljebb a csökkentett jegyzett tőke 10 %-a; és
c)
a (2) bekezdés c) pontjában meghatározott korlátozásra a 77/91/EGK irányelv 20. cikke (1) bekezdésének b)-h) pontja vonatkozik.
VI. FEJEZET
AZ ABAK-OK JOGA ABA-K FORGALMAZÁSÁRA ÉS KEZELÉSÉRE AZ UNIÓBAN
31. cikk
Az uniós ABA-k befektetési jegyeinek vagy részvényeinek forgalmazása az ABAK letelepedése szerinti tagállamban
(1) A tagállamok biztosítják, hogy az engedélyezett uniós ABAK-ok az általuk kezelt uniós ABA-k befektetési jegyeit vagy részvényeit az ABAK letelepedése szerinti tagállam szakmai befektetői számára forgalmazzák, amint az e cikkben megállapított feltételek teljesülnek.
Amennyiben az uniós ABA egy feeder-ABA, az első albekezdésben említett forgalmazási jog feltétele, hogy a master-ABA is olyan uniós ABA legyen, amelyet egy engedélyezett ABAK kezel.
(2) Az ABAK minden általa forgalmazni kívánt uniós ABA-ról értesíti a letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságait.
Az értesítés tartalmazza a III. mellékletben meghatározott dokumentációt és információkat.
(3) Az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai legkésőbb a (2) bekezdésben említett hiánytalan értesítési akta kézhezvételét követő 20 munkanapon belül tájékoztatják az ABAK-ot arról, hogy megkezdheti-e a (2) bekezdésben említett értesítésben megnevezett ABA forgalmazását. Az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai kizárólag abban az esetben tilthatják meg az ABA forgalmazását, ha az ABAK nem az ezen irányelvnek megfelelően kezeli vagy fogja kezelni az ABA-t, vagy ha az ABAK nem felel meg vagy nem fog megfelelni ezen irányelvnek. Pozitív döntés esetén az ABAK a hatáskörrel rendelkező hatóságok erre vonatkozó értesítésének napjától kezdheti meg az ABA forgalmazását a letelepedése szerinti tagállamban.
Amennyiben ezek különbözőek, az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai az ABA hatáskörrel rendelkező hatóságait is tájékoztatják arról, hogy az ABAK megkezdheti az ABA befektetési jegyeinek vagy részvényeinek forgalmazását.
(4) A (2) bekezdésnek megfelelően közölt bármelyik adat lényeges megváltozása esetén az ABAK legalább egy hónappal az általa tervezett változtatás végrehajtása előtt - vagy valamely nem tervezett változtatás bekövetkezését követően közvetlenül - írásbeli értesítést küld a változtatásról a letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságainak.
Ha egy tervezett változtatás következtében az ABAK már nem ezen irányelvnek megfelelő módon kezelné az ABA-t, vagy az ABAK más tekintetben nem felelne meg ezen irányelvnek, az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai indokolatlan késedelem nélkül tájékoztatják az ABAK-ot arról, hogy a változtatást nem hajthatja végre.
Ha a tervezett változtatást az első és második albekezdés ellenére végrehajtják, vagy előre nem tervezett változtatás következett be, amelynek következtében az ABAK már nem ezen irányelvnek megfelelő módon kezeli az ABA-t, vagy az ABAK más tekintetben nem felel meg ezen irányelvnek, az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai a 46. cikkel összhangban meghoznak minden szükséges szabályozási intézkedést, beleértve szükség esetén az ABA forgalmazásának kifejezett megtiltását is.
(5) E cikk egységes alkalmazási feltételeinek biztosítása érdekében az EÉPH végrehajtás-technikai standardtervezeteket dolgozhat ki az alábbiak meghatározása céljából:
a)
a (2) bekezdésben említett értesítés mintájának formája és tartalma; és
b)
a (4) bekezdésben említett írásbeli értesítés formája.
A Bizottság hatáskört kap az első albekezdésben említett végrehajtás-technikai standardtervezeteknek az 1095/2010/EU rendelet 15. cikke szerinti elfogadására.
(6) A 43. cikk (1) bekezdésének sérelme nélkül a tagállamok előírják, hogy az ABAK-ok által kezelt és forgalmazott ABA-kat kizárólag szakmai befektetők számára forgalmazzák.
32. cikk
Az uniós ABA-k befektetési jegyeinek vagy részvényeinek forgalmazása az ABAK letelepedésétől eltérő tagállamokban
(1) A tagállamok biztosítják, hogy az engedélyezett uniós ABAK az általa kezelt uniós ABA befektetési jegyeit vagy részvényeit az ABAK letelepedésétől eltérő tagállam szakmai befektetői számára forgalmazza, amint az e cikkben megállapított feltételek teljesülnek.
Amennyiben az uniós ABA egy feeder-ABA, az első albekezdésben említett forgalmazási jog feltétele, hogy a master-ABA is olyan uniós ABA legyen, amelyet egy engedélyezett uniós ABAK kezel.
(2) Az ABAK minden általa forgalmazni kívánt uniós ABA-ról értesíti a letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságait.
Az értesítés tartalmazza a IV. mellékletben meghatározott dokumentációt és információkat.
(3) Az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai legkésőbb a hiánytalan értesítési akta kézhezvételét követő 20 munkanapon belül továbbítják azt azon tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságainak, amelyben az ABA-t forgalmazni szándékozzák. Az ilyen továbbításra csak akkor kerül sor, ha az ABAK ezen irányelvnek megfelelően kezeli és fogja kezelni az ABA-t, és ha az ABAK más tekintetben is megfelel ezen irányelvnek.
Az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai csatolják az arra vonatkozó tanúsítványt, hogy az érintett ABAK számára engedélyezték az ABA-k adott befektetési stratégiával történő kezelését.
(4) Az értesítési akta továbbítását követően az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai késedelem nélkül értesítik az ABAK-ot a továbbításról. Az ABAK ezen értesítés időpontjától kezdheti meg az ABA forgalmazását az ABAK fogadó tagállamában.
Amennyiben azok különbözőek, az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai az ABA letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságait is tájékoztatják arról, hogy az ABAK megkezdheti az ABA befektetési jegyeinek vagy részvényeinek forgalmazását az ABAK fogadó tagállamában.
(5) A IV. melléklet h) pontjában említett intézkedések az ABAK fogadó tagállama jogszabályainak hatálya és felügyelete alá tartoznak.
(6) A tagállamok biztosítják, hogy az ABAK (2) bekezdésben említett értesítése és a (3) bekezdésben említett tanúsítvány valamely, a nemzetközi pénzügyi szférában szokásos nyelven álljon rendelkezésre.
A tagállamok biztosítják, hogy hatáskörrel rendelkező hatóságaik elektronikus úton is elfogadják a (3) bekezdésben említett dokumentumok továbbítását, illetve nyilvántartását.
(7) A (2) bekezdésnek megfelelően közölt bármelyik adat lényeges megváltozása esetén az ABAK legalább egy hónappal a tervezett változtatás végrehajtása előtt - vagy valamely nem tervezett változtatást követően közvetlenül - írásbeli értesítést küld e változtatásról a letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságainak.
Ha a tervezett változtatás következtében az ABAK már nem ezen irányelvnek megfelelő módon kezelné az ABA-t, vagy az ABAK más tekintetben nem felelne meg ezen irányelvnek, az érintett hatáskörrel rendelkező hatóságok indokolatlan késedelem nélkül tájékoztatják az ABAK-ot arról, hogy a változtatást nem hajthatja végre.
Ha a tervezett változtatást az első és második albekezdés ellenére végrehajtják, vagy ha valamely nem tervezett változtatásra kerül sor, amelynek következtében az ABAK már nem ezen irányelvnek megfelelő módon kezelné az ABA-t, vagy más tekintetben nem felelne meg ezen irányelvnek, az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai a 46. cikkel összhangban meghoznak minden szükséges intézkedést, beleértve szükség esetén az ABA forgalmazásának kifejezett megtiltását is.
Ha a változtatások elfogadhatók, mert nem befolyásolják azt, hogy az ABAK ezen irányelvnek megfelelően kezeli-e az ABA-t, vagy hogy az ABAK más tekintetben megfelel-e ezen irányelvnek, a letelepedés szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai késedelem nélkül tájékoztatják a fogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságait ezen változásokról.
(8) E cikk egységes alkalmazási feltételeinek biztosítása érdekében az EÉPH végrehajtás-technikai standardtervezeteket dolgozhat ki az alábbiak meghatározása céljából:
a)
a (2) bekezdésben említett értesítés mintájának formája és tartalma;
b)
a (3) bekezdésben említett tanúsítvány mintájának formája és tartalma;
c)
a (3) bekezdésben említett továbbítás formája; és
d)
a (7) bekezdésben említett írásbeli értesítés formája.
A Bizottság hatáskört kap az első albekezdésben említett végrehajtás-technikai standardtervezeteknek az 1095/2010/EU rendelet 15. cikke szerinti elfogadására.
(9) A 43. cikk (1) bekezdésének sérelme nélkül a tagállamok előírják, hogy az ABAK által kezelt és forgalmazott ABA-kat kizárólag szakmai befektetők számára forgalmazzák.
33. cikk
Más tagállamokban letelepedett uniós ABA-k kezelésének feltételei
(1) A tagállamok biztosítják, hogy az engedélyezett uniós ABAK - akár közvetlenül, akár fióktelep létrehozásán keresztül - más tagállamokban letelepedett uniós ABA-kat kezelhessen, feltéve, hogy az ABAK engedéllyel rendelkezik az adott típusú ABA kezelésére.
(2) A más tagállamban letelepedett uniós ABA-k kezelését első ízben nyújtani szándékozó ABAK a következő tájékoztatást nyújtja a letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságának:
a)
azon tagállam megnevezése, amelyben közvetlenül kíván ABA-kat kezelni vagy fióktelepet kíván létrehozni;
b)
különösen a nyújtani kívánt szolgáltatásokat és a kezelni kívánt ABA-k megnevezését tartalmazó üzleti terv.
(3) Ha az ABAK fióktelepet kíván létrehozni, a (2) bekezdésben foglaltakon felül a következő tájékoztatást nyújtja:
a)
a fióktelep szervezeti felépítése;
b)
az ABA letelepedés szerinti tagállamában az a cím, ahonnan a dokumentumok beszerezhetők;
c)
a fióktelep irányításáért felelős személyek neve és elérhetőségei.
(4) Az ABAK letelepedés szerinti tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságai legkésőbb a hiánytalan dokumentáció kézhezvételét követő egy hónapon belül a (2) bekezdéssel összhangban, illetve a hiánytalan dokumentáció kézhezvételét követő két hónapon belül a (3) bekezdéssel összhangban továbbítják e hiánytalan dokumentációt az ABAK fogadó tagállama hatáskörrel rendelkező hatóságainak. Erre a továbbításra csak akkor kerül sor, ha az ABAK ezen irányelvnek megfelelően kezeli vagy fogja kezelni az ABA-t, illetve ha az ABAK más tekintetben is megfelel ezen irányelvnek.
Az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai csatolják az arra vonatkozó igazolást, hogy az érintett ABAK-ot engedélyezték.
Az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai azonnal értesítik az ABAK-ot a dokumentáció eljuttatásáról.
Az ABAK a továbbításról szóló értesítés kézhezvételét követően megkezdheti a szolgáltatások nyújtását a fogadó tagállamában.
(5) Az ezen irányelv hatálya alá tartozó kérdésekben az ABAK fogadó tagállama nem írhat elő semmilyen kiegészítő követelményt az érintett ABAK-ra.
(6) A (2), vagy adott esetben a (3) bekezdésnek megfelelően közölt bármely információ lényeges megváltozása esetén az ABAK legalább egy hónappal a tervezett változtatás végrehajtása előtt - vagy valamely nem tervezett változtatás bekövetkezését követően közvetlenül - írásbeli értesítést küld e változásról a letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságainak.
Ha a tervezett változtatás következtében az ABAK már nem az ezen irányelvnek megfelelő módon kezelné az ABA-t, vagy az ABAK más tekintetben nem felelne meg ezen irányelvnek, az érintett hatáskörrel rendelkező hatóságok indokolatlan késedelem nélkül tájékoztatják az ABAK-ot arról, hogy a változtatást nem hajthatja végre.
Ha a tervezett változtatást az első és második albekezdés ellenére végrehajtják, vagy ha előre nem tervezett változtatásra került sor, amelynek következtében az ABAK már nem az ezen irányelvnek megfelelő módon kezelné az ABA-t, vagy az ABAK más tekintetben nem felelne meg ezen irányelvnek, az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai a 46. cikkel összhangban meghoznak minden szükséges intézkedést, ideértve szükség esetén az ABA forgalmazásának kifejezett megtiltását.
Ha a változások elfogadhatók, mert nem befolyásolják azt, hogy az ABAK ezen irányelvnek megfelelően kezeli-e az ABA-t, vagy hogy az ABAK más tekintetben megfelel-e ezen irányelvnek, az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai indokolatlan késedelem nélkül tájékoztatják az ABAK fogadó tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságait ezen változásokról.
(7) E cikk következetes harmonizációja érdekében az EÉPH szabályozástechnikai standardtervezeteket dolgozhat ki a (2) és (3) bekezdés értelmében rendelkezésre bocsátandó információk pontos meghatározása céljából.
A Bizottság hatáskört kap az elsõ albekezdésben említett szabályozástechnikai standardtervezeteknek az 1095/2010/EU rendelet 10-14. cikkének megfelelő elfogadására.
(8) E cikk egységes alkalmazási feltételeinek biztosítása érdekében az EÉPH végrehajtás-technikai standardtervezeteket dolgozhat ki egységes formanyomtatványok, mintadokumentumok és eljárások kialakítása céljából az információk (2) és (3) bekezdéssel összhangban történő továbbításához.
A Bizottság hatáskört kap az elsõ albekezdésben említett végrehajtás-technikai standardtervezeteknek az 1095/2010/EU rendelet 15. cikke szerinti elfogadására.
VII. FEJEZET
HARMADIK ORSZÁGOKRA VONATKOZÓ KÜLÖNÖS SZABÁLYOK
34. cikk
Azon uniós ABAK-okra vonatkozó feltételek, amelyek a tagállamokban nem forgalmazott, nem uniós ABA-kat kezelnek
(1) A tagállamok biztosítják, hogy az engedélyezett uniós ABAK olyan nem uniós ABA-kat kezelhessen, amelyeket nem forgalmaznak az Unióban, feltéve, hogy:
a)
az ABAK az érintett ABA-k tekintetében - a 21. és a 22. cikk kivételével - teljesíti az ezen irányelvben megállapított valamennyi követelményt; valamint
b)
az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai, valamint a nem uniós ABA letelepedése szerinti harmadik ország felügyeleti hatóságai között megfelelő együttműködési megállapodás van hatályban legalább a hatékony információcsere biztosítása érdekében, amely lehetővé teszi az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai számára, hogy ezen irányelvnek megfelelően végezzék feladataikat.
(2) A Bizottság az 56. cikk szerinti és az 57. és 58. cikk feltételeinek megfelelő, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok révén intézkedéseket fogad el az (1) bekezdésben említett, harmadik országokkal való együttműködési megállapodások megkötését elősegítő közös keret kialakítása érdekében.
(3) E cikk egységes alkalmazásának biztosítása érdekében az EÉPH iránymutatásokat dolgoz ki, amelyekben meghatározza a Bizottság által az (1) bekezdésben említett együttműködési megállapodásokkal kapcsolatban elfogadott intézkedések alkalmazásának feltételeit.
35. cikk
Uniós ABAK által kezelt nem uniós ABA útlevéllel történő forgalmazásának feltételei az Unióban
(1) A tagállamok biztosítják, hogy az engedélyezett uniós ABAK-ok a kezelésükben lévő nem uniós ABA-k és a 31. cikk (1) bekezdésének második albekezdésében említett követelményeket nem teljesítő uniós feeder-ABA-k befektetési jegyeit vagy részvényeit szakmai befektetők számára forgalmazzák az Unióban, amint az e cikkben megállapított feltételek teljesülnek.
(2) Az ABAK-ok kötelesek teljesíteni a VI. fejezet kivételével az ezen irányelvben megállapított valamennyi követelményt. Emellett a következő feltételek alkalmazandók:
a)
az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai, valamint a nem uniós ABA letelepedése szerinti harmadik ország felügyeleti hatóságai között megfelelő együttműködési megállapodás van hatályban legalább a hatékony információcsere - az 50. cikk (4) bekezdésével összhangban lévő - biztosítása érdekében, amely lehetővé teszi a hatáskörrel rendelkező hatóságok számára, hogy ezen irányelvnek megfelelően végezzék feladataikat;
b)
a nem uniós ABA letelepedése szerinti harmadik országot a pénzmosás és a terrorizmus finanszírozása elleni pénzügyi munkacsoport nem szerepelteti a nem együttműködő országok és területek jegyzékén;
c)
az ABAK letelepedése szerinti tagállam a nem uniós ABA letelepedése szerinti harmadik országgal és a nem uniós ABA befektetési jegyei vagy részvényei forgalmazásának helyszínéül javasolt tagállamokkal olyan megállapodást kötött, amely teljes mértékben megfelel az OECD jövedelem- és tőkeadóztatási modellegyezményének 26. cikkében meghatározott szabályoknak, és biztosítja az adóügyi információk tényleges cseréjét, beleértve adott esetben a többoldalú adómegállapodásokkal kapcsolatosakat is;
Amennyiben egy másik tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága nem ért egyet az ABAK letelepedése szerinti tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságai által az első albekezdés a) és b) pontjának alkalmazása vonatkozásában kialakított álláspontjával, az érintett hatáskörrel rendelkező hatóságok az ügyet az EÉPH-hoz utalhatják, amely az 1095/2010/EU rendelet 19. cikke alapján ráruházott hatáskörben járhat el.
(3) Amennyiben az ABAK letelepedése szerinti tagállamában nem uniós ABA-k befektetési jegyeit vagy részvényeit szándékozik forgalomba hozni, az ABAK értesítést nyújt be saját fogadó tagállama hatáskörrel rendelkező hatóságainak minden olyan nem uniós ABA vonatkozásában, amelyet forgalmazni szándékozik.
Az értesítés tartalmazza a III. mellékletben meghatározott dokumentációt és információkat.
(4) Az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai legkésőbb a (3) bekezdésben említett hiánytalan értesítés kézhezvételét követő 20 munkanapon belül tájékoztatják az ABAK-ot arról, hogy megkezdheti-e a területén a (3) bekezdésben említett értesítésben megnevezett ABA forgalmazását. Az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai kizárólag abban az esetben tilthatják meg az ABA forgalmazását, ha az ABAK nem az ezen irányelvnek megfelelő módon kezeli, vagy fogja kezelni az ABA-t, vagy az ABAK más tekintetben nem felel meg vagy nem fog megfelelni ezen irányelvnek. Pozitív döntés esetén az ABAK megkezdheti az ABA forgalmazását a letelepedése szerinti tagállamban a hatáskörrel rendelkező hatóságok erre vonatkozó értesítésének napjától.
Az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai az EÉPH-t is tájékoztatják arról, hogy az ABAK megkezdheti az ABA befektetési jegyeinek vagy részvényeinek forgalmazását az ABAK letelepedése szerinti tagállamában.
(5) Amennyiben az ABAK a letelepedése szerinti tagállamától eltérő tagállamban nem uniós ABA-k befektetési jegyeit vagy részvényeit szándékozik forgalomba hozni, az ABAK értesítést nyújt be a letelepedése szerinti tagállama hatáskörrel rendelkező hatóságainak minden olyan nem uniós ABA vonatkozásában, amelyet forgalmazni szándékozik.
Az értesítés tartalmazza a IV. mellékletben meghatározott dokumentációt és információkat.
(6) Az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai legkésőbb az (5) bekezdésben említett hiánytalan értesítési akta kézhezvételét követő 20 munkanapon belül továbbítják e hiánytalan értesítési aktát azon tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságainak, amelyben az ABA-t forgalmazni szándékozzák. Erre a továbbításra csak akkor kerül sor, ha az ABAK ezen irányelvnek megfelelően kezeli és fogja kezelni az ABA-t, illetve más tekintetben is megfelel ezen irányelvnek.
Az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai csatolják az arra vonatkozó tanúsítványt, hogy az érintett ABAK számára engedélyezték az ABA-k adott befektetési stratégiával történő kezelését.
(7) Az értesítési akta továbbítását követően az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai késedelem nélkül értesítik az ABAK-ot a továbbításról. Az ABAK a hatáskörrel rendelkező hatóságok ezen értesítése időpontjától kezdheti meg az ABA forgalmazását az ABAK adott fogadó tagállamaiban.
Az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai az EÉPH-t is tájékoztatják arról, hogy az ABAK megkezdheti az ABA befektetési jegyeinek vagy részvényeinek forgalmazását az ABAK fogadó tagállamaiban.
(8) A IV. melléklet h) pontjában említett intézkedések az ABAK fogadó tagállamainak jogszabályai és felügyelete alá tartoznak.
(9) A tagállamok biztosítják, hogy az ABAK (5) bekezdésben említett értesítése és a (6) bekezdésben említett tanúsítvány valamely, a nemzetközi pénzügyi szférában szokásos nyelven álljon rendelkezésre.
A tagállamok biztosítják, hogy hatáskörrel rendelkező hatóságaik elektronikus úton is elfogadják a (6) bekezdésben említett dokumentumok továbbítását, illetve nyilvántartását.
(10) A (3) vagy (5) bekezdésnek megfelelően közölt bármelyik adat lényeges megváltozása esetén az ABAK írásbeli értesítést küld e változásról a letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságainak a tervezett változtatás végrehajtása előtt legalább egy hónappal vagy valamely nem tervezett változtatás után közvetlenül.
Ha a tervezett változtatás következtében az ABAK már nem az ezen irányelvnek megfelelő módon kezelné az ABA-t, vagy az ABAK már nem felelne meg ezen irányelvnek, az érintett hatáskörrel rendelkező hatóságok indokolatlan késedelem nélkül tájékoztatják az ABAK-ot arról, hogy a változtatást nem hajthatja végre.
Ha a tervezett változtatást az első és második albekezdés ellenére végrehajtják, vagy ha olyan nem tervezett változtatásra került sor, amelynek következtében az ABAK már nem ezen irányelvnek megfelelő módon kezelné az ABA-t, vagy az ABAK más tekintetben már nem felelne meg ezen irányelvnek, az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai a 46. cikkel összhangban meghoznak minden szükséges intézkedést, beleértve szükség esetén az ABA forgalmazásának kifejezett megtiltását is.
Ha a változtatások elfogadhatók, mert nem befolyásolják azt, hogy az ABAK ezen irányelvnek megfelelően kezeli-e az ABA-t, vagy az ABAK más tekintetben megfelel-e ezen irányelvnek, az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai ezekről a változásokról késedelem nélkül tájékoztatják az EÉPH-t, amennyiben a módosítások egyes ABA-k forgalmazásának megszüntetését vagy további ABA-k forgalmazását érintik, valamint adott esetben az ABAK fogadó tagállamai hatáskörrel rendelkező hatóságait.
(11) A Bizottság az 56. cikk szerinti és az 57. és 58. cikk feltételeinek megfelelő, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok révén intézkedéseket fogad el a harmadik országokkal való együttműködési megállapodások megkötését elősegítő közös keret kialakítása érdekében a (2) bekezdés a) pontjában említett együttműködési megállapodásokkal kapcsolatban.
(12) E cikk egységes alkalmazásának biztosítása érdekében az EÉPH iránymutatásokat dolgozhat ki, amelyekben meghatározza a Bizottság által a (2) bekezdés a) pontjában említett együttműködési megállapodásokkal kapcsolatban elfogadott intézkedések alkalmazásának feltételeit.
(13) Az EÉPH szabályozástechnikai standardtervezeteket dolgoz ki a (2) bekezdés a) pontjában említett együttműködés minimális tartalmának meghatározása érdekében annak biztosítása céljából, hogy mind a letelepedés szerinti, mind a fogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai elegendő információhoz jussanak ahhoz, hogy képesek legyenek ezen irányelvben meghatározott felügyeleti és vizsgálati hatáskörük gyakorlására.
A Bizottság hatáskört kap az első albekezdésben említett szabályozástechnikai standardtervezeteknek az 1095/2010/EU rendelet 10-14. cikkének megfelelő elfogadására.
(14) E cikk koherens harmonizációjának biztosítása érdekében az EÉPH szabályozástechnikai standardtervezeteket dolgoz ki, amelyben meghatározza az ABAK letelepedése szerinti tagállama, illetve a fogadó tagállamai hatáskörrel rendelkező hatóságai közötti koordináció és információcsere eljárásait.
A Bizottság hatáskört kap az első albekezdésben említett szabályozástechnikai standardoknek az 1095/2010/EU rendelet 10-14. cikkének megfelelő elfogadására.
(15) Amennyiben valamely hatáskörrel rendelkező hatóság elutasítja a (14) bekezdésben meghatározott szabályozástechnikai standardokban rögzítettek szerinti információcsere iránti kérelmet, az érintett hatáskörrel rendelkező hatóságok az ügyet az EÉPH elé utalhatják, amely az 1095/2010/EU rendelet 19. cikke által ráruházott hatáskörben járhat el.
(16) E cikk egységes alkalmazási feltételeinek biztosítása érdekében az EÉPH végrehajtás-technikai standardtervezeteket dolgozhat ki az alábbiak meghatározása céljából:
a)
az (3) bekezdésben említett értesítés mintájának formája és tartalma;
b)
az (5) bekezdésben említett értesítés mintájának formája és tartalma;
c)
a (6) bekezdésben említett tanúsítvány mintájának formája és tartalma;
d)
a (6) bekezdésben említett továbbítás formája;
e)
a (10) bekezdésben említett írásbeli értesítés formája.
A Bizottság hatáskört kap az első albekezdésben említett végrehajtás-technikai standardoknak az 1095/2010/EU rendelet 15. cikke szerinti elfogadására.
(17) A 43. cikk (1) bekezdésének sérelme nélkül a tagállamok előírják, hogy az ABAK által kezelt és forgalmazott ABA-kat kizárólag szakmai befektetők számára forgalmazzák.
36. cikk
Az uniós ABAK által kezelt nem uniós ABA-k útlevél nélkül történő forgalmazásának feltételei
(1) A 35. cikk sérelme nélkül a tagállamok lehetővé tehetik valamely engedélyezett uniós ABAK számára, hogy kizárólag saját területükön az ABAK által kezelt, nem uniós ABA-k vagy a 31. cikk (1) bekezdésének második albekezdésében említett előírásokat nem teljesítő uniós feeder-ABA-k befektetési jegyeit vagy részvényeit szakmai befektetők részére forgalmazza, feltéve, hogy:
a)
az ABAK a 21. cikk kivételével teljesíti az ezen irányelvben megállapított valamennyi követelményt. Ezen ABAK azonban biztosítja, hogy egy vagy több jogalanyt jelöljenek ki a 21. cikk (7), (8) és (9) bekezdésében felsorolt feladatok elvégzésére. Az ABAK nem végezheti ezeket a feladatokat. Az ABAK tájékoztatja felügyelő hatóságait arról, hogy mely jogalanyok felelősek a 21. cikk (7), (8) és (9) bekezdésében felsorolt feladatok elvégzéséért;
b)
a rendszerkockázat felügyelete céljából és a nemzetközi standardokkal összhangban az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai, valamint a nem uniós ABA letelepedése szerinti harmadik ország felügyeleti hatóságai között megfelelő együttműködési megállapodás van hatályban a hatékony információcsere biztosítása érdekében, amely lehetővé teszi az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai számára, hogy ezen irányelvnek megfelelően végezzék a feladataikat;
c)
a nem uniós ABA letelepedése szerinti harmadik országot a pénzmosás és a terrorizmus finanszírozása elleni pénzügyi munkacsoport nem szerepelteti a nem együttműködő országok és területek jegyzékén.
(2) E cikk alkalmazásában a tagállamok saját területükön szigorúbb szabályokat alkalmazhatnak az ABAK-ra a nem uniós ABA-k befektetési jegyeinek és részvényeinek befektetők részére történő forgalmazását illetően.
(3) A Bizottság az 56. cikk szerinti és az 57. és 58. cikk feltételeinek megfelelő, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok révén intézkedéseket fogad el az (1) bekezdésben említett, harmadik országokkal való együttműködési megállapodások megkötését elősegítő közös keret kialakítása érdekében.
(4) E cikk egységes alkalmazásának biztosítása érdekében az EÉPH iránymutatásokat dolgoz ki, amelyekben meghatározza a Bizottság által az (1) bekezdésben említett együttműködési megállapodásokkal kapcsolatban elfogadott intézkedések alkalmazásának feltételeit.
37. cikk
Uniós ABA-k kezelését és/vagy az általuk kezelt ABA-k Unióban való forgalmazását tervező nem uniós ABAK-ok engedélyezése a 39. vagy 40. cikkel összhangban
(1) A tagállamok előírják, hogy uniós ABA-k kezelését és/vagy az általuk kezelt ABA-k Unióban való forgalmazását tervező nem uniós ABAK-oknak a 39. vagy 40. cikkel összhangban előzetes engedélyt kell beszerezniük referencia-tagállamuk hatáskörrel rendelkező hatóságaitól e cikknek megfelelően.
(2) Az (1) bekezdésben említett előzetes engedély megszerzését szándékozó nem uniós ABAK-nak meg kell felelnie ezen irányelvnek a VI. fejezet kivételével. Amennyiben e megfelelés összeegyeztethetetlen azzal a joggal, amely a nem uniós ABAK és/vagy - adott esetben - az Unióban forgalmazott nem uniós ABA tekintetében irányadó, a nem uniós ABAK nem köteles ezen irányelvnek megfelelni, ha igazolni tudja, hogy:
a)
lehetetlen e megfelelést összeegyeztetni azon jog kötelező erejű rendelkezéseivel, amely a nem uniós ABAK és/vagy - adott esetben - az Unióban forgalmazott nem uniós ABA tekintetében irányadó;
b)
a nem uniós ABAK és/vagy a nem uniós ABA tekintetében irányadó jog biztosítja az azonos szabályozási célt szolgáló és az érintett ABA befektetői védelmének azonos szintjét kínáló egyenértékű szabályozást; és
c)
a nem uniós ABAK és/vagy a nem uniós ABA eleget tesz a b) pontban említett egyenértékű szabályozásnak.
(3) Az (1) bekezdésben említett előzetes engedély megszerzését szándékozó nem uniós ABAK-nak a referencia-tagállamában letelepedett jogi képviselővel kell rendelkeznie. A jogi képviselő az ABAK kapcsolattartó pontja az Unióban, illetve a hatáskörrel rendelkező hatóságok és az ABAK, illetve az adott ABA uniós befektetői és az ABAK közötti ezen irányelvben meghatározott minden hivatalos levelezése jogi képviselőjén keresztül folyik. A jogi képviselő az ABAK-kal együtt eleget tesz az ABAK által az ezen irányelv alapján végzett kezelési és forgalmazási tevékenységekkel kapcsolatos megfelelési funkciónak.
(4) A nem uniós ABAK referencia-tagállamát az alábbiak alapján kell meghatározni:
a)
ha a nem uniós ABAK csak egy uniós ABA-t vagy ugyanazon tagállamban letelepedett több uniós ABA-t kíván kezelni és nem kíván ABA-t forgalmazni az Unióban a 39. vagy a 40. cikkel összhangban, ezen ABA vagy ABA-k letelepedés szerinti tagállamát kell a referencia-tagállamnak tekinteni, és e tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai lesznek jogosultak az ABAK engedélyezési eljárása és felügyelete tekintetében;
b)
ha a nem uniós ABAK több különböző tagállamban letelepedett uniós ABA-t kíván kezelni és nem kíván ABA-t forgalmazni az Unióban a 39. vagy a 40. cikkel összhangban, a referencia-tagállam vagy
i.
az a tagállam lesz, ahol a legtöbb ABA letelepedett; vagy
ii.
az a tagállam, ahol a legnagyobb összegű eszközt kezelik;
c)
ha a nem uniós ABAK csak egy uniós ABA-t tervez forgalmazni az Unió csak egy tagállamában, a referencia-tagállam
i.
ha engedélyezve van, vagy be van jegyezve az ABA valamely tagállamban, az ABA letelepedés szerinti tagállama vagy az a tagállam lesz, ahol az ABAK az ABA-t forgalmazni kívánja;
ii.
ha nincs engedélyezve vagy bejegyezve az ABA egy tagállamban, az a tagállam lesz, ahol az ABAK az ABA-t forgalmazni kívánja;
d)
ha a nem uniós ABAK csak egy nem uniós ABA-t tervez forgalmazni csak egy tagállamban, a referencia-tagállam az a tagállam lesz;
e)
ha a nem uniós ABAK csak egy uniós ABA-t tervez forgalmazni, azonban különböző tagállamokban, a referencia-tagállam:
i.
ha engedélyezve van, vagy be van jegyezve az ABA valamely tagállamban, az ABA letelepedés szerinti tagállama vagy azon tagállamok egyike, ahol az ABAK hatékony forgalmazást tervez; vagy
ii.
ha nincs engedélyezve vagy bejegyezve az ABA valamely tagállamban, azon tagállamok egyike, ahol az ABAK hatékony forgalmazást tervez;
f)
ha a nem uniós ABAK csak egy nem uniós ABA-t kíván forgalmazni, azonban különböző tagállamokban, a referencia-tagállam e tagállamok egyike lesz;
g)
ha a nem uniós ABAK több uniós ABA forgalmazását kívánja az Unióban, a referencia-tagállam:
i.
ha ezen ABA-k mindegyike ugyanazon tagállamban van engedélyezve vagy bejegyezve, ezen ABA-k letelepedés szerinti tagállama vagy az a tagállam, ahol az ABAK a legtöbb ABA hatékony forgalmazását tervezi;
ii.
ha ezen ABA-k nem mindegyike van ugyanazon tagállamban engedélyezve vagy bejegyezve, azon tagállam, ahol az ABAK a legtöbb ABA hatékony forgalmazását tervezi;
h)
ha a nem uniós ABAK több uniós és nem uniós ABA-t, vagy több nem uniós ABA-t kíván az Unióban forgalmazni, a referencia-tagállam az a tagállam lesz, ahol a legtöbb ABA hatékony forgalmazását tervezi.
Az első albekezdés b) pontjában, c) pontja i. alpontjában, e) pontjában, f) pontjában és g) pontja i. alpontjában foglalt feltételekkel összhangban több referencia-tagállam lehetséges. Ilyen esetben a tagállam előírja, hogy az uniós ABA kezelését és/vagy az általa kezelt ABA Unióban való forgalmazását tervező nem uniós ABAK-nak a 39. vagy 40. cikkel összhangban kérelmet kell benyújtania minden olyan tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságaihoz, amelyek az említett pontokban meghatározott feltételekkel összhangban referencia-tagállamok lehetnek, abból a célból, hogy egymás között megállapítsák a referencia-tagállamot. Ezen hatáskörrel rendelkező hatóságok közösen döntenek e kérelem kézhezvételét követő egy hónapon belül, hogy melyik legyen a nem uniós ABAK referencia-tagállama. A véglegesen referencia-tagállamként kijelölt tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai indokolatlan késedelem nélkül tájékoztatják e kijelölésről a nem uniós ABAK-ot. Ha a nem uniós ABAK-ot nem tájékoztatják megfelelően a döntést követő hét napon belül az adott hatáskörrel rendelkező hatóságok által hozott döntésről, vagy ha a hatáskörrel rendelkező hatóságok nem döntöttek az egy hónapos időtartamon belül, a nem uniós ABAK maga választhatja meg referencia-tagállamát az e bekezdésben meghatározott kritériumok alapján.
Az ABAK-nak képesnek kell lennie igazolni azon szándékát, hogy egy adott tagállamban hatékony forgalmazást alakít ki azáltal, hogy forgalmazási stratégiáját a tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai által előírt formában azok számára feltárja.
(5) A tagállamok előírják, hogy az uniós ABA-k kezelését és/vagy az általa kezelt ABA-k Unióban való forgalmazását tervező nem uniós ABAK-nak a 39. vagy 40. cikkel összhangban engedélykérelmet kell benyújtania referencia-tagállamához.
Az engedélykérelem beérkezését követően a hatáskörrel rendelkező hatóságok felmérik, hogy az ABAK referencia-tagállamra vonatkozó döntése megfelel-e a (4) bekezdésben megállapított kritériumoknak. Ha a hatáskörrel rendelkező hatóságok úgy vélik, hogy nem ez a helyzet, megtagadják a nem uniós ABAK engedélykérelmét, és azt megindokolják. Ha a hatáskörrel rendelkező hatóságok úgy vélik, hogy a (4) bekezdés kritériumait betartották, tájékoztatják erről az EÉPH-t és felkérik, hogy adjon útmutatást az általuk kialakított álláspontról. Az EÉPH-nak küldött értesítésben a hatáskörrel rendelkező hatóságok az EÉPH rendelkezésére bocsátják az ABAK referencia-tagállamra vonatkozó megállapításához fűzött indokolását, valamint az ABAK forgalmazási stratégiájára vonatkozó információkat.
A második albekezdésben említett értesítés kézhezvételétől számított egy hónapon belül az EÉPH útmutatást nyújt a hatáskörrel rendelkező hatóságoknak a referencia-tagállamra vonatkozó megállapításról, a (4) bekezdésben foglalt szempontok alapján. Az EÉPH csak abban az esetben adhat ki negatív ajánlást, ha véleménye szerint a (4) bekezdésben foglalt feltételek nem teljesültek.
A 8. cikk (5) bekezdésében említett határidőt az EÉPH által e bekezdésnek megfelelően folytatott tanácskozás időtartamára felfüggesztik.
Ha a hatáskörrel rendelkező hatóságok az EÉPH harmadik albekezdésben említett útmutatásával ellentétes módon az engedély megadását javasolják, arról indokaik megjelölése mellett tájékoztatják az EÉPH-t. Az EÉPH közzéteszi azon tényt, amely szerint a hatáskörrel rendelkező hatóság nem felel meg vagy nem szándékozik megfelelni az említett útmutatásnak. Az EÉPH eseti alapon úgy is határozhat, hogy közzéteszi azokat az indokokat, amelyek alapján a hatáskörrel rendelkező hatóság nem követte az adott útmutatást. A hatáskörrel rendelkező hatóságot az ilyen közzétételről előzetesen értesíteni kell.
Ha a referencia-tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai az EÉPH harmadik albekezdésben említett útmutatásával ellentétes módon az engedély megadását javasolják, és az ABAK az általa kezelt ABA befektetési jegyeit vagy részvényeit a referencia-tagállamon kívül más tagállamok területén is forgalmazni szándékozik, a referencia-tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai indokaik megjelölése mellett tájékoztatják e tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságait. Adott esetben a referencia-tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai indokaik megjelölése mellett tájékoztatják az ABAK által kezelt ABA-k letelepedése szerinti tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságait is.
(6) Amennyiben egy másik tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága nem ért egyet a referencia-tagállam megállapításával, az érintett hatáskörrel rendelkező hatóságok az ügyet az EÉPH-hoz utalhatják, amely az 1095/2010/EU rendelet 19. cikke alapján ráruházott hatáskörben járhat el.
(7) A (8) bekezdés rendelkezéseinek sérelme nélkül engedély nem adható ki, kivéve, ha az alábbi kiegészítő feltételek teljesülnek:
a)
a referencia-tagállamot az ABAK a (4) bekezdés kritériumaival összhangban feltünteti, amit alátámaszt a forgalmazási stratégia közzététele, valamint az, hogy az (5) bekezdésben megállapított eljárást követték az érintett hatáskörrel rendelkező hatóságok;
b)
az ABAK referencia-tagállamában bejegyzett jogi képviselőt jelölt ki;
c)
a jogi képviselő az ABAK-kal együtt a nem uniós ABAK kapcsolattartója az adott ABA-k befektetői, az EÉPH és a hatáskörrel rendelkező hatóságok felé azon tevékenységek tekintetében, amelyekre az ABAK engedélyt kapott az Unióban, és legalább kielégítő módon el tudja látni az ezen irányelv szerinti megfelelési funkciót;
d)
az ABAK referencia-tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságai, az érintett uniós ABA-k letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai és a nem uniós ABAK letelepedése szerinti harmadik ország felügyeleti hatóságai között megfelelő együttműködési megállapodás van hatályban legalább a hatékony információcsere biztosítása érdekében, amely lehetővé teszi a hatáskörrel rendelkező hatóságok számára, hogy ezen irányelvnek megfelelően végezzék feladataikat;
e)
a nem uniós ABAK letelepedése szerinti harmadik országot a pénzmosás és a terrorizmus finanszírozása ellen létrehozott pénzügyi munkacsoport nem szerepelteti a nem együttműködő országok és területek jegyzékén;
f)
a nem uniós ABAK letelepedése szerinti harmadik ország olyan megállapodást kötött a referencia-tagállammal, amely teljes mértékben megfelel az OECD jövedelem- és tőkeadóztatási modellegyezményének 26. cikkében meghatározott szabályoknak, és biztosítja az adóügyi információk, köztük adott esetben a többoldalú adóügyi megállapodások tényleges cseréjét;
g)
a hatáskörrel rendelkező hatóságok ezen irányelv szerinti felügyeleti jogkörének hatékony gyakorolását nem akadályozzák az ABAK-ot felügyelő harmadik ország jogszabályai, rendeletei vagy közigazgatási rendelkezései, sem pedig e harmadik ország felügyeleti hatóságai felügyeleti és vizsgálati hatásköreinek korlátai.
Amennyiben egy másik tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága nem ért egyet az ABAK referencia-tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságai által az ezen bekezdés a)-e) és g) pontja alkalmazása vonatkozásában kialakított állásponttal, az érintett hatáskörrel rendelkező hatóságok az ügyet az EÉPH-hoz utalhatják, amely az 1095/2010/EU rendelet 19. cikke alapján ráruházott hatáskörben járhat el.
Amennyiben egy uniós ABA hatáskörrel rendelkező hatósága ésszerű időtartam elteltével sem vesz részt az első albekezdés d) pontjában meghatározott együttműködésben, a referencia-tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai az ügyet az EÉPH-hoz utalhatják, amely az 1095/2010/EU rendelet 19. cikke alapján ráruházott hatáskörben járhat el.
(8) Az engedélyt a II. fejezet rendelkezéseinek megfelelően kell megadni, amelyeket értelemszerűen a következő kritériumok figyelembevételével kell alkalmazni:
a)
a 7. cikk (2) bekezdésében említett információkat az alábbiakkal kell kiegészíteni:
i.
az ABAK a (4) bekezdésben foglalt kritériumok szerinti referencia-tagállamra vonatkozó álláspontjának indokolása, a forgalmazási stratégiával együtt;
ii.
az irányelv azon rendelkezéseinek jegyzéke, amelyeknek ABAK általi teljesítése lehetetlen, miután az ABAK említett rendelkezéseknek való megfelelése - a (2) bekezdéssel összhangban - összeegyeztethetetlen a nem uniós ABAK-ra vagy adott esetben az Unióban forgalmazott nem uniós ABA-ra vonatkozó valamely kötelező jogszabályi rendelkezéssel;
iii.
az EÉPH által kidolgozott szabályozástechnikai standardokon alapuló írásos bizonyíték, amely igazolja, hogy a harmadik ország vonatkozó jogszabályai tartalmaznak olyan szabályokat, amelyek egyenértékűek a teljesíthetetlen rendelkezésekkel, ugyanazon szabályozási célt szolgálják, és a védelem ugyanazon szintjét biztosítják az adott ABA-k befektetőinek, továbbá hogy az ABAK eleget tesz az említett egyenértékű szabálynak; ezen írásos bizonyítékot a harmadik ország jogszabályainak vonatkozó összeegyeztethetetlen rendelkezésének létezéséről szóló jogi szakvélemény támasztja alá, amely tartalmazza a szabályozási célt és az általa elérni kívánt befektetővédelem jellegét is; valamint
iv.
az ABAK jogi képviselőjének neve és letelepedési helye;
b)
a 7. cikk (3) bekezdésében említett információk az ABAK által kezelni szándékozott uniós ABA-kra vagy az ABAK által az Unióban útlevéllel forgalmazni szándékozott ABA-kra korlátozódhatnak;
c)
a 8. cikk (1) bekezdésének a) pontja nem érinti e cikk (2) bekezdését;
d)
a 8. cikk (1) bekezdésének e) pontja nem alkalmazandó;
e)
a 8. cikk (5) bekezdésének második albekezdése a következő hivatkozással egészül ki: „a 37. cikk (8) bekezdésének a) pontjában említett információkat”.
Amennyiben egy másik tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága nem ért egyet az ABAK referencia-tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságai által megadott engedéllyel, az érintett hatáskörrel rendelkező hatóságok az ügyet az EÉPH elé utalhatják, amely az 1095/2010/EU rendelet 19. cikke alapján ráruházott hatáskörben járhat el.
(9) Abban az esetben, ha a referencia-tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai úgy vélik, hogy az ABAK a (2) bekezdésre hivatkozhat annak érdekében, hogy mentesüljön ezen irányelv egyes rendelkezéseinek teljesítése alól, erről indokolatlan késedelem nélkül tájékoztatják az EÉPH-t. Ezen értékelésüket alátámasztják az ABAK által a 8. bekezdés a) pontjának ii. és iii. alpontjával összhangban benyújtott információkkal.
Az első albekezdésben említett értesítés kézhezvételétől számított egy hónapon belül az EÉPH útmutatást nyújt a hatáskörrel rendelkező hatóságoknak az irányelvnek való megfelelés alól a (2) bekezdésben foglaltak szerinti összeegyeztethetetlenség miatti mentesség alkalmazásával kapcsolatban. Az útmutatás kitérhet elsősorban arra, hogy az ABAK által a 8. bekezdés a) pontja ii. és iii. alpontjával összhangban szolgáltatott információk, valamint az egyenértékűségre vonatkozó technikai standardok alapján e mentesség feltételei teljesülni látszanak-e. Az EÉPH törekszik a közös európai felügyeleti kultúra és egységes felügyeleti gyakorlatok kialakítására, valamint arra, hogy biztosítsa a hatáskörrel rendelkező hatóságok e bekezdés alkalmazásával kapcsolatos következetes megközelítését.
A 8. cikk (5) bekezdésében meghatározott határidőt az EÉPH által e bekezdésnek megfelelően végzett felülvizsgálat időtartamára felfüggesztik.
Ha a referencia-tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai az EÉPH második albekezdésben említett útmutatásával ellentétes módon az engedély megadását javasolják, arról indokaik megjelölése mellett tájékoztatják az EÉPH-t. Az EÉPH közzéteszi azon tényt, amely szerint a hatáskörrel rendelkező hatóság nem felel meg vagy nem szándékozik megfelelni az útmutatásnak. Az EÉPH eseti alapon úgy is határozhat, hogy közzéteszi azokat az indokokat, amelyek alapján a hatáskörrel rendelkező hatóság nem követte az adott útmutatást. Az érintett hatáskörrel rendelkező hatóságokat az ilyen közzétételről előzetesen értesíteni kell.
Ha a referencia-tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai az EÉPH második albekezdésben említett útmutatásával ellentétes módon az engedély megadását javasolják, és az ABAK az általa kezelt ABA-k befektetési jegyeit vagy részvényeit a referencia-tagállamtól eltérő tagállamok területén kívánja forgalmazni, a referencia-tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága indokai megjelölése mellett tájékoztatja e tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságait.
Amennyiben egy másik tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága nem ért egyet az ABAK referencia-tagállamának hatáskörrel rendelkező hatósága által az ezen bekezdés alkalmazása vonatkozásában készített értékeléssel, az érintett hatáskörrel rendelkező hatóságok az ügyet az EÉPH elé utalhatják, amely az 1095/2010/EU rendelet 19. cikke alapján ráruházott hatáskörben járhat el.
(10) A referencia-tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai indokolatlan késedelem nélkül tájékoztatják az EÉPH-t az eredeti engedélyezési eljárás kimeneteléről, az ABAK engedélyében bekövetkező valamennyi változásról és az engedély visszavonásáról.
A hatáskörrel rendelkező hatóságok tájékoztatják az EÉPH-t az általuk elutasított engedélykérelmekről, és egyúttal adatokat szolgáltatnak az engedélyt kérő ABAK-ról, valamint közlik az elutasítás indokait. Az EÉPH ezekről az adatokról központi nyilvántartást vezet, amely kérésre az uniós hatáskörrel rendelkező hatóságok rendelkezésére áll. A hatáskörrel rendelkező hatóságok bizalmasan kezelik ezeket az információkat.
(11) Az ABAK további uniós üzleti fejlődése nem érinti a referencia-tagállam megállapítását. Ha azonban az ABAK az eredeti engedélyezéstől számított két éven belül megváltoztatja forgalmazási stratégiáját, és ez a változás befolyásolta volna a referencia-tagállam megállapítását, amennyiben a módosított forgalmazási stratégia lett volna az eredeti stratégia, az ABAK e változást annak végrehajtását megelőzően bejelenti az eredeti referencia-tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságainak, és a (4) bekezdésben foglalt kritériumoknak megfelelően és az új stratégia alapján megjelöli a referencia-tagállamot. Az ABAK az új forgalmazási stratégiának az eredeti referencia-tagállammal történő közlésével indokolja értékelését. Az ABAK ezzel egyidejűleg tájékoztatást ad jogi képviselője kilétéről, ideértve annak nevét és letelepedésének helyét. Az új jogi képviselő letelepedése helyének az új referencia-tagállamban kell lennie.
Az eredeti referencia-tagállam megvizsgálja, hogy az ABAK szerinti meghatározás az első albekezdéssel összhangban helyes-e, és értékeléséről tájékoztatja az EÉPH-t. Az EÉPH útmutatást ad ki a hatáskörrel rendelkező hatóságok által elvégzett értékelésről. Az EÉPH-nak küldött értesítésükben a hatáskörrel rendelkező hatóságok az EÉPH rendelkezésére bocsátják az ABAK referencia-tagállamra vonatkozó értékeléséhez adott indokolását, valamint az ABAK új forgalmazási stratégiájára vonatkozó információkat.
A második albekezdésében említett értesítés kézhezvételét követő egy hónapon belül az EÉPH útmutatást ad ki az érintett hatáskörrel rendelkező hatóságoknak az általuk készített értékeléssel kapcsolatban. Az EÉPH csak abban az esetben adhat ki negatív útmutatást, ha véleménye szerint a (4) bekezdésben foglalt feltételek nem teljesültek.
Az EÉPH harmadik albekezdés szerinti útmutatásának kézhezvételét követően az eredeti referencia-tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai tájékoztatják döntésükről a nem uniós ABAK-ot, annak eredeti jogi képviselőjét, valamint az EÉPH-t.
Ha az eredeti referencia-tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai egyetértenek az ABAK értékelésével, a változásról tájékoztatják az új referencia-tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságait is. Az eredeti referencia-tagállam indokolatlan késedelem nélkül átadja az ABAK engedélyezési és felügyeleti iratainak másolatát az új referencia-tagállamnak. Az engedélyezési és felügyeleti iratok átadásának időpontjától az ABAK engedélyezésére és felügyeletére az új referencia-tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai rendelkeznek hatáskörrel.
Ha a hatáskörrel rendelkező hatóságok végső értékelése ellentétes az EÉPH-nak a harmadik albekezdésben említett útmutatásával:
a)
a hatáskörrel rendelkező hatóságok arról indokaik megjelölése mellett tájékoztatják az EÉPH-t. Az EÉPH közzéteszi azon tényt, amely szerint a hatáskörrel rendelkező hatóságok nem felelnek meg vagy nem szándékoznak megfelelni az említett útmutatásnak. Az EÉPH eseti alapon úgy is határozhat, hogy közzéteszi azokat az indokokat, amelyek alapján a hatáskörrel rendelkező hatóságok nem követték az adott útmutatást. Az érintett hatáskörrel rendelkező hatóságokat az ilyen közzétételről előzetesen értesíteni kell;
b)
ha az ABAK az általa kezelt ABA-k befektetési jegyeit vagy részvényeit az eredeti referencia-tagállamtól eltérő tagállamok területén forgalmazza, az eredeti referencia-tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai indokaik megjelölése mellett tájékoztatják ezen eltérő tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságait. Adott esetben a referencia-tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai indokaik megjelölése mellett tájékoztatják az ABAK által kezelt ABA-k letelepedése szerinti tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságait is.
(12) Ha az engedélyezéstől számított két éven belül az ABAK Unión belüli üzleti fejlődésének tényleges alakulása alapján úgy tűnik, hogy az ABAK által az engedélyezéskor benyújtott forgalmazási stratégia hibás volt, azzal kapcsolatban az ABAK hamis állításokat tett, vagy az ABAK a forgalmazási stratégiájának megváltoztatásakor nem tartotta be a (11) bekezdést, az eredeti referencia-tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai felszólítják az ABAK-ot, hogy a tényleges forgalmazási stratégiája alapján jelölje meg a megfelelő referencia-tagállamot. A (11) bekezdésben meghatározott eljárás értelemszerűen alkalmazandó. Ha az ABAK nem tesz eleget a hatáskörrel rendelkező hatóságok felszólításának, engedélyét visszavonják.
Ha az ABAK a (11) bekezdésben említett időtartamot követően változtatja meg forgalmazási stratégiáját, és az új forgalmazási stratégia alapján meg kívánja változtatni referencia-tagállamát, az ABAK a referencia-tagállam megváltoztatására irányuló kérelmet nyújthat be az eredeti referencia-tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságainak. A (11) bekezdésben eljárás értelemszerűen alkalmazandó.
Amennyiben valamely tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága nem ért egyet a referencia-tagállamnak a (11) bekezdés vagy az ezen bekezdés szerinti megállapításával kapcsolatban végzett értékeléssel, az érintett hatáskörrel rendelkező hatóságok az ügyet az EÉPH elé utalhatják, amely az 1095/2010/EU rendelet 19. cikke alapján ráruházott hatáskörben járhat el.
(13) Az ABAK és az ABAK referencia-tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságai közötti esetleges jogvitákat a referencia-tagállam jogszabályainak megfelelően és annak joghatósága alapján kell rendezni.
Az ABAK vagy az ABA és az érintett ABA uniós befektetői közötti esetleges jogvitákat valamely tagállam jogszabályainak megfelelően és annak joghatósága alapján kell rendezni.
(14) A Bizottság végrehajtási jogi aktusokat fogad el, amelyek célja azon eljárás meghatározása, amelyet a lehetséges referencia-tagállamoknak az ezen tagállamok közül a referencia-tagállam (4) bekezdés második albekezdésével összhangban történő megállapítása során követniük kell. Ezeket a végrehajtási jogi aktusokat az 59. cikk (2) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
(15) A Bizottság az 56. cikk szerinti és az 57. és 58. cikk feltételeinek megfelelő, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok révén intézkedéseket fogad el a (7) bekezdés d) pontjában említett együttműködési megállapodásokkal kapcsolatban a harmadik országokkal való együttműködési megállapodások megkötését elősegítő közös keret kialakítása érdekében.
(16) E cikk egységes alkalmazásának biztosítása érdekében az EÉPH iránymutatásokat dolgozhat ki, amelyekben meghatározza a Bizottság által a (7) bekezdés d) pontjában említett együttműködési megállapodásokkal kapcsolatban elfogadott intézkedések alkalmazásának feltételeit.
(17) Az EÉPH szabályozástechnikai standardtervezeteket dolgoz ki a (7) bekezdés d) pontjában hivatkozott együttműködés minimális tartalmának meghatározása érdekében, annak biztosítása céljából, hogy mind a referencia-tagállam, mind a fogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai elegendő információhoz jussanak ahhoz, hogy képesek legyenek ezen irányelvben meghatározott felügyeleti és vizsgálati hatáskörük gyakorlására.
A Bizottság hatáskört kap az első albekezdésben említett szabályozástechnikai standardoknak az 1095/2010/EU rendelet 10-14. cikkének megfelelő elfogadására.
(18) E cikk koherens harmonizációjának biztosítása érdekében az EÉPH szabályozástechnikai standardtervezeteket dolgoz ki, amelyekben meghatározza a referencia-tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága, illetve az ABAK fogadó tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságai közötti koordináció és információcsere eljárásait.
A Bizottság hatáskört kap az első albekezdésben említett szabályozástechnikai standardoknak az 1095/2010/EU rendelet 10-14. cikkének megfelelő elfogadására.
(19) Amennyiben valamely hatáskörrel rendelkező hatóság elutasítja a (17) bekezdésben említett szabályozástechnikai standardokban rögzítettek szerinti információcsere iránti kérelmet, az érintett hatáskörrel rendelkező hatóságok az ügyet az EÉPH elé utalhatják, amely az 1095/2010/EU rendelet 19. cikke által ráruházott hatáskörben járhat el.
(20) Az 1095/2010/EU rendelet 29. cikkével összhangban az EÉPH támogatja a nem uniós ABAK referencia-tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságai és az érintett ABAK fogadó tagállamainak hatáskörrel rendelkező hatóságai közötti két- és többoldalú tényleges információcserét, a bizalmas jellegre és az adatvédelemre vonatkozó uniós jogszabályokban foglalt rendelkezések teljes körű betartása mellett.
(21) Az 1095/2010/EU rendelet 31. cikkével összhangban az EÉPH általános koordináló szerepet tölt be a nem uniós ABAK referencia-tagállamának hatáskörrel rendelkező hatósága és az érintett ABAK fogadó tagállamainak hatáskörrel rendelkező hatóságai között. Az EÉPH elsősorban:
a)
megkönnyíti az érintett hatáskörrel rendelkező hatóságok közötti információcserét;
b)
meghatározza azt az információtartalmat, amelyet a referencia-tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságának el kell juttatnia a fogadó tagállamok érintett hatáskörrel rendelkező hatóságaihoz;
c)
meghoz valamennyi szükséges intézkedést a pénzpiacok működését veszélyeztető fejlemények esetén, a referencia-tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága és a nem uniós ABAK-ok fogadó tagállamainak hatáskörrel rendelkező hatóságai által tett lépések összehangolásának megkönnyítése érdekében.
(22) E cikk egységes alkalmazási feltételeinek biztosítása érdekében az EÉPH végrehajtás-technikai standardtervezeteket dolgozhat ki a (12) bekezdés második albekezdésében említett kérelem formájának és tartalmának meghatározása céljából.
A Bizottság hatáskört kap az első albekezdésben említett végrehajtás-technikai standardoknak az 1095/2010/EU rendelet 15. cikke szerinti elfogadására.
(23) E cikk egységes alkalmazása érdekében az EÉPH szabályozástechnikai standardtervezeteket dolgoz ki az alábbiakról:
a)
milyen módon feleljenek meg az ABAK-ok az ezen irányelvben meghatározott követelményeknek, figyelembe véve, hogy az ABAK letelepedésének helye harmadik országban található és különösen a 22-24. cikkben előírt információk benyújtása tekintetében;
b)
melyek azok a feltételek, amelyek mellett a nem uniós ABAK-ra vagy a nem uniós ABA-ra irányadó jogszabályok olyannak tekinthetők, amelyek biztosítják az azonos szabályozási célt szolgáló és az érintett befektetők védelmének azonos szintjét kínáló egyenértékű szabályozást.
A Bizottság hatáskört kap az első albekezdésben említett szabályozástechnikai standardtervezeteknek az 1095/2010/EU rendelet 10-14. cikkének megfelelő elfogadására.
38. cikk
A nem uniós ABAK-ok engedélyezésének és felügyeletének szakértői értékelése
(1) A felügyeleti eredmények következetességének további fokozása érdekében az EÉPH az 1095/2010/EU rendelet 30. cikkével összhangban évenként szakértői értékelésen alapuló elemzést készít a hatáskörrel rendelkező hatóságok nem uniós ABAK-ok engedélyezésével és felügyeletével összefüggő, a 37., 39., 40. és 41. cikk alkalmazásában végzett felügyeleti tevékenységeiről.
(2) 2013. július 22-ig az EÉPH kidolgozza az értékelt hatóságok objektív értékelését és összehasonlítását lehetővé tevő módszereket.
(3) A szakértői értékelésnek ki kell terjednie különösen az alábbiak értékelésére:
a)
a felügyeleti gyakorlat konvergenciájának mértéke a nem uniós ABAK-ok engedélyezése és felügyelete terén;
b)
az ezen irányelvben meghatározott célkitűzések felügyeleti gyakorlat általi elérésének mértéke;
c)
az ezen irányelvben és annak végrehajtási intézkedéseiben foglalt rendelkezések, valamint az EÉPH által ezen irányelv értelmében kidolgozott szabályozás- és végrehajtás-technikai standardok érvényesítése terén elért hatékonyság és konvergencia, beleértve az ezen irányelv be nem tartása esetén a nem uniós ABAK-okkal szemben hozott adminisztratív intézkedéseket és szankciókat.
(4) A szakértői értékelés következtetései alapján az EÉPH az 1095/2010/EU rendelet 16. cikke alapján a nem uniós ABAK-okra vonatkozó következetes, hatékony és eredményes felügyeleti gyakorlat megteremtése céljából iránymutatásokat és ajánlásokat adhat ki.
(5) A hatáskörrel rendelkező hatóságok minden erőfeszítést megtesznek annak érdekében, hogy megfeleljenek ezen iránymutatásoknak és ajánlásoknak.
(6) Egy iránymutatás vagy ajánlás kiadását követő két hónapon belül az egyes hatáskörrel rendelkező hatóságok visszaigazolják, hogy megfelelnek-e vagy szándékoznak-e megfelelni az iránymutatásnak vagy ajánlásnak. Ha egy hatáskörrel rendelkező hatóság azoknak nem felel meg vagy nem szándékozik megfelelni, úgy erről az indokainak megjelölése mellett tájékoztatja az EÉPH-t.
(7) Az EÉPH közzéteszi azon tényt, amely szerint a hatáskörrel rendelkező hatóság nem felel meg vagy nem szándékozik megfelelni az iránymutatásnak vagy ajánlásnak. Az EÉPH eseti alapon úgy is határozhat, hogy közzéteszi azokat az indokokat, amelyek alapján a hatáskörrel rendelkező hatóság nem követte az adott iránymutatást vagy ajánlást. A hatáskörrel rendelkező hatóságot az ilyen közzétételről előzetesen értesíteni kell.
(8) Az EÉPH az 1095/2010/EU rendelet 43. cikkének (5) bekezdésében említett jelentésben tájékoztatja az Európai Parlamentet, a Tanácsot és a Bizottságot az e cikk értelmében kiadott iránymutatásokról és ajánlásokról, amelyben megjelöli, mely hatáskörrel rendelkező hatóságok nem felelnek meg azoknak, valamint ismerteti, hogy az EÉPH milyen módon kívánja biztosítani, hogy e hatáskörrel rendelkező hatóságok a jövőben betartsák ajánlásait és iránymutatásait.
(9) A Bizottság ezen irányelv 69. cikke szerint végzett felülvizsgálata, valamint az általa a későbbiekben esetlegesen elvégzett valamennyi értékelés során kellő módon figyelembe veszi e jelentéseket.
(10) Az EÉPH az összehasonlító elemzések alapján azonosítható bevált gyakorlatokat nyilvánosságra hozza. Emellett az értékelés alá vont hatáskörrel rendelkező hatóság hozzájárulásával a szakértői értékelések minden egyéb eredménye is nyilvánosságra hozható.
39. cikk
Nem uniós ABAK által kezelt uniós ABA-k útlevéllel történő forgalmazásának feltételei az Unióban
(1) A tagállamok biztosítják, hogy a megfelelően engedélyezett nem uniós ABAK az általa kezelt uniós ABA befektetési jegyeit vagy részvényeit a szakmai befektetők számára útlevéllel forgalmazhassák az Unióban, amint az e cikkben megállapított feltételek teljesülnek.
(2) Amennyiben az ABAK saját referencia-tagállamában uniós ABA részvényeit vagy befektetési jegyeit szándékozik forgalomba hozni, az ABAK értesíti referencia-tagállama hatáskörrel rendelkező hatóságait minden egyes olyan uniós ABA vonatkozásában, amelyet forgalmazni szándékozik.
Ezen értesítés tartalmazza a III. mellékletben meghatározott dokumentációt és információkat.
(3) Az ABAK referencia-tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságai legkésőbb a (2) bekezdésnek megfelelő hiánytalan értesítés kézhezvételét követő 20 munkanapon belül tájékoztatják az ABAK-ot arról, hogy megkezdheti-e a referencia-tagállam területén a (2) bekezdésben említett értesítésben megnevezett ABA forgalmazását. Az ABAK referencia-tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságai kizárólag abban az esetben akadályozhatják meg az ABA forgalmazását, ha az ABAK nem az ezen irányelvnek megfelelő módon kezeli vagy fogja kezelni az ABA-t, vagy az ABAK ezen irányelvnek más tekintetben nem felel meg vagy nem fog megfelelni. Pozitív döntés esetén az ABAK megkezdheti az ABA forgalmazását a referencia-tagállamban a hatáskörrel rendelkező hatóságok erre vonatkozó értesítésének napjától.
Az ABAK referencia-tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságai az EÉPH-t és az ABA szerinti hatáskörrel rendelkező hatóságokat is tájékoztatják arról, hogy az ABAK megkezdheti az ABA befektetési jegyeinek vagy részvényeinek forgalmazását az ABAK referencia-tagállamában.
(4) Amennyiben az ABAK saját referencia-tagállamától eltérő tagállamokban szándékozik uniós ABA befektetési jegyeit vagy részvényeit forgalmazni, az ABAK értesíti referencia-tagállama hatáskörrel rendelkező hatóságait minden egyes olyan uniós ABA vonatkozásában, amelyet forgalmazni szándékozik.
Ezen értesítés tartalmazza a IV. mellékletben meghatározott dokumentációt és információkat.
(5) A referencia-tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai legkésőbb a hiánytalan értesítési akta kézhezvételét követő húsz munkanapon belül továbbítják az (4) bekezdésben említett hiánytalan értesítési aktát azon tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságainak, amelyekben az ABA befektetési jegyeit vagy részvényeit forgalmazni szándékoznak. Erre a továbbításra csak akkor kerül sor, ha az ABAK ezen irányelvnek megfelelően kezeli vagy fogja kezelni az ABA-t, illetve más tekintetben megfelel ezen irányelvnek.
Az ABAK referencia-tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságai csatolják az arra vonatkozó tanúsítványt, hogy az érintett ABAK számára engedélyezték az ABA-k adott befektetési stratégiával történő kezelését.
(6) Az értesítési akta továbbítását követően az ABAK referencia-tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságai késedelem nélkül értesítik az ABAK-ot a továbbítás tényéről. Az ABAK ezen értesítés időpontjától kezdheti meg az ABA forgalmazását az ABAK fogadó tagállamaiban.
Az ABAK referencia-tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságai az EÉPH-t és az ABA hatáskörrel rendelkező hatóságait is tájékoztatják arról, hogy az ABAK megkezdheti az ABA befektetési jegyeinek vagy részvényeinek forgalmazását az ABAK fogadó tagállamaiban.
(7) A IV. melléklet h) pontjában említett intézkedések az ABAK fogadó tagállamai jogszabályainak hatálya és felügyelete alá tartoznak.
(8) A tagállamok biztosítják, hogy az ABAK (4) bekezdésben említett értesítése és az (5) bekezdésben említett tanúsítvány valamely, a nemzetközi pénzügyi szférában szokásos nyelven álljon rendelkezésre.
A tagállamok biztosítják, hogy hatáskörrel rendelkező hatóságaik elektronikus úton is elfogadják a (6) bekezdésben említett dokumentumok továbbítását, illetve nyilvántartását.
(9) A (2) és/vagy (4) bekezdésnek megfelelően közölt bármelyik adat lényeges megváltozása esetén az ABAK legalább egy hónappal a tervezett változtatás végrehajtása előtt - vagy valamely előre nem tervezett változtatást követően közvetlenül - írásbeli értesítést küld a változásról a referencia-tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságainak.
Ha a tervezett változtatás következtében az ABAK már nem az ezen irányelvnek megfelelő módon kezelné az ABA-t, vagy az ABAK egyéb tekintetben nem felelne már meg ezen irányelvnek, az ABAK referencia-tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságai indokolatlan késedelem nélkül tájékoztatják az ABAK-ot arról, hogy a változtatást nem hajthatja végre.
Ha a tervezett változtatást az első és második albekezdésben foglaltak ellenére végrehajtják, vagy ha olyan előre nem tervezett változtatásra került sor, amelynek következtében az ABAK már nem az ezen irányelvnek megfelelő módon kezeli az ABA-t, vagy az ABAK egyéb tekintetben már nem felel meg ezen irányelvnek, az ABAK referencia-tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságai meghoznak minden szükséges intézkedést a 46. cikkel összhangban, beleértve szükség esetén az ABA forgalmazásának kifejezett megtiltását is.
Ha a változtatások elfogadhatók, mert nem befolyásolják azt, hogy az ABAK ezen irányelvnek megfelelően kezeli-e az ABA-t, vagy az ABAK más tekintetben megfelel-e ezen irányelvnek, a referencia-tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai ezekről a változásokról késedelem nélkül tájékoztatják az EÉPH-t, valamint - adott esetben - a fogadó tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságait, amennyiben a változtatások egyes ABA-k forgalmazásának megszüntetését vagy további ABA-k forgalmazását érintik.
(10) E cikk egységes alkalmazási feltételeinek biztosítása érdekében az EÉPH végrehajtás-technikai standardtervezeteket dolgozhat ki az alábbiak meghatározása céljából:
a)
a (2) és (4) bekezdésben említett értesítés mintájának formája és tartalma;
b)
az (5) bekezdésben említett tanúsítvány mintájának formája és tartalma;
c)
az (5) bekezdésben említett továbbítás formája; és
d)
a (9) bekezdésben említett írásbeli értesítés formája.
A Bizottság hatáskört kap az első albekezdésben említett végrehajtás-technikai standardoknak az 1095/2010/EU rendelet 15. cikke szerinti elfogadására.
(11) A 43. cikk (1) bekezdésének sérelme nélkül a tagállamok előírják, hogy az ABAK által kezelt és forgalmazott ABA-kat kizárólag szakmai befektetők számára forgalmazzák.
40. cikk
Nem uniós ABAK által kezelt nem uniós ABA-k útlevéllel történő forgalmazásának feltételei az Unióban
(1) A tagállamok biztosítják, hogy a megfelelően engedélyezett nem uniós ABAK-ok az általuk kezelt nem uniós ABA-k befektetési jegyeit vagy részvényeit a szakmai befektetők számára útlevéllel forgalmazhassák az Unióban, amint az e cikkben megállapított feltételek teljesülnek.
(2) A nem uniós ABAK-oknak - az uniós ABAK-okra vonatkozóan ezen irányelvben megállapított követelményeken túlmenően - a következő feltételeknek kell megfelelniük:
a)
a referencia-tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai és a nem uniós ABA letelepedése szerinti harmadik ország felügyeleti hatósága között megfelelő együttműködési megállapodás van hatályban legalább a hatékony információcsere biztosítása érdekében, amely lehetővé teszi a hatáskörrel rendelkező hatóságok számára, hogy ezen irányelvnek megfelelően végezzék feladataikat;
b)
a nem uniós ABA letelepedése szerinti harmadik országot a pénzmosás és a terrorizmus finanszírozása elleni pénzügyi munkacsoport nem szerepelteti a nem együttműködő országok és területek jegyzékén;
c)
a nem uniós ABA letelepedése szerinti harmadik ország olyan megállapodást kötött a referencia-tagállammal és azon további tagállamok mindegyikével, ahol a nem uniós ABA befektetési jegyeit vagy részvényeit forgalmazni javasolják, amely teljes mértékben megfelel az OECD jövedelem- és tőkeadóztatási modellegyezményének 26. cikkében meghatározott szabályoknak, és biztosítja az adóügyi információk tényleges cseréjét, beleértve adott esetben a többoldalú adómegállapodásokat.
Amennyiben egy másik tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága nem ért egyet az ABAK referencia-tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságai által az első albekezdés a) és b) pontja alkalmazása vonatkozásában készített értékeléssel, az érintett hatáskörrel rendelkező hatóságok az ügyet az EÉPH elé utalhatják, amely az 1095/2010/EU rendelet 19. cikke alapján ráruházott hatáskörben járhat el.
(3) Az ABAK valamennyi, a referencia-tagállamában általa forgalmazni kívánt nem uniós ABA-ról értesíti a referencia-tagállama hatáskörrel rendelkező hatóságait.
Ezen értesítés tartalmazza a III. mellékletben meghatározott dokumentációt és információkat.
(4) Az ABAK referencia-tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságai legkésőbb a (3) bekezdésnek megfelelő hiánytalan értesítés kézhezvételét követő 20 munkanapon belül tájékoztatják az ABAK-ot arról, hogy megkezdheti-e a referencia-tagállam területén a (3) bekezdésben említett értesítésben megnevezett ABA forgalmazását. Az ABAK referencia-tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságai kizárólag abban az esetben akadályozhatják meg az ABA forgalmazását, ha az ABAK nem az ezen irányelvnek megfelelő módon kezeli az ABA-t, vagy az ABAK egyéb tekintetben nem felel meg vagy nem fog megfelelni ezen irányelvnek. Pozitív döntés esetén az ABAK megkezdheti az ABA forgalmazását a referencia-tagállamban a hatáskörrel rendelkező hatóságok erre vonatkozó értesítésének napjától.
Az ABAK referencia-tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságai tájékoztatják az EÉPH-t arról, hogy az ABAK megkezdheti az ABA befektetési jegyeinek vagy részvényeinek forgalmazását az ABAK referencia-tagállamában.
(5) Amennyiben az ABAK saját referencia-tagállamától eltérő tagállamokban is szándékozik nem uniós ABA részvényeit vagy befektetési jegyeit forgalmazni, az ABAK értesíti a referencia-tagállama hatáskörrel rendelkező hatóságait minden egyes olyan nem uniós ABA vonatkozásában, amelyet forgalmazni szándékozik.
Ezen értesítés tartalmazza a IV. mellékletben meghatározott dokumentációt és információkat.
(6) A referencia-tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai legkésőbb a hiánytalan értesítési akta kézhezvételét követő 20 munkanapon belül továbbítják az (5) bekezdésben említett hiánytalan értesítési aktát azon tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságainak, amelyben az ABA befektetési jegyeit vagy részvényeit forgalmazni szándékozzák. Erre a továbbításra csak akkor kerül sor, ha az ABAK ezen irányelvnek megfelelő módon kezeli és fogja kezelni az ABA-t, illetve általában megfelel ezen irányelvnek.
Az ABAK referencia-tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságai csatolják az arra vonatkozó tanúsítványt, hogy az érintett ABAK számára engedélyezték az ABA-knak az adott befektetési stratégiával történő kezelését.
(7) Az értesítési akta továbbítását követően az ABAK referencia-tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságai késedelem nélkül értesítik az ABAK-ot a továbbítás tényéről. Az ABAK ezen értesítés időpontjától kezdheti meg az ABA forgalmazását az ABAK fogadó tagállamaiban.
Az ABAK referencia-tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságai az EÉPH-t is tájékoztatják arról, hogy az ABAK megkezdheti az ABA befektetési jegyeinek vagy részvényeinek forgalmazását az ABAK fogadó tagállamaiban.
(8) A IV. melléklet h) pontjában említett intézkedések az ABAK fogadó tagállamai jogszabályainak hatálya és felügyelete alá tartoznak, amennyiben ezek nem azonosak a referencia-tagállammal.
(9) A tagállamok biztosítják, hogy az ABAK (5) bekezdésben említett értesítése és a (6) bekezdésben említett tanúsítvány valamely, a nemzetközi pénzügyi szférában szokásos nyelven álljon rendelkezésre.
A tagállamok biztosítják, hogy hatáskörrel rendelkező hatóságaik elektronikus úton is elfogadják a (6) bekezdésben említett dokumentumok továbbítását, illetve nyilvántartását.
(10) A (3) vagy (5) bekezdésnek megfelelően közölt bármelyik adat lényeges megváltozása esetén az ABAK legalább egy hónappal a tervezett változtatás végrehajtása előtt - vagy az előre nem tervezett változtatást követően közvetlenül - írásbeli értesítést küld a változásról a referencia-tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságainak.
Ha a tervezett változtatás eredményeként az ABAK már nem az ezen irányelvnek megfelelő módon kezelné az ABA-t, vagy az ABAK más tekintetben már nem felelne meg ezen irányelvnek, az ABAK referencia-tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságai indokolatlan késedelem nélkül tájékoztatják az ABAK-ot arról, hogy a változtatást nem hajthatja végre.
Ha a tervezett változtatást az első és második albekezdés ellenére végrehajtják, vagy ha olyan előre nem tervezett változtatásra került sor, amelynek következtében az ABAK már nem az ezen irányelvnek megfelelő módon kezeli az ABA-t, vagy az ABAK más tekintetben már nem felel meg ezen irányelvnek, az ABAK referencia-tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságai meghoznak minden szükséges intézkedést a 46. cikkel összhangban, beleértve szükség esetén az ABA forgalmazásának kifejezett megtiltását is.
Ha a változtatások elfogadhatók, mert nem befolyásolják azt, hogy az ABAK ezen irányelvnek megfelelően kezeli-e az ABA-t, vagy az ABAK más tekintetben megfelel-e ezen irányelv rendelkezéseinek, a referencia-tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai ezekről a változásokról késedelem nélkül tájékoztatják az EÉPH-t, valamint - adott esetben - az ABAK fogadó tagállamának vagy tagállamainak hatáskörrel rendelkező hatóságait, amennyiben a változtatások egyes ABA-k forgalmazásának megszüntetését vagy további ABA-k forgalmazását érintik.
(11) A Bizottság az 56. cikk szerinti és az 57. és 58. cikk feltételeinek megfelelő, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok révén intézkedéseket fogad el a (2) bekezdés a) pontjában említett együttműködési megállapodásokkal kapcsolatban a harmadik országokkal való együttműködési megállapodások megkötését elősegítő közös keret kialakítása érdekében.
(12) E cikk egységes alkalmazásának biztosítása érdekében az EÉPH iránymutatásokat dolgozhat ki, amelyekben meghatározza a Bizottság által a (2) bekezdés a) pontjában említett együttműködési megállapodásokkal kapcsolatban elfogadott intézkedések alkalmazásának feltételeit.
(13) Az EÉPH szabályozástechnikai standardtervezeteket dolgoz ki a (2) bekezdés a) pontjában hivatkozott együttműködési megállapodások minimális tartalmának meghatározása érdekében, annak biztosítása céljából, hogy mind a referencia-tagállam, mind a fogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai elegendő információhoz jussanak ahhoz, hogy képesek legyenek ezen irányelvben meghatározott felügyeleti és vizsgálati hatáskörük gyakorlására.
A Bizottság hatáskört kap az első albekezdésben említett szabályozástechnikai standardoknak az 1095/2010/EU rendelet 10-14. cikkének megfelelő elfogadására.
(14) E cikk koherens harmonizációjának biztosítása érdekében az EÉPH kidolgozza a szabályozástechnikai standardtervezeteket, amelyekben meghatározza a referencia-tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága, illetve az ABAK fogadó tagállamainak hatáskörrel rendelkező hatóságai közötti koordináció és információcsere eljárásait.
A Bizottság hatáskört kap az első albekezdésben említett szabályozástechnikai standardoknak az 1095/2010/EU rendelet 10-14. cikkének megfelelő elfogadására.
(15) Amennyiben valamely hatáskörrel rendelkező hatóság elutasítja a (14) bekezdésben meghatározott szabályozástechnikai standardokban rögzítettek szerinti információcsere iránti igényt, az érintett hatáskörrel rendelkező hatóságok az ügyet az EÉPH elé utalhatják, amely az 1095/2010/EU rendelet 19. cikke által ráruházott hatáskörben járhat el.
(16) E cikk egységes alkalmazási feltételeinek biztosítása érdekében az EÉPH végrehajtás-technikai standardtervezeteket dolgozhat ki az alábbiak meghatározása céljából:
a)
a (3) és (5) bekezdésben említett értesítés mintájának formája és tartalma;
b)
a (6) bekezdésben említett tanúsítvány mintájának formája és tartalma;
c)
a (6) bekezdésben említett továbbítás formája; és
d)
a (10) bekezdésben említett írásbeli értesítés formája.
A Bizottság hatáskört kap az első albekezdésben említett végrehajtás-technikai standardok 1095/2010/EU rendelet 15. cikke szerinti elfogadására.
(17) A 43. cikk (1) bekezdésének sérelme nélkül a tagállamok előírják, hogy az ABAK által kezelt és forgalmazott ABA-kat kizárólag szakmai befektetők számára forgalmazzák.
41. cikk
A referencia-tagállamtól eltérő tagállamokban letelepedett ABA-k nem uniós ABAK-ok általi forgalmazásának feltételei
(1) A tagállamok biztosítják, hogy az engedélyezett nem uniós ABAK - akár közvetlenül, akár fióktelep létrehozásán keresztül - a referencia-tagállamtól eltérő tagállamokban letelepedett uniós ABA-kat kezelhessen, feltéve, hogy az ABAK engedéllyel rendelkezik az adott típusú ABA kezelésére.
(2) A referencia-tagállamtól eltérő tagállamban letelepedett uniós ABA-k kezelését első ízben nyújtani szándékozó ABAK a következő információkat nyújtja be referencia-tagállama hatáskörrel rendelkező hatóságainak:
a)
azon tagállam megnevezése, amelyben közvetlenül kíván ABA-kat kezelni vagy fióktelepet kíván létrehozni;
b)
különösen a nyújtani kívánt szolgáltatásokat és a kezelni kívánt ABA-k megnevezését tartalmazó üzleti terv.
(3) Ha a nem uniós ABAK fióktelepet kíván létrehozni, a (2) bekezdésben foglaltakon felül a következő információkat is benyújtja:
a)
a fióktelep szervezeti felépítése;
b)
az ABA letelepedési helye szerinti tagállamában az a cím, ahonnan a dokumentumok beszerezhetők;
c)
a fióktelep irányításáért felelős személyek neve és elérhetőségei.
(4) A referencia-tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai a (2) bekezdés szerinti hiánytalan dokumentáció kézhezvételét követő egy hónapon belül, illetve a (3) bekezdés szerinti hiánytalan dokumentáció kézhezvételét követő két hónapon belül továbbítják e hiánytalan dokumentációt az ABAK fogadó tagállamai hatáskörrel rendelkező hatóságainak. Erre a továbbításra csak akkor kerül sor, ha az ABAK ezen irányelvnek megfelelően kezeli és fogja kezelni az ABA-t, illetve ha az ABAK egyéb tekintetben is megfelel ezen irányelvnek.
A referencia-tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai csatolják az arra vonatkozó tanúsítványt, hogy az érintett ABAK-ot engedélyezték.
A referencia-tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai azonnal értesítik az ABAK-ot a dokumentáció továbbításáról. Az ABAK a továbbításról szóló értesítés kézhezvételét követően megkezdheti a szolgáltatások nyújtását az ABAK fogadó tagállamaiban.
A referencia-tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai az EÉPH-t is tájékoztatják arról, hogy az ABAK megkezdheti az ABA kezelését az ABAK fogadó tagállamaiban.
(5) Az ezen irányelv hatálya alá tartozó kérdésekben az ABAK fogadó tagállamai nem írnak elő további követelményeket az érintett ABAK-ra vonatkozóan.
(6) A (2) vagy adott esetben a (3) bekezdésnek megfelelően közölt bármelyik információ lényeges megváltozása esetén az ABAK legalább egy hónappal a tervezett változtatás végrehajtása előtt - vagy valamely előre nem tervezett változtatást követően közvetlenül - írásbeli értesítést küld e változásról referencia-tagállama hatáskörrel rendelkező hatóságainak.
Ha a tervezett változás következtében az ABAK már nem az ezen irányelvnek megfelelő módon kezelné az ABA-t, vagy az ABAK más tekintetben nem felelne meg ezen irányelvnek, a referencia-tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai indokolatlan késedelem nélkül tájékoztatják az ABAK-ot arról, hogy a változtatást nem hajthatja végre.
Ha a tervezett változást az első és második albekezdés ellenére végrehajtják, vagy ha előre nem tervezett változtatásra kerül sor, amelynek következtében az ABAK már nem az ezen irányelvnek megfelelő módon kezelné az ABA-t, vagy az ABAK más tekintetben nem felelne meg ezen irányelvnek, a referencia-tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai meghoznak minden szükséges szabályozási intézkedést a 46. cikkel összhangban, ideértve szükség esetén az ABA forgalmazásának kifejezett megtiltását is.
Ha a változtatások elfogadhatók, mert nem befolyásolják azt, hogy az ABAK ezen irányelv rendelkezéseinek megfelelően kezeli-e az ABA-t, vagy az ABAK egyéb tekintetben megfelel-e ezen irányelv rendelkezéseinek, a referencia-tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai indokolatlan késedelem nélkül tájékoztatják az ABAK fogadó tagállamának vagy tagállamainak hatáskörrel rendelkező hatóságait ezekről a változásokról.
(7) E cikk következetes harmonizációja érdekében az EÉPH szabályozástechnikai standardtervezeteket dolgozhat ki a (2) és (3) bekezdés értelmében rendelkezésre bocsátandó információk pontos meghatározása céljából.
A Bizottság hatáskört kap az első albekezdésben említett szabályozástechnikai standardoknak az 1095/2010/EU rendelet 10-14. cikkének megfelelő elfogadására.
(8) E cikk egységes alkalmazási feltételeinek biztosítása érdekében az EÉPH végrehajtás-technikai standardtervezeteket dolgozhat ki egységes formanyomtatványok, mintadokumentumok és eljárások kialakítása céljából az információk (2) és (3) bekezdéssel összhangban történő továbbításához.
A Bizottság hatáskört kap az első albekezdésben említett végrehajtás-technikai standardoknak az 1095/2010/EU rendelet 15. cikke szerinti elfogadására.
42. cikk
Nem uniós ABAK által kezelt ABA-k útlevél nélküli forgalmazásának feltételei a tagállamokban
(1) A 37., 39. és 40. cikk sérelme nélkül a tagállamok engedélyezhetik a nem uniós ABAK-ok számára, hogy kizárólag saját területükön szakmai befektetők számára a kezelésükben lévő ABA-k befektetési jegyeit vagy részvényeit forgalmazzák, ha legalább a következő feltételek teljesülnek:
a)
a nem uniós ABAK az általa e cikk és a 26-30. cikk szerint forgalmazott minden egyes ABA tekintetében megfelel a 22., 23. és 24. cikknek, amennyiben valamely általa e cikk alapján forgalmazott ABA a 26. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozik. Az e cikkekben említett hatáskörrel rendelkező hatóságoknak és az ABA-k befektetőinek azokat kell tekinteni, amelyek azokban a tagállamokban találhatók, amelyekben az ABA-kat forgalmazzák;
b)
a rendszerkockázat felügyelete céljából és a nemzetközi standardokkal összhangban azon tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságai, amelyekben az ABA-kat forgalmazzák, adott esetben az érintett uniós ABA hatáskörrel rendelkező hatóságai, valamint a nem uniós ABAK letelepedése szerinti harmadik ország felügyeleti hatóságai, továbbá - adott esetben - a nem uniós ABA letelepedésének helye szerinti harmadik ország felügyeleti hatóságai között megfelelő együttműködési megállapodás van hatályban a hatékony információcsere biztosítása érdekében, amely lehetővé teszi az érintett tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságai számára, hogy ezen irányelvnek megfelelően végezzék a feladataikat;
c)
azt a harmadik országot, ahol a nem uniós ABAK letelepedési helye található vagy ahol a nem uniós ABA letelepedett, a pénzmosás és a terrorizmus finanszírozása elleni pénzügyi munkacsoport nem szerepelteti a nem együttműködő országok és területek jegyzékén.
Amennyiben egy uniós ABA hatáskörrel rendelkező hatósága ésszerű időtartam elteltével sem vesz részt az első albekezdés b) pontban meghatározott együttműködésben, azon tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai, amelyekben az ABA-t forgalmazni szándékozzák, a kérdést az EÉPH-hoz utalhatják, amely az 1095/2010/EU rendelet 19. cikke alapján ráruházott hatáskörben járhat el.
(2) A tagállamok szigorúbb szabályokat alkalmazhatnak a nem uniós ABAK-ra az ABA-k befektetési jegyeinek és részvényeinek saját területükön befektetők részére e cikk alkalmazásában történő forgalmazása tekintetében.
(3) A Bizottság az 56. cikk szerinti és az 57. és 58. cikk feltételeinek megfelelő, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok révén intézkedéseket fogad el a harmadik országokkal való együttműködési megállapodások megkötését elősegítő közös keret kialakítása érdekében.
(4) E cikk egységes alkalmazásának biztosítása érdekében az EÉPH iránymutatásokat dolgoz ki, amelyekben meghatározza a Bizottság által az (1) bekezdésben említett együttműködési megállapodásokkal kapcsolatban elfogadott intézkedések alkalmazásának feltételeit.
VIII. FEJEZET
FORGALMAZÁS KISBEFEKTETŐK RÉSZÉRE
43. cikk
ABA-k ABAK-ok általi forgalmazása kisbefektetők részére
(1) Az uniós jog más eszközeinek sérelme nélkül a tagállamok engedélyezhetik az ABAK-ok számára, hogy területükön kisbefektetők részére forgalmazzák az általuk ezen irányelvnek megfelelően kezelt ABA-k befektetési jegyeit vagy részvényeit, függetlenül attól, hogy az ilyen ABA-k forgalmazása belföldön vagy határokon átnyúlóan történik-e, valamint hogy uniós vagy nem uniós ABA-król van-e szó.
A tagállamok ilyen esetekben a területükön ezen irányelvvel összhangban szakmai befektetők számára forgalmazott ABA-kra vonatkozó követelményeknél szigorúbb követelményeket írhatnak elő az ABAK vagy az ABA tekintetében. A tagállamok azonban nem írhatnak elő a belföldön forgalmazott ABA-kra vonatkozóknál szigorúbb vagy kiegészítő követelményeket a másik tagállamban letelepedett és határokon átnyúlóan forgalmazott uniós ABA-kra.
(2) Az ABA-k kisbefektetőknek történő forgalmazását a saját területükön engedélyező tagállamok 2014. július 22-ig tájékoztatják a Bizottságot és az EÉPH-t a következőkről:
a)
az ABAK-ok által a területükön kisbefektetők részére forgalmazható ABA-típusok;
b)
a tagállam által az ABA-k kisbefektetők részére történő forgalmazása tekintetében előírt kiegészítő követelmények.
A tagállamok ezenfelül tájékoztatják a Bizottságot és az EÉPH-t az első albekezdéssel összefüggő minden későbbi módosításról.
IX. FEJEZET
HATÁSKÖRREL RENDELKEZŐ HATÓSÁGOK
1. SZAKASZ
Kijelölés, hatáskörök és jogorvoslati eljárások
44. cikk
A hatáskörrel rendelkező hatóságok kijelölése
A tagállamok kijelölik az ezen irányelvben meghatározott feladatok végrehajtásáért felelős hatáskörrel rendelkező hatóságokat.
Erről tájékoztatják az EÉPH-t és a Bizottságot, ismertetve a feladatok megosztását.
A hatáskörrel rendelkező hatóságok állami hatóságok.
A tagállamok megkövetelik, hogy hatáskörrel rendelkező hatóságaik - adott esetben az EÉPH által kidolgozott iránymutatások alapján - állapítsák meg a megfelelő módszereket annak figyelemmel kísérésére, hogy az ABAK-ok teljesítik-e ezen irányelv szerinti kötelezettségeiket.
45. cikk
A hatáskörrel rendelkező hatóságok felelőssége a tagállamokban
(1) Az ABAK prudenciális felügyelete az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságainak a felelőssége, függetlenül attól, hogy az ABAK más tagállamban kezel-e és/vagy forgalmaz-e ABA-kat, valamint ezen irányelv azon rendelkezéseinek sérelme nélkül, amelyek az ABAK fogadó tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságaira ruházzák a felügyeletért való felelősséget.
(2) A 12. és 14. cikk ABAK általi betartásának felügyelete az ABAK fogadó tagállama hatáskörrel rendelkező hatóságainak felelőssége, amennyiben az ABAK az e tagállamban lévő fióktelepen keresztül kezel és/vagy forgalmaz ABA-kat.
(3) Az ABAK fogadó tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságai előírhatják, hogy a fogadó tagállamban - fióktelepen keresztül vagy anélkül - ABA-t kezelő vagy forgalmazó ABAK nyújtsa be azon információkat, amelyek az alkalmazandó szabályok ABAK általi betartásának felügyeletéhez szükségesek.
Ezek a követelmények nem lehetnek szigorúbbak az ABAK fogadó tagállama által az ABAK letelepedés szerinti tagállamaként az ABAK-okra vonatkozóan előírt, ugyanazon szabályok betartásának ellenőrzését szolgáló követelményeknél.
(4) Amennyiben az ABAK fogadó tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságai megállapítják, hogy a területükön - fióktelepen keresztül vagy anélkül - ABA-kat kezelő és/vagy forgalmazó ABAK megsérti azon szabályok egyikét, amelyekkel kapcsolatban felügyeleti felelősségük van a megfelelés tekintetében, felszólítják az érintett ABAK-ot a jogellenes helyzet megszüntetésére, és tájékoztatják erről a letelepedés szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságait.
(5) Amennyiben az érintett ABAK megtagadja a fogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságaitól a hatáskörükbe tartozó ügyekről szóló tájékoztatást, vagy elmulasztja a (4) bekezdésben említett jogellenes helyzet megszüntetéséhez szükséges intézkedések megtételét, a fogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai erről tájékoztatják a letelepedés szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságait. Az ABAK letelepedés szerinti tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságai a legelső adandó alkalommal:
a)
meghozzák a megfelelő intézkedéseket annak biztosítása érdekében, hogy az érintett ABAK rendelkezésre bocsássa a fogadó tagállama hatáskörrel rendelkező hatóságai által a (3) bekezdés szerint kért információkat, vagy vessen véget a (4) bekezdésben említett jogsértésnek;
b)
kérelmezik a szükséges információt az érintett harmadik országbeli hatáskörrel rendelkező felügyeleti hatóságoktól.
Az a) pontban említett intézkedések jellegéről tájékoztatni kell az ABAK fogadó tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságait.
(6) Amennyiben az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai által az (5) bekezdés értelmében hozott intézkedések ellenére, vagy a szóban forgó tagállamban az ilyen intézkedések nem megfelelő volta vagy hiánya miatt az ABAK továbbra is megtagadja a fogadó tagállama által a (3) bekezdés értelmében kért tájékoztatást, vagy továbbra is megsérti a (4) bekezdésben említett, a fogadó tagállamában hatályos törvényi vagy rendeleti rendelkezéseket, az ABAK fogadó tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságai az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságainak tájékoztatását követően meghozhatják a megfelelő intézkedéseket - beleértve a 46. és 48. cikkben megállapított intézkedéseket - a további szabálytalanságok megelőzésére vagy szankcionálására, valamint szükség esetén annak megakadályozására, hogy az ABAK újabb ügyleteket kezdeményezzen a fogadó tagállamában. Amennyiben az ABAK fogadó tagállamában végzett tevékenysége ABA-k kezelése, a fogadó tagállam felszólíthatja az ABAK-ot az érintett ABA-k kezelésének megszüntetésére.
(7) Amennyiben az ABAK fogadó tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságai világos és bizonyítható indokokkal rendelkeznek annak feltételezésére, hogy az ABAK megsérti az azon szabályokból eredő kötelezettségeit, amelyekkel kapcsolatban nincs felügyeleti felelősségük a megfelelés tekintetében, megállapításaikat az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai elé terjesztik, amelyek megteszik a megfelelő intézkedéseket, ideértve azt is, hogy szükség esetén kiegészítő információkat kérnek harmadik országbeli hatáskörrel rendelkező felügyeleti hatóságoktól.
(8) Amennyiben az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai által hozott intézkedések ellenére vagy a szóban forgó tagállamban az ilyen intézkedések nem megfelelő volta vagy az ABAK letelepedése szerinti tagállam ésszerű időkereten belüli fellépésének elmaradása miatt az ABAK továbbra is az érintett ABA befektetőinek érdekeit, a pénzügyi stabilitást vagy az ABAK fogadó tagállama piacának integritását egyértelműen sértő módon folytatja tevékenységét, az ABAK fogadó tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságai az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságainak tájékoztatását követően meghozhatják az érintett ABA befektetői érdekeinek, a pénzügyi stabilitásnak és a fogadó tagállam piaca integritásának védelméhez szükséges megfelelő intézkedéseket, beleértve annak lehetőségét, hogy megakadályozzák, hogy az érintett ABAK tovább forgalmazza az érintett ABA befektetési jegyeit vagy részvényeit a fogadó tagállamban.
(9) A (7) és (8) bekezdésben meghatározott eljárás alkalmazandó abban az esetben is, ha a fogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai világos és bizonyítható indokok alapján nem értenek egyet valamely nem uniós ABAK referencia-tagállam általi engedélyezésével.
(10) Amennyiben az érintett hatáskörrel rendelkező hatóságok nem értenek egyet valamely hatáskörrel rendelkező hatóság (4)-(9) bekezdés értelmében hozott intézkedéseivel, az ügyet az EÉPH elé utalhatják, amely az 1095/2010/EU rendelet 19. cikke alapján ráruházott hatáskörben járhat el.
(11) Az EÉPH adott esetben elősegíti a tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságai és a harmadik országok felügyeleti hatóságai közötti, ezen irányelv által előírt együttműködési megállapodások megtárgyalását és megkötését.
46. cikk
A hatáskörrel rendelkező hatóságok hatásköre
(1) A hatáskörrel rendelkező hatóságokat fel kell ruházni minden olyan felügyeleti és vizsgálati hatáskörrel, amely feladataik ellátásához szükséges. E hatásköröket a következő módok bármelyikén gyakorolhatják:
a)
közvetlenül;
b)
más hatóságokkal együttműködve;
c)
felelősségi körükben olyan jogalanyokra történő átruházás útján, amelyekre feladatokat ruháztak át;
d)
a hatáskörrel rendelkező igazságügyi hatóságok megkeresése útján.
(2) A hatáskörrel rendelkező hatóságok az alábbi hatáskörökkel rendelkeznek:
a)
betekintés bármilyen iratba bármilyen formában és arról másolat beszerzése;
b)
az ABAK vagy az ABA tevékenységével kapcsolatos információkérés bármely személytől, és szükség szerint a személy beidézése és kikérdezése információszerzés céljából;
c)
helyszíni ellenőrzések végzése előzetes bejelentéssel vagy anélkül;
d)
meglévő telefon- és adatforgalmi nyilvántartások bekérése;
e)
bármely, az ezen irányelv végrehajtása céljából elfogadott rendelkezéssel ellentétes gyakorlat megszüntetésének előírása;
f)
eszközök befagyasztásának vagy lefoglalásának kezdeményezése;
g)
szakmai tevékenység folytatásától való ideiglenes eltiltás kezdeményezése;
h)
információnyújtási kötelezettség előírása az engedélyezett ABAK-ok, a letétkezelők és a könyvvizsgálók számára;
i)
bármilyen intézkedés annak biztosítása érdekében, hogy az ABAK-ok vagy a letétkezelők továbbra is megfeleljenek ezen irányelv rájuk vonatkozó előírásainak;
j)
a befektetők vagy a nyilvánosság érdekében a befektetési jegyek kibocsátása, visszavásárlása vagy visszaváltása felfüggesztésének elrendelése;
k)
az ABAK-nak vagy a letétkezelőnek adott engedély visszavonása;
l)
büntetőeljárás kezdeményezése;
m)
könyvvizsgálói vagy szakértői ellenőrzések vagy vizsgálatok elrendelése.
(3) Amennyiben a referencia-tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága úgy véli, hogy valamely engedélyezett nem uniós ABAK megsérti az ezen irányelv szerinti kötelezettségeit, erről a lehető leghamarabb, az indokok részletes ismertetésével tájékoztatja az EÉPH-t.
(4) A tagállamok biztosítják, hogy a hatáskörrel rendelkező hatóságok megfelelő hatáskörrel rendelkezzenek a piacok megfelelő működésének biztosításához szükséges valamennyi intézkedés meghozatalához azokban az esetekben, amikor valamely pénzügyi eszköz piacán egy vagy több ABA tevékenysége veszélyeztethetné ezen érintett piac megfelelő működését.
47. cikk
Az EÉPH hatásköre és illetékessége
(1) Az EÉPH iránymutatásokat dolgozhat ki - és azokat rendszeresen felülvizsgálhatja - a tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságai számára engedélyezési hatáskörük gyakorlására és a hatáskörrel rendelkező hatóságok ezen irányelv által előírt jelentéstételi kötelezettségére vonatkozóan.
Az EÉPH ezenfelül az ezen irányelv által ráruházott feladatok elvégzéséhez szükséges hatáskörrel is rendelkezik, beleértve a 48. cikk (3) bekezdésében felsoroltakat is.
(2) A szakmai titoktartás kötelezettségét minden olyan személyre alkalmazni kell, aki az EÉPH-nak, a hatáskörrel rendelkező hatóságoknak vagy más olyan személynek dolgozik vagy dolgozott, amelyre vagy akire az EÉPH feladatokat ruházott át, ideértve az EÉPH által megbízott könyvvizsgálókat és szakértőket is. A szakmai titoktartás hatálya alá tartozó információk nem hozhatók más személyek vagy hatóságok tudomására, kivéve, ha azok közlését bírósági eljárás teszi szükségessé.
(3) Az ezen irányelv alapján az EÉPH, a hatáskörrel rendelkező hatóságok, az EBH, az 1094/2010/EU európai parlamenti és tanácsi rendelettel (29) létrehozott európai felügyeleti hatóság (Európai Biztosítás- és Foglalkoztatóinyugdíj-felügyeleti Hatóság), valamint az ERKT közötti információcsere tárgyát képező információk bizalmasnak minősülnek, kivéve, ha azok közlésekor az EÉPH vagy az érintett hatáskörrel rendelkező hatóság vagy más hatóság vagy szerv kijelenti, hogy ezen információk közölhetők, vagy ha azok közlését bírósági eljárás teszi szükségessé.
(4) Az EÉPH az 1095/2010/EU rendelet 9. cikkének megfelelően - az (5) bekezdés valamennyi feltételének teljesülése esetén - felkérheti a hatáskörrel rendelkező hatóságot vagy hatóságokat a következő intézkedések szükség szerinti megtételére:
a)
annak megtiltása, hogy nem uniós ABAK-ok által kezelt ABA-k vagy uniós ABAK-ok által kezelt nem uniós ABA-k befektetési jegyeit vagy részvényeit a 37. cikkben előírt engedély nélkül, vagy a 35, 39. és 40. cikkben előírt értesítés hiányában, vagy adott esetben az érintett tagállamok 42. cikknek megfelelően kiadott engedélyének hiányában forgalmazzák az Unióban;
b)
korlátozások bevezetése a nem uniós ABAK-okra vonatkozóan valamely ABA kezelését illetően, amennyiben túlzott koncentráció kockázata áll fenn valamely konkrét, határokon átnyúló piacon;
c)
korlátozások bevezetése a nem uniós ABAK-ra vonatkozóan valamely ABA kezelését illetően, amennyiben annak tevékenysége potenciálisan jelentős kockázatot rejt magában a másik fél - hitelintézet vagy más, e tekintetben általában szóba jövő intézmények - számára.
(5) Az EÉPH a (4) bekezdés szerinti döntést a (6) bekezdésben meghatározott követelményeknek megfelelően, és a következő feltételek teljesülése esetén hozhatja meg:
a)
az ABAK tevékenységéből eredően vagy az által súlyosbítva jelentős veszély fenyegeti a pénzpiac megfelelő működését és integritását, vagy az Unió pénzügyi rendszerének egészét vagy egy részét, valamint határokon átnyúló következmények jelentkeznek; és
b)
a hatáskörrel rendelkező hatóság vagy hatóságok nem intézkedtek a fenyegetés elhárítására vagy a meghozott intézkedések nem elegendőek a fenyegetés elhárítására.
(6) A hatáskörrel rendelkező hatóság vagy hatóságok által a (4) bekezdéssel összhangban hozott intézkedések:
a)
hatékonyan kezelik a pénzpiac megfelelő működését és integritását, vagy az Unió pénzügyi rendszerének egészét vagy egy részét fenyegető veszélyt, vagy jelentősen javítják a hatáskörrel rendelkező hatóságok képességét a fenyegetés felderítésére;
b)
nem idézik elő az önkényes szabályozás veszélyét;
c)
nem gyakorolnak káros hatást a pénzpiacok hatékonyságára, ideértve a likviditás csökkentését e piacokon vagy azt, hogy - az intézkedések hasznához képest aránytalan mértékben - bizonytalan helyzet alakul ki a piac szereplői számára.
(7) Az EÉPH - mielőtt a hatáskörrel rendelkező hatóságtól kérné a (4) bekezdésben említett bármely intézkedés meghozatalát vagy megújítását - szükség szerint konzultál az ERKT-val és más hatáskörrel rendelkező szervekkel.
(8) Az EÉPH a nem uniós ABAK referencia-tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságait és az érintett nem uniós ABAK fogadó tagállamainak hatáskörrel rendelkező hatóságait értesíti arról a döntéséről, hogy a hatáskörrel rendelkező hatóságot vagy hatóságokat a (4) bekezdésben említett bármely intézkedés megtételére vagy megújítására kéri fel. Az értesítés legalább a következő elemeket tartalmazza:
a)
az előírt intézkedések - ideértve az ABAK és azon tevékenységek megjelölését, amelyekre az intézkedések vonatkoznak - és az intézkedések időtartama;
b)
azon okok, amelyek miatt az EÉPH véleménye szerint szükséges az intézkedések alkalmazása az e cikkben meghatározott feltételekkel és követelményekkel összhangban, az ezen okokat alátámasztó bizonyítékokkal együtt.
(9) Az EÉPH megfelelő időközönként, de legalább három-havonta felülvizsgálja a (4) bekezdésben említett intézkedéseit. Amennyiben egy intézkedést három hónap elteltével nem újítanak meg, akkor az automatikusan hatályát veszti. Az intézkedések megújítására az (5)-(8) bekezdés alkalmazandó.
(10) Az érintett nem uniós ABAK referencia-tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságai az EÉPH határozatának felülvizsgálatát kérhetik. Az 1095/2010/EU rendelet 44. cikke (1) bekezdésének második albekezdésében meghatározott eljárás alkalmazandó.
48. cikk
Közigazgatási szankciók
(1) A tagállamok meghatározzák az ezen irányelv alapján elfogadott nemzeti rendelkezések megsértése esetén alkalmazandó intézkedésekre és szankciókra vonatkozó szabályokat, és megtesznek minden szükséges intézkedést e szabályok érvényesítésének biztosítása érdekében. Az engedély visszavonására irányuló eljárások, valamint a tagállamok büntetőjogi szankciók megállapítására irányuló jogának sérelme nélkül a tagállamok nemzeti jogukkal összhangban biztosítják, hogy meg lehessen hozni a szükséges közigazgatási intézkedéseket, illetve közigazgatási szankciókat lehessen kiszabni azon személyekkel szemben, akik felelősek az ezen irányelv végrehajtása során elfogadott rendelkezések be nem tartásáért. A tagállamok biztosítják, hogy ezen intézkedések hatékonyak, arányosak és visszatartó erejűek legyenek.
(2) A tagállamok előírják, hogy a hatáskörrel rendelkező hatóságok nyilvánosságra hozhatnak bármely intézkedést vagy szankciót, amelyet az ezen irányelv végrehajtása során elfogadott rendelkezések megsértése miatt szabnak ki, kivéve, ha az ilyen közzététel súlyosan veszélyeztetné a pénzügyi piacokat, sértené a befektetők érdekeit, vagy aránytalan kárt okozna az érintett feleknek.
(3) Az EÉPH éves jelentést készít az ezen irányelv végrehajtása során elfogadott rendelkezések megsértése esetén a tagállamokban alkalmazott közigazgatási intézkedésekről és kiszabott szankciókról. A hatáskörrel rendelkező hatóságok az EÉPH rendelkezésére bocsátják az ehhez szükséges információkat.
49. cikk
A jogorvoslathoz való jog
(1) A hatáskörrel rendelkező hatóságok írásban megindokolják az ABA-k ABAK-ok általi kezelésére és/vagy forgalmazására vonatkozó engedélyeket elutasító vagy visszavonó döntésüket vagy az ezen irányelv alkalmazása során elfogadott intézkedések végrehajtása során hozott negatív döntésüket, és erről tájékoztatják a kérelmezőket.
(2) A tagállamok előírják, hogy az ezen irányelvvel összhangban elfogadott törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezések alapján meghozott minden határozatot megfelelően kell indokolni, és e határozatok ellen bírósághoz lehet fellebbezni.
A bírósághoz való fellebbezés joga az olyan engedély iránti kérelem esetében is gyakorolható, amely tartalmazza a szükséges információkat, azonban a kérelem benyújtásától számított hat hónapon belül arról nem hoztak határozatot.
2. SZAKASZ
A különböző hatáskörrel rendelkezőhatóságok közötti együttműködés
50. cikk
Együttműködési kötelezettség
(1) A tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságai minden esetben együttműködnek egymással, az EÉPH-val és az ERKT-vel, amennyiben ez az ezen irányelv szerinti feladataik teljesítéséhez vagy az ezen irányelv vagy a nemzeti jog szerinti hatásköreik gyakorlásához szükséges.
(2) A tagállamok elősegítik az e szakaszban előírt együttműködést.
(3) A hatáskörrel rendelkező hatóságok akkor is eljárhatnak hatáskörükben az együttműködés céljából, ha a vizsgált magatartás nem ütközik saját tagállamuk hatályos szabályozásába.
(4) A tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságai haladéktalanul egymás és az EÉPH rendelkezésére bocsátják az ezen irányelv szerinti feladataik ellátásához szükséges információkat.
A letelepedés szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai azon vonatkozó együttműködési megállapodások egy-egy példányát, amelyekben a 35., 37. és/vagy 40. cikk értelmében részt vesznek, megküldik az érintett ABAK fogadó tagállamainak. A letelepedés szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai - a 35. cikk (14) bekezdésében, a 37. cikk (17) bekezdésében vagy a 40. cikk (14) bekezdésében említett alkalmazandó szabályozástechnikai standardokba foglalt eljárásokkal összhangban - a harmadik országbeli felügyeleti hatóságoktól az ilyen felügyeleti hatóságokkal az ABAK-okra vonatkozóan megkötött együttműködési megállapodások alapján vagy adott esetben a 45. cikk (6) vagy (7) bekezdése alapján kapott információkat továbbítják az érintett ABAK fogadó tagállama hatáskörrel rendelkező hatóságainak.
Amennyiben egy fogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága úgy véli, hogy annak az együttműködési megállapodásnak a tartalma, amelynek az érintett ABAK letelepedése szerinti tagállam a 35., 37. és/vagy 40. cikk alapján részese, nincs összhangban az alkalmazandó szabályozástechnikai standardok alapján támasztott követelményekkel, az érintett hatáskörrel rendelkező hatóságok a kérdést az EÉPH-hoz utalhatják, amely az 1095/2010/EU rendelet 19. cikke által ráruházott hatáskörben járhat el.
(5) Amennyiben egy tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai világos és bizonyítható indokok alapján gyanítják, hogy a felügyeletük alá nem tartozó ABAK-ok ezen irányelv rendelkezéseivel ellentétesen járnak vagy jártak el, a lehető legpontosabban tájékoztatják erről az EÉPH-t, valamint az érintett ABAK letelepedése szerinti tagállamának és fogadó tagállamainak hatáskörrel rendelkező hatóságait. Az értesített hatóságok megfelelő intézkedést hoznak, tájékoztatják az EÉPH-t és az őket értesítő hatáskörrel rendelkező hatóságokat az intézkedés eredményéről, valamint - lehetséges mértékben - az időközben bekövetkezett jelentős fejleményekről. Ez a bekezdés nem érinti az értesítő hatáskörrel rendelkező hatóság hatásköreit.
(6) Ezen irányelv információcserére vonatkozó rendelkezéseinek egységes alkalmazása érdekében az EÉPH végrehajtás-technikai standardtervezeteket dolgozhat ki a hatáskörrel rendelkező hatóságok között, illetve a hatáskörrel rendelkező hatóságok és az EÉPH között zajló információcsere folyamatával kapcsolatos alkalmazási feltételek meghatározása céljából.
A Bizottság hatáskört kap az első albekezdésben említett végrehajtás-technikai standardoknak az 1095/2010/EU rendelet 15. cikke szerinti elfogadására.
51. cikk
Személyes adatok továbbítása és megőrzése
(1) A személyes adatok hatáskörrel rendelkező hatóságok közötti továbbítása vonatkozásában a hatáskörrel rendelkező hatóságok a 95/46/EK irányelvet alkalmazzák. A személyes adatoknak az EÉPH által a tagállamok vagy harmadik országok hatáskörrel rendelkező hatóságai részére való továbbítása vonatkozásában az EÉPH betartja a 45/2001/EK rendelet rendelkezéseit.
(2) Az adatok legfeljebb öt éves időtartamra őrizhetők meg.
52. cikk
Adatszolgáltatás harmadik országoknak
(1) Egy tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága eseti alapon átadhat adatokat és adatok alapján készült elemzéseket harmadik országnak abban az esetben, ha a 95/46/EK irányelv 25. és 26. cikkében meghatározott feltételek teljesülnek, és a tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága meggyőződik arról, hogy az információk átadására szükség van ezen irányelv alkalmazásában. A harmadik ország a tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságának kifejezett írásbeli hozzájárulása nélkül nem továbbíthatja az adatokat más harmadik országnak.
(2) Egy tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága egy másik tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságától kapott információt csak abban az esetben adhat tovább harmadik ország felügyeleti hatóságának, ha az érintett tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága ehhez megszerezte az információt átadó hatáskörrel rendelkező hatóság kifejezett hozzájárulását, és - adott esetben - az információt kizárólag olyan célra továbbítja, amelyhez az adott hatáskörrel rendelkező hatóság hozzájárult.
53. cikk
Az ABAK-ok tevékenységének lehetséges rendszerszintű következményeivel kapcsolatos információcsere
(1) Az ABAK-ok ezen irányelv szerinti engedélyezéséért és/vagy felügyeletéért felelős tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságai tájékoztatást nyújtanak más tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságainak, amennyiben ez lényeges az egyes ABAK-oknak vagy ABAK-ok összességének tevékenysége következtében a rendszerszintű fontossággal bíró pénzügyi intézményekre, illetve az adott ABAK-ok tevékenységével érintett piacok megfelelő működésére nézve fennálló potenciális kockázatok nyomon követése és az azok kezelése szempontjából. Tájékoztatni kell az EÉPH-t és az ERKT-t is, amelyek a kapott információkat továbbítják a többi tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságainak.
(2) Az 1095/2010/EU rendelet 35. cikkében meghatározott feltételeknek megfelelően az egyes ABAK-ok tekintetében hatáskörrel rendelkező hatóságok közlik a felelősségük alá tartozó ABAK-ok tevékenységeivel kapcsolatos összesített információkat az EÉPH-val és az ERKT-vel.
(3) A Bizottság az 56. cikk szerinti és az 57. és 58. cikk feltételeinek megfelelő, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok révén intézkedéseket fogad el, amelyekben meghatározza az (1) bekezdés értelmében kicserélendő információk tartalmát.
(4) A Bizottság végrehajtási jogi aktusokat fogad el az (1) bekezdés szerinti információcsere módjára és gyakoriságára vonatkozóan. E végrehajtási jogi aktusokat az 59. cikk (2) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni.
54. cikk
A felügyeleti tevékenység során folytatott együttműködés
(1) Az egyik tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai kérhetik valamely más tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságainak együttműködését az utóbbi tagállam területén történő felügyeleti tevékenység vagy helyszíni ellenőrzés vagy vizsgálat céljából, az ezen irányelv szerinti hatásköreik keretein belül.
Amennyiben a hatáskörrel rendelkező hatóságokhoz helyszíni ellenőrzéssel vagy vizsgálattal kapcsolatos megkeresést intéznek, a megkeresett hatóság a következők egyikét teszi:
a)
saját maga elvégzi az ellenőrzést vagy vizsgálatot;
b)
lehetővé teszi, hogy a megkereső hatóság hajtsa végre az ellenőrzést vagy vizsgálatot;
c)
lehetővé teszi könyvvizsgálók vagy szakértők számára, hogy elvégezzék az ellenőrzést vagy vizsgálatot.
(2) Az (1) bekezdés a) pontjában említett esetben az együttműködést kérő tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága kérheti, hogy saját állományának tagjai is segíthessék az ellenőrzést vagy vizsgálatot végző személyek munkáját. Az ellenőrzés vagy vizsgálat azonban mindvégig annak a tagállamnak az általános ellenőrzése alá tartozik, amelynek a területén azt lefolytatják.
Az (1) bekezdés b) pontjában említett esetben azon tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága, amelynek területén az ellenőrzést vagy vizsgálatot folytatják, kérheti, hogy saját állományának tagjai is segíthessék az ellenőrzést vagy vizsgálatot végző személyek munkáját.
(3) A hatáskörrel rendelkező hatóságok csak a következő esetekben tagadhatják meg az információcserét, vagy a vizsgálat vagy helyszíni ellenőrzés elvégzésében való együttműködésre irányuló megkeresés teljesítését:
a)
a vizsgálat, helyszíni ellenőrzés vagy információcsere kedvezőtlen hatással lehet a megkeresett tagállam szuverenitására, biztonságára vagy közrendjére;
b)
az érintett cselekmények és személyek tekintetében már kezdeményeztek bírósági eljárást a megkeresett tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságainál;
c)
az érintett személyek és cselekmények tekintetében a megkeresett tagállamban már jogerős ítéletet hoztak.
A hatáskörrel rendelkező hatóságok tájékoztatják a megkereső hatáskörrel rendelkező hatóságokat az első albekezdés értelmében hozott döntésükről és annak indokolásáról.
(4) E cikk egységes alkalmazásának biztosítása érdekében az EÉPH végrehajtás-technikai standardtervezeteket dolgozhat ki a hatáskörrel rendelkező hatóságok helyszíni ellenőrzésekben és vizsgálatokban való együttműködésére vonatkozó közös eljárások kialakítása céljából.
A Bizottság hatáskört kap az első albekezdésben említett végrehajtás-technikai standardoknak az 1095/2010/EU rendelet 15. cikke szerinti elfogadására.
55. cikk
Vitarendezés
Amennyiben a tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságai nem értenek egyet valamely, az ezen irányelv hatálya alá tartozó hatáskörrel rendelkező hatóság értékelését, fellépését vagy mulasztását illetően egy olyan területen, amelyen ezen irányelv együttműködést vagy koordinációt ír elő egynél több tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai között, a hatáskörrel rendelkező hatóságok az ügyet az EÉPH elé utalhatják, amely az 1095/2010/EU rendelet 19. cikke alapján ráruházott hatáskörben járhat el.
X. FEJEZET
ÁTMENETI ÉS ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK
56. cikk
A felhatalmazás gyakorlása
(1) A 3., 4., 9., 12., 14-25., 34-37., 40., 42., 53., 67. és 68. cikkben említett felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elfogadására a felhatalmazást a Bizottság 2011. július 21-től számított négy év időtartamra kapja meg. A Bizottság legalább hat hónappal a négyéves időtartam lejárta előtt jelentést készít az átruházott hatáskörökről. A felhatalmazás a korábbival azonos időtartamra automatikusan meghosszabbodik, kivéve, ha az Európai Parlament vagy a Tanács az 57. cikkel összhangban visszavonja azt.
(2) A Bizottság a felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elfogadását követően haladéktalanul, egyidejűleg értesíti arról az Európai Parlamentet és a Tanácsot.
(3) A felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elfogadására vonatkozó, Bizottságra ruházott hatáskör gyakorlásának feltételeit az 57. és az 58. cikk határozza meg.
57. cikk
A felhatalmazás visszavonása
(1) Az Európai Parlament vagy a Tanács bármikor visszavonhatja a 3., 4., 9., 12., 14-25., 34-37., 40., 42., 53., 67. és 68. cikkben említett felhatalmazást.
(2) Az az intézmény, amely belső eljárást indított annak eldöntésére, hogy visszavonja-e a felhatalmazást, legkésőbb a végső határozat meghozatala előtt, ésszerű időn belül igyekszik tájékoztatni arról a másik intézményt és a Bizottságot, megjelölve azon átruházott hatásköröket, amelyek a visszavonás tárgyát képezhetik, valamint a visszavonás esetleges indokait.
(3) A visszavonásról szóló határozat megszünteti az abban meghatározott felhatalmazást. A visszavonásról szóló határozat azonnal vagy a határozatban szereplő későbbi időpontban lép hatályba. Nem érinti a már hatályos, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok érvényességét. A visszavonásról szóló határozatot az Európai Unió Hivatalos Lapjában közzé kell tenni.
58. cikk
A felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elleni kifogás
(1) Az Európai Parlament vagy a Tanács az értesítés időpontját követő három hónapon belül kifogást emelhet a felhatalmazáson alapuló jogi aktus ellen. Az Európai Parlament vagy a Tanács kezdeményezésére ez az időszak három hónappal meghosszabbítható.
(2) Amennyiben az (1) bekezdésben megjelölt határidő leteltéig sem az Európai Parlament, sem a Tanács nem emelt kifogást a felhatalmazáson alapuló jogi aktussal szemben, azt ki kell hirdetni az Európai Unió Hivatalos Lapjában, és az a jogi aktusban megjelölt időpontban hatályba lép.
A felhatalmazáson alapuló jogi aktust az említett időszak lejárta előtt is ki lehet hirdetni az Európai Unió Hivatalos Lapjában, és az említett időszak lejárta előtt hatályba léphet, amennyiben a Bizottság indokolt kérésére mind az Európai Parlament, mind a Tanács értesítette a Bizottságot arról, hogy nem szándékozik kifogást emelni.
(3) Ha akár az Európai Parlament, akár a Tanács az (1) bekezdésben megjelölt időtartamon belül kifogást emel az elfogadott, felhatalmazáson alapuló jogi aktus ellen, akkor az nem lép hatályba. Az EUMSZ 296. cikkének megfelelően, a felhatalmazáson alapuló jogi aktus ellen kifogást emelő intézmény megjelöli kifogásának indokait.
59. cikk
Végrehajtási intézkedések
(1) A Bizottság munkáját a 2001/528/EK bizottsági határozattal (30) létrehozott európai értékpapír-bizottság segíti. Ez a bizottság a 182/2011/EU rendelet értelmében vett bizottságnak minősül.
(2) Az e bekezdésre történő hivatkozáskor a 182/2011/EU rendelet 5. cikkét kell alkalmazni.
60. cikk
Az eltérések nyilvánosságra hozatala
Amennyiben egy tagállam a 6., 9., 21., 22., 28. és 43. cikke a 61. cikk (5) bekezdése által biztosított eltérést vagy választási lehetőséget vesz igénybe, erről és bármely további változtatásról értesíti a Bizottságot. A Bizottság ezt az információt egy honlapon vagy más, könnyen elérhető módon nyilvánosságra hozza.
61. cikk
Átmeneti rendelkezés
(1) 2013. július 22-ig ezen irányelv alapján tevékenykedő ABAK-ok minden szükséges lépést megtesznek annak érdekében, hogy megfeleljenek az ezen irányelvből eredő nemzeti jogi szabályozásnak, és adott esetben az említett időponttól számított egy éven belül engedélykérelmet nyújtanak be.
(2) A 31., 32. és 33. cikk nem alkalmazandó azon ABA-k befektetési jegyeire vagy részvényeire, amelyek 2013. július 22-ét megelőzően a 2003/71/EK irányelvvel összhangban összeállított és közzétett tájékoztató szerint nyilvános felajánlásra kerültek, mindaddig, amíg az említett tájékoztató érvényes.
(3) Azok az ABAK-ok azonban, amelyek 2013. július 22-t megelőzően zárt végű ABA-kat kezelnek és 2013. július 22-t követően nem eszközölnek további befektetést, továbbra is az ezen irányelv szerinti engedély nélkül kezelhetik az ilyen ABA-kat.
(4) Azonban amennyiben az ABAK-ok olyan zártvégű ABA-kat kezelnek, amelyek esetében a befektetők számára a jegyzési időszak az irányelv hatálybalépése előtt lezárult, és amelyeket a 2013. július 22-t követő legkésőbb hároméves időtartamra hoztak létre, a szóban forgó ABA-kat továbbra is kezelhetik, anélkül hogy eleget kellene tenniük - a 22. cikk és adott esetben a 26-30. cikk kivételével - az irányelvnek, vagy az irányelv alapján engedély iránti kérelmet kellene benyújtaniuk.
(5) Az ABA letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai, nem szabályozott ABA esetében pedig az ABAK letelepedése szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai engedélyezhetik, hogy a 21. cikk (3) bekezdésének a) pontjában említett, másik tagállamban székhellyel rendelkező intézményeket 2017. július 22-ig letétkezelőnek nevezzék ki. Ez a rendelkezés nem sértheti a 21. cikk teljes körű alkalmazását az említett cikk (5) bekezdésének a letétkezelő letelepedési helyére vonatkozó a) pontja kivételével.
62. cikk
A 2003/41/EK irányelv módosításai
A 2003/41/EK irányelv a következőképpen módosul:
1.
A 2. cikk (2) bekezdése b) pontjának helyébe a következő szöveg lép:
„b)
a 73/239/EGK irányelv (31), a 85/611/EGK irányelv (32), a 93/22/EGK irányelv (33), a 2000/12/EK irányelv (34), a 2002/83/EK irányelv (35) és a 2011/61/EU irányelv (36) hatálya alá tartozó intézmények;
2.
A 19. cikk (1) bekezdésének helyébe a következő szöveg lép:
(1) A tagállamok nem korlátozhatják az intézményeket abban, hogy a befektetési portfólió kezelésével más tagállambeli vagyonkezelőket bízzanak meg, akik ehhez a tevékenységhez a 85/611/EGK, a 93/22/EGK, a 2000/12/EK, a 2002/83/EK és a 2011/61/EU irányelvvel, valamint az ezen irányelv 2. cikkének (1) bekezdésében említett irányelvekkel összhangban álló engedéllyel rendelkeznek.”
63. cikk
A 2009/65/EK irányelv módosításai
A 2009/65/EK irányelv a következőképpen módosul:
1.
A következő cikk kerül beillesztésre:
„50a. cikk
Az ágazatközi egységesség biztosítása érdekében, továbbá abból a célból, hogy megszűnjön az érdekek összehangolatlansága a hiteleket forgalomképes értékpapírokká vagy más pénzügyi eszközökké »átcsomagoló« vállalkozások (az értékpapírosítást kezdeményezők), illetve azon ÁÉKBV-k között, amelyek ezekbe az értékpapírokba vagy más pénzügyi eszközökbe befektetnek, a Bizottság a 112a. cikk szerinti és a 112b. és 112c. cikk feltételeinek megfelelő, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok révén intézkedéseket fogad el a következő területekre vonatkozó követelmények meghatározása céljából:
a)
azok a követelmények, amelyeket az értékpapírosítást kezdeményezőnek teljesítenie kell annak érdekében, hogy az ÁÉKBV befektethessen az ilyen típusú, 2011. január 1-je után kibocsátott értékpapírokba vagy más pénzügyi eszközökbe, ideértve azokat a követelményeket is, amelyek biztosítják, hogy az értékpapírosítást kezdeményező legalább 5 % nettó gazdasági érdekeltséget tartson fenn;
b)
azok a minőségi követelmények, amelyeket az ilyen értékpapírokba vagy más pénzügyi eszközökbe befektető ÁÉKBV-knek teljesíteniük kell.”
2.
A 112. cikk (2) bekezdésének helyébe a következő szöveg lép:
(2) A Bizottság a 2011. január 4-ét követő 4 éves időtartamra felhatalmazást kap a 12., 14., 23., 33., 43., 51., 60., 61., 62., 64., 75., 78., 81., 95. és 111. cikkben említett, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elfogadására. A Bizottság a 2011. július 21-t követő 4 éves időtartamra felhatalmazást kap az 50a. cikkben említett felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elfogadására. A Bizottság legalább hat hónappal a négyéves időtartam lejárta előtt jelentést készít az átruházott hatáskörökről. A felhatalmazás a korábbival azonos időtartamra automatikusan meghosszabbodik, kivéve, ha az Európai Parlament vagy a Tanács a 112a. cikkel összhangban visszavonja azt.”
3.
A 112a. cikk (1) bekezdése helyébe a következő szöveg lép:
(1) Az Európai Parlament vagy a Tanács bármikor visszavonhatja a 12., 14., 23., 33., 43., 50a., 51., 60., 61., 62., 64., 75., 78., 81., 95. és 111. cikkben említett felhatalmazást.”
64. cikk
Az 1060/2009/EK rendelet módosítása
Az 1060/2009/EK rendelet 4. cikke (1) bekezdése helyébe a következő szöveg lép:
(1) A 2006/48/EK irányelv szerinti hitelintézetek, a 2004/39/EK irányelv szerinti befektetési vállalkozások, az életbiztosítás körén kívül eső közvetlen biztosítási tevékenység megkezdésére és gyakorlására vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról szóló, 1973. július 24-i 73/239/EGK első tanácsi irányelv (37) hatálya alá tartozó biztosítótársaságok, az életbiztosításról szóló, 2002. november 5-i 2002/83/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (38) szerinti biztosítóintézetek, a viszontbiztosításról szóló, 2005. november 16-i 2005/68/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (39) szerinti viszontbiztosítók, az átruházható értékpapírokkal foglalkozó kollektív befektetési vállalkozásokra (ÁÉKBV) vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról szóló, 2009. július 13-i 2009/65/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (40) szerinti ÁÉKBV-k, és a 2003/41/EK irányelv szerinti, foglalkoztatói nyugellátást szolgáltató intézmények, és az alternatívbefektetésialap-kezelőkről szóló 2011. június 8-i 2011/61/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (41) szerinti alternatív befektetési alapok szabályozási célra a hitelminősítéseket csak akkor használhatják, ha azokat az Unióban székhellyel rendelkező és az e rendeletnek megfelelően nyilvántartásba vett hitelminősítő intézetek adták ki.
65. cikk
Az 1095/2010/EU rendelet módosítása
Az 1095/2010/EU rendelet 1. cikke (2) bekezdésében az „alternatív befektetési alapkezelőkre (ABAK) vonatkozó bármely jövőbeli szabályozás” szöveg helyébe az „alternatívbefektetésialap-kezelőkről szóló, 2011. június 8-i 2011/61/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (42) szöveg lép.
66. cikk
Átültetés
(1) A tagállamok legkésőbb 2013. július 22-ig elfogadják és kihirdetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek megfeleljenek. E rendelkezések szövegét, valamint az e rendelkezések és az irányelv közötti megfelelést bemutató táblázatot haladéktalanul megküldik a Bizottságnak.
(2) A tagállamoknak 2013. július 22-től alkalmazniuk kell az (1) bekezdésben említett törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket.
(3) A (2) bekezdéstől eltérően a tagállamok a Bizottság által a 67. cikk (6) bekezdése alapján elfogadott felhatalmazáson alapuló jogi aktussal összhangban és az abban megjelölt időponttól alkalmazzák azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ezen irányelv 35. és 37-41. cikkének megfeleljenek.
(4) A tagállamok biztosítják, hogy az általuk a 36. és 42. cikknek megfelelően elfogadott törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések a Bizottság által a 68. cikk (6) bekezdése alapján elfogadott végrehajtási jogi aktusnak megfelelően és az abban megjelölt időpontban hatályukat vesztik.
(5) Amikor a tagállamok elfogadják az (1) bekezdésben említett rendelkezéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni.
(6) A tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguknak azokat a főbb rendelkezéseit, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadnak el.
67. cikk
Felhatalmazáson alapuló jogi aktusok a 35. és a 37-40. cikk alkalmazásában
(1) 2015. július 22-ig az EÉPH az alábbiakat adja ki az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság részére:
a)
a 32. és 33. cikk értelmében a nem uniós ABA-k uniós ABAK-ok általi kezelése és/vagy forgalmazása vonatkozásában az európai útlevél működéséről, valamint a 36. és 42. cikkben meghatározott alkalmazandó nemzeti rendszereknek megfelelően a nem uniós ABA-k uniós ABAK-ok általi, tagállamokban történő forgalmazásának és az ABA-k nem uniós ABAK-ok általi, tagállamokban történő kezelésének és/vagy forgalmazásának működéséről szóló vélemény; valamint
b)
a 35. és a 37-41. cikkben meghatározott szabályokkal összhangban az európai útlevélnek a nem uniós ABA-k uniós ABAK-ok általi, tagállamokban történő forgalmazására és az ABA-k nem uniós ABAK-ok általi, tagállamokban történő kezelésére és/vagy forgalmazására történő alkalmazására vonatkozó útmutatás.
(2) Az EÉPH az útlevélnek a nem uniós ABA-k uniós ABAK-ok általi, tagállamokban történő forgalmazására és az ABA-k nem uniós ABAK-ok általi, tagállamokban történő kezelésére és/vagy forgalmazására való alkalmazásával kapcsolatos véleményét és útmutatását többek között az alábbiakra alapozza:
a)
uniós ABA-k uniós ABAK-ok általi kezelése és/vagy forgalmazása esetében az útlevél működése vonatkozásában:
i.
az útlevél használata;
ii.
az alábbiak vonatkozásában felmerülő problémák:
-
a hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóságok közötti hatékony együttműködés,
-
az értesítési rendszer hatékony működése,
-
befektetővédelem,
-
az EÉPH általi közvetítés, ideértve az esetek számát és a közvetítés hatékonyságát;
iii.
az információgyűjtés és -csere hatékonysága a rendszerkockázatok hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóságok, az EÉPH és az ERKT általi felügyelete vonatkozásában;
b)
nem uniós ABA-k uniós ABAK-ok általi, tagállamokban történő forgalmazásának működése és az ABA-k nem uniós ABAK-ok általi, tagállamokban történő kezelése és/vagy forgalmazása vonatkozásában a vonatkozó nemzeti rendszereknek megfelelően:
i.
a 21. cikk kivételével az ezen irányelvben megállapított valamennyi követelménynek az uniós ABAK-ok általi teljesítése;
ii.
a nem uniós ABAK-oknak az adott ABAK által forgalmazott valamennyi ABA vonatkozásában a 22., 23., 24. cikknek való megfelelése, és adott esetben a 26-30. cikknek való megfelelése;
iii.
a rendszerkockázat felügyeletét szolgáló és a nemzetközi normákkal összhangban álló, az ABA-k forgalmazásának helye szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai, adott esetben az uniós ABA letelepedési helye szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai, a nem uniós ABAK letelepedési helye szerinti harmadik ország felügyeleti hatóságai, valamint - adott esetben - a nem uniós ABA letelepedési helye szerinti harmadik ország felügyeleti hatóságai közötti együttműködési megállapodások megléte és hatékonysága;
iv.
a befektetővédelemhez kapcsolódó bármely kérdés;
v.
a harmadik ország szabályozási és felügyeleti rendszerének bármely azon jellemzője, amely megakadályozhatja, hogy a hatáskörrel rendelkező hatóságok ezen irányelv értelmében hatékonyan gyakorolják felügyeleti jogkörüket;
c)
mindkét rendszer működésének vonatkozásában a lehetséges piaci zavarok és a verseny (egyenlő feltételek) torzulásai, vagy bármely olyan általános vagy specifikus nehézség, amellyel az uniós ABAK-ok a letelepedésük vagy az általuk kezelt ABA-k forgalmazása során bármely harmadik országban szembesülnek.
(3) E célból az ezen irányelvnek való megfeleléshez szükséges nemzeti jogszabályok, rendeletek és közigazgatási rendelkezések hatálybalépésétől az EÉPH (1) bekezdés a) pontjában említett véleményének nyilvánosságra hozataláig a tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságai az EÉPH-t negyedévenként tájékoztatják az ABA-kat az ezen irányelvben meghatározott útlevél-mechanizmus alkalmazásában vagy a nemzeti rendszerek keretében kezelő és/vagy forgalmazó, felügyeletük alá tartozó ABAK-okról, továbbítva a (2) bekezdésben foglalt tényezők értékeléséhez szükséges információkat.
(4) Abban az esetben, ha az EÉPH úgy véli, hogy a befektetővédelem, a piaci zavarok, a verseny és a rendszerkockázatok ellenőrzése vonatkozásában nem áll fenn jelentős akadály, amely akadályozná az útlevélnek a nem uniós ABA-k uniós ABAK-ok általi, tagállamokban történő forgalmazására és az ABA-k nem uniós ABAK-ok általi, tagállamokban történő kezelésére és/vagy forgalmazására való alkalmazását a 35. és a 37-41. cikkben meghatározott szabályok szerint, e tekintetben pozitív útmutatást kell adnia.
(5) A Bizottság az 56. cikk szerinti és az 57. és 58. cikk feltételeinek megfelelő, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok révén intézkedéseket fogad el a (2) bekezdés értelmében nyújtandó információk tartalmának meghatározása céljából.
(6) A Bizottság az 56. cikkel összhangban és az 57. és 58. cikk feltételeinek megfelelően, felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogad el az EÉPH pozitív útmutatásának és véleményének kézhezvételét követő három hónapon belül, valamint a (2) bekezdésben felsorolt kritériumokra és ezen irányelvnek többek között a belső piaccal, a befektetővédelemmel és a rendszerkockázatok hatékony ellenőrzésével kapcsolatos célkitűzéseire, meghatározva azt az időpontot, amelytől kezdve a 36. és 42. cikkben meghatározott nemzeti rendszereket meg kell szüntetni, és valamennyi tagállamban a 35. és a 37-41. cikkben előírt útlevélrendszert kell kizárólagosan és kötelezően alkalmazni.
Amennyiben az első albekezdésben említett felhatalmazáson alapuló jogi aktus ellen az 58. cikknek megfelelően kifogást emelnek, a Bizottság az 56. cikkel összhangban és az 57. és 58. cikk feltételeinek megfelelően újra elfogadja a felhatalmazáson alapuló jogi aktust, amely szerint a 35. és a 37-41. cikkben meghatározott szabályok valamennyi tagállamban alkalmazandóak valamely későbbi, a Bizottság által megfelelőnek ítélt időpontban, figyelembe véve a (2) bekezdésben felsorolt kritériumokat és ezen irányelvnek többek között a belső piaccal, a befektetővédelemmel és a rendszerkockázatok hatékony ellenőrzésével kapcsolatos célkitűzéseit.
(7) Amennyiben az EÉPH nem adta ki útmutatását az (1) bekezdésben meghatározott időkereten belül, a Bizottság új időkereten belül kéri az útmutatást.
68. cikk
A 36. és 42. cikkek alkalmazásának megszüntetésére vonatkozó felhatalmazáson alapuló jogi aktus
(1) Három évvel a 67. cikk (6) bekezdésében említett felhatalmazáson alapuló jogi aktus hatálybalépése után, amelynek értelmében a 35. és a 37-41. cikkben foglalt szabályok valamennyi tagállamban alkalmazhatóvá válnak, az EÉPH az alábbiakat juttatja el a Bizottság, az Európai Parlament és a Tanács részére:
a)
az európai útlevél működéséről szóló vélemény a 35. cikk értelmében a nem uniós ABA-k uniós ABAK-ok általi Unióban történő forgalmazása és a 37-41. cikk értelmében az ABA-k nem uniós ABAK-ok általi Unióban történő kezelése és/vagy forgalmazása vonatkozásában, valamint a 36. és 42. cikkben meghatározott alkalmazandó nemzeti rendszereknek megfelelően a nem uniós ABA-k uniós ABAK-ok általi tagállamokban történő forgalmazásának működéséről és az ABA-k nem uniós ABAK-ok általi tagállamokban történő kezelésének és/vagy forgalmazásának működéséről szóló vélemény; valamint
b)
a 36. és 42. cikkben meghatározott nemzeti rendszerek érvényességének megszüntetéséről szóló útmutatás az európai útlevélnek a 35. és a 37-41. cikkben meghatározott szabályok szerinti hatálybalépésével párhuzamosan.
(2) Az EÉPH a 36. és 42. cikkben meghatározott nemzeti rendszerek érvényességének megszüntetésére vonatkozó véleményét és útmutatását többek között az alábbiakra alapozza:
a)
az európai útlevél működése vonatkozásában a nem uniós ABA-k uniós ABAK-ok általi Unióban történő forgalmazása és az ABA-k nem uniós ABAK-ok általi Unióban történő kezelése és/vagy forgalmazása tekintetében,
i.
az útlevél használata;
ii.
az alábbiak vonatkozásában felmerülő problémák:
-
a hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóságok közötti hatékony együttműködés,
-
az értesítési rendszer hatékony működése,
-
a referencia-tagállam megjelölése,
-
a hatáskörrel rendelkező hatóságok felügyeleti jogköre hatékony gyakorolásának akadályozása egy ABAK-ot felügyelő harmadik ország jogszabályai, rendeletei vagy közigazgatási rendelkezései által, vagy a harmadik ország felügyeleti hatóságainak felügyeleti és vizsgálati hatásköreinek korlátai révén,
-
befektetővédelem,
-
befektetői hozzáférés az Unióban,
-
a fejlődő országokra gyakorolt hatás,
-
az EÉPH általi közvetítés, ideértve az esetek számát és a közvetítés hatékonyságát;
iii.
az igényelt együttműködési megállapodások megtárgyalása, megkötése, fennállása és hatékonysága;
iv.
az információgyűjtés és -csere hatékonysága a rendszerkockázatok hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóságok, az EÉPH és az ERKT általi felügyelete vonatkozásában;
v.
a 38. cikkben említett szakértői értékelés eredményei;
b)
a nem uniós ABA-k uniós ABAK-ok általi tagállamokban történő forgalmazásának működése és az ABA-k nem uniós ABAK-ok általi tagállamokban történő kezelése és/vagy forgalmazása vonatkozásában a vonatkozó nemzeti rendszereknek megfelelően:
i.
a 21. cikk kivételével az ezen irányelvben megállapított valamennyi követelmény uniós ABAK-ok általi teljesítése;
ii.
a nem uniós ABAK-ok megfelelése a 22., 23., 24. cikknek az ABAK által forgalmazott valamennyi ABA vonatkozásában, és adott esetben a 26-30. cikknek való megfelelésük;
iii.
az együttműködési megállapodások megléte és hatékonysága a rendszerkockázat felügyeletére vonatkozóan és a nemzetközi normákkal összhangban az ABA-t forgalmazó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai, adott esetben az érintett uniós ABA hatáskörrel rendelkező hatóságai, azon harmadik ország felügyeleti hatóságai, ahol nem uniós ABAK-ot hoztak létre, valamint - adott esetben - azon harmadik ország felügyeleti hatóságai között, ahol nem uniós ABA-t hoztak létre;
iv.
az esetlegesen felmerülő befektetővédelemhez kapcsolódó bármely kérdés;
v.
a harmadik ország szabályozási és felügyeleti rendszerének bármely azon jellemzője, amely megakadályozhatja, hogy az Unió hatáskörrel rendelkező hatóságai ezen irányelv értelmében hatékonyan gyakorolják felügyeleti jogkörüket;
c)
mindkét rendszer működése tekintetében az esetleges piaci ingadozások és a verseny torzulásai (egyenlő feltételek), valamint bármely potenciális negatív hatás a befektetői hozzáférés vagy a befektetés szempontjából a fejlődő országokban vagy azok hasznára;
d)
mennyiségi értékelés, amely szám szerint azonosítja azon harmadik országbeli joghatóságokat, ahol a 40. cikkben meghatározott útlevél-mechanizmus alkalmazásában, vagy a 42. cikkben említett nemzeti rendszerek keretében egy tagállamban ABA-t működtető ABAK letelepedett.
(3) E célból a 67. cikk (6) bekezdésében említett felhatalmazáson alapuló jogi aktus hatálybalépésétől az (1) bekezdés a) pontjában említett EÉPH vélemény nyilvánosságra hozataláig a tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságai az EÉPH-t negyedévenként tájékoztatják az ABA-kat az ezen irányelvben meghatározott útlevél-mechanizmus alkalmazásában vagy a nemzeti rendszerek keretében kezelő és/vagy forgalmazó, felügyeletük alá tartozó ABAK-okról.
(4) Abban az esetben, ha az EÉPH úgy véli, hogy nincsenek említésre méltó akadályok a befektetővédelem, a piaci zavarok, a verseny és a rendszerkockázatok ellenőrzése vonatkozásában, amelyek akadályoznák a nemzeti rendszerek 36. és 42. cikk szerinti megszüntetését, és az európai útlevélnek a 35. és a 37-41. cikkben meghatározott szabályok szerint a nem uniós ABA-k uniós ABAK-ok általi Unióban történő forgalmazására és az ABA-k nem uniós ABAK-ok általi Unióban történő kezelésére és/vagy forgalmazására vonatkozóan az érintett ABAK-ok által az Unióban folytatott ilyen tevékenységek esetében kizárólagosan lehetséges rendszerré tételét, az EÉPH-nak e tekintetben pozitív útmutatást kell adnia.
(5) A Bizottság az 56. cikk szerinti és az 57. és 58. cikk feltételeinek megfelelő, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok révén intézkedéseket fogad el, amelyekben meghatározza a (2) bekezdés értelmében nyújtandó információk tartalmát.
(6) A Bizottság három hónappal az EÉPH pozitív útmutatásának és véleményének átvétele után, valamint a (2) bekezdésben felsorolt kritériumokat és ezen irányelvnek többek között a belső piacra, a befektetővédelemre és a rendszerkockázatok hatékony ellenőrzésére vonatkozó célkitűzéseit figyelembe véve felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogad el az 56. cikkel összhangban, valamint az 57. és 58. cikkben foglalt feltételeknek megfelelően, meghatározva azt az időpontot, amikor a 36. és 42. cikkben meghatározott nemzeti rendszereket meg kell szüntetni, és amikortól a 35. és 37-41. cikkben útlevélrendszer az egyetlen és kötelezően alkalmazandó rendszerré válik valamennyi tagállamban.
Amennyiben az első albekezdésben említett felhatalmazáson alapuló jogi aktus ellen az 58. cikknek megfelelően kifogást emelnek, a Bizottság az 56. cikkel összhangban és az 57. és 58. cikk feltételeinek megfelelően újra elfogadja a felhatalmazáson alapuló jogi aktust, amely szerint a 35. és a 37-41. cikkben meghatározott szabályok valamennyi tagállamban alkalmazandóak, valamely későbbi, a Bizottság által megfelelőnek ítélt időpontban, figyelembe véve a (2) bekezdésben felsorolt kritériumokat és ezen irányelvnek többek között a belső piaccal, a befektetővédelemmel és a rendszerkockázatok hatékony ellenőrzésével kapcsolatos célkitűzéseit.
(7) Amennyiben az EÉPH nem ad ki útmutatást az (1) bekezdésben meghatározott időkereten belül, a Bizottság új időkereten belül kér útmutatást.
69. cikk
Felülvizsgálat
(1) 2017. július 22-ig a Bizottság - nyilvános konzultáció alapján és a hatáskörrel rendelkező hatóságokkal folytatott megbeszélésekre tekintettel - megkezdi ezen irányelv alkalmazásának és hatályának felülvizsgálatát. E felülvizsgálat elemzi az irányelv alkalmazása során gyűjtött tapasztalatokat, annak befektetőkre, ABA-kra vagy ABAK-okra gyakorolt hatását az Unión belül és harmadik országokban, valamint azt is vizsgálja, hogy milyen mértékben sikerült teljesíteni az irányelvben kitűzött célokat. A Bizottság szükség esetén megfelelő módosításokat javasol. A felülvizsgálat tartalmazza az ezen irányelvben foglalt szabályok működésének általános felmérését és a szabályok alkalmazása során gyűjtött tapasztalatokat, többek között:
a)
a nem uniós ABA-k uniós ABAK-ok általi, tagállamokban történő nemzeti rendszereken keresztüli forgalmazása;
b)
az ABA-k nem uniós ABAK-ok általi, tagállamokban történő nemzeti rendszereken keresztüli forgalmazása;
c)
az ABA-k ezen irányelvvel összhangban engedélyezett ABAK-ok általi, Unióban történő kezelése és forgalmazása az ezen irányelvben meghatározott útlevélrendszeren keresztül;
d)
az ABA-knak az ABAK-októl eltérő személyek vagy jogalanyok általi vagy nevükben történő forgalmazása az Unióban;
e)
az ABA-kba történő befektetés az európai szakmai befektetők által vagy az ő nevükben;
f)
a 21. cikkben meghatározott, letétkezelésre vonatkozó szabályok letétkezelői piacra gyakorolt hatása az Unióban;
g)
a rendszerkockázat értékeléséről szóló 22-24. cikkben, valamint a 28. és 29. cikkben meghatározott, átláthatóságra és jelentéstételre vonatkozó követelmények hatása;
h)
a kisbefektetőkre gyakorolt esetleges negatív hatás;
i)
ezen irányelvnek a magántőke-alapok és kockázatitőke-alapok működésére és életképességére gyakorolt hatása;
j)
ezen irányelv hatása a befektetői hozzáférésre az Unióban;
k)
ezen irányelv hatása a fejlődő országokban, vagy ezek javára történő befektetésekre;
l)
ezen irányelv hatása az ezen irányelv 26-30. cikkében említett, tőzsdén nem jegyzett társaságok vagy kibocsátók védelmére és az ABA-k és egyéb befektetők közötti egyenlő feltételek biztosítására az ezen, tőzsdén nem jegyzett társaságok vagy kibocsátók jelentős részesedésének vagy az ezek feletti ellenőrzésnek a megszerzését követően.
Az első albekezdés a), b) és c) pontjában említett ABA-k forgalmazásának és/vagy kezelésének felülvizsgálata során a Bizottság megvizsgálja, hogy helyénvaló-e az EÉPH-t további felügyeleti hatáskörrel felruházni ezen a területen.
(2) Az (1) bekezdésben említett felülvizsgálat céljából a tagállamok évente tájékoztatják a Bizottságot az ABA-kat az ezen irányelvben meghatározott útlevélrendszer alkalmazása keretében vagy nemzeti rendszereik keretében kezelő és/vagy forgalmazó, felügyeletük alá tartozó ABAK-okról, és megjelölik azt az időpontot, amikor az európai útlevélrendszert átültették és adott esetben joghatóságaik azt alkalmazni kezdték.
Az EÉPH tájékoztatja a Bizottságot valamennyi olyan nem uniós ABAK-ról, amely engedéllyel rendelkezik vagy a 37. cikknek megfelelően engedélyt kért.
Az első és második albekezdésben említett információ az alábbiakat foglalja magában:
a)
információ az ABAK-ok letelepedésének helyéről;
b)
adott esetben az általuk kezelt és/vagy forgalmazott uniós ABA-k meghatározása;
c)
adott esetben azon nem uniós ABA-k meghatározása, amelyeket uniós ABAK-ok kezelnek, de amelyeket az Unióban nem forgalmaznak;
d)
adott esetben az Unióban forgalmazott nem uniós ABA-k meghatározása;
e)
információ arról az alkalmazott rendszerről (nemzeti vagy uniós), amelynek keretében az érintett ABAK-ok tevékenységüket végzik; valamint
f)
minden egyéb olyan információ, amely lényeges annak megértéséhez, hogy az ABAK-ok által az Unióban forgalmazott ABA-k kezelése és forgalmazása hogyan működik a gyakorlatban.
(3) Az (1) bekezdésben említett felülvizsgálat kellő mértékben figyelembe veszi a nemzetközi helyzet alakulását, valamint a harmadik országokkal és a nemzetközi szervezetekkel folytatott megbeszéléseket.
(4) Felülvizsgálatának véglegesítését követően a Bizottság haladéktalanul jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak. A Bizottság e jelentésben adott esetben javaslatokat tesz többek között ezen irányelv módosításaira vonatkozóan, figyelembe véve ezen irányelv célkitűzéseit és a befektetővédelemre, a piaci zavarokra és versenyre, a rendszerkockázat ellenőrzésére gyakorolt hatásait, valamint a befektetőket, az ABA-kat vagy ABAK-okat érintő lehetséges következményeit mind az Unióban, mind a harmadik országokban.
70. cikk
Hatálybalépés
Ez az irányelv az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
71. cikk
Címzettek
Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.
Kelt Strasbourgban, 2011. június 8-án.