KOMMISSIONENS DELEGEREDE FORORDNING (EU) Nr. 447/2012
af 21. marts 2012
om udbygning af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1060/2009 om kreditvurderingsbureauer gennem fastlæggelse af reguleringsmæssige tekniske standarder for overensstemmelsesvurdering af kreditvurderingsmetoder
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1060/2009 af 16. september 2009 om kreditvurderingsbureauer (1), særlig artikel 21, stk. 4, litra d), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
I henhold til artikel 8, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1060/2009 skal et kreditvurderingsbureau anvende vurderingsmetoder, der er stringente, systematiske og kontinuerlige, og som verificeres på baggrund af den historiske erfaring, herunder nærmere efterprøvning (»backtesting«).
(2)
Denne forordning er nødvendig for at sikre gennemsigtighed ved den vurdering, der foretages af Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed (ESMA), der er oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1095/2010 af 24. november 2010 om opretteles af en europæisk tilsynsmyndighed (Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed), om ændring af afgørelse nr. 716/2009/EF og om ophævelse af Kommissionens afgørelse 2009/77/EF (2), og for at fastlægge ensartede bestemmelser med hensyn til kravene i artikel 8, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1060/2009.
(3)
ESMA skal vurdere, hvorvidt kreditvurderingsbureauer opfylder bestemmelserne i artikel 8, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1060/2009, når den behandler ansøgninger om registrering i henhold til forordningens artikel 15. Efter registreringen bør ESMA, når den finder det nødvendigt, som led i sin løbende overvågning vurdere, om kreditvurderingsbureauerne fortsat opfylder kravene i artikel 8, stk. 3.
(4)
Forordning (EF) nr. 1060/2009, særlig artikel 23, giver ikke ESMA, Kommissionen eller nogen offentlig myndighed i en medlemsstat mulighed for at have indflydelse på indholdet af kreditvurderinger eller metoder. Denne forordning bør derfor fastlægge, hvordan sådanne metoder skal vurderes, men bør ikke bestemme, at disse myndigheder skal tage stilling til nøjagtigheden af en kreditvurdering, der er udarbejdet ved hjælp af sådanne metoder.
(5)
Ifølge artikel 6, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1060/2009 sammenholdt med punkt 9 i afsnit A i bilag I til forordningen skal et kreditvurderingsbureau etablere en kontrolfunktion til regelmæssig kontrol af dets metoder, modeller, de vigtigste udgangshypoteser såsom matematiske eller korrelationsmæssige hypoteser samt af alle væsentlige ændringer af dem samt af hensigtsmæssigheden af disse metoder, modeller og vigtigste udgangshypoteser, såfremt de anvendes eller påtænkes anvendt til kreditvurdering af nye finansielle instrumenter.
(6)
Denne forordning er baseret på det udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder, som ESMA har forelagt Kommissionen med henblik på godkendelse i overensstemmelse med proceduren i artikel 10 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
(7)
ESMA har foretaget åbne offentlige høringer om det udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder, som ligger til grund for denne forordning, analyseret de potentielle omkostninger og fordele samt indhentet en udtalelse fra interessentgruppen for værdipapirer og markeder, der er nedsat i henhold artikel 37 i forordning (EU) nr. 1095/2010. Derudover har ESMA foretaget en indkaldelse af meningstilkendegivelser i maj 2011 for at indhente oplysninger fra markedsdeltagerne -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Genstand
I denne forordning fastsættes de bestemmelser, der skal anvendes ved vurderingen af kreditvurderingsmetoders overensstemmelse med kravene i artikel 8, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1060/2009.
Artikel 2
Dokumentation for overensstemmelse
Kreditvurderingsbureauer skal til enhver tid over for ESMA kunne dokumentere, at de opfylder kravene i artikel 8, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1060/2009 for så vidt angår anvendelsen af kreditvurderingsmetoder.
Artikel 3
ESMA's overensstemmelsesvurdering
1. Ud over at undersøge kreditvurderingsbureauers overholdelse af bestemmelserne i artikel 8, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1060/2009 i forbindelse med ansøgninger om registrering i henhold til artikel 15 i nævnte forordning skal ESMA løbende undersøge hvert kreditvurderingsbureaus overholdelse af artikel 8, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1060/2009 i det omfang, ESMA finder det hensigtsmæssigt.
2. Ved undersøgelse af, om kreditvurderingsbureauer opfylder bestemmelserne i artikel 8, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1060/2009, skal ESMA anvende alle oplysninger, der er relevante, når kreditvurderingsmetoder skal udvikles, godkendes, anvendes og underkastes kontrol.
3. Ved afgørelsen af, på hvilket niveau vurderingen bør foretages, skal ESMA tage hensyn til, om kreditvurderingsmetoden på baggrund af den historiske erfaring kan dokumenteres at være konsistent og nøjagtig, når det drejer sig om at forudsige kreditværdighed, og ESMA kan i den forbindelse tage hensyn til valideringsmetoder som f.eks. egnede undersøgelser vedrørende kredithændelser eller overgang fra én kategori til en anden.
Artikel 4
Vurdering af, om en kreditvurderingsmetode er stringent
1. Kreditvurderingsbureauer skal anvende kreditvurderingsmetoder,
a)
der indeholder klare og solide kontroller og processer vedrørende deres udvikling og dertil knyttede godkendelser, der giver mulighed for efterprøvelse
b)
der tager højde for alle faktorer, der anses for at være relevante ved vurderingen af en enheds eller et finansielt instruments kreditværdighed; disse skal understøttes af statistisk, historisk erfaring eller dokumentation
c)
der tager højde for det modelberegnede forhold mellem kreditvurderede enheder eller finansielle instrumenter med samme risikofaktor og risikofaktorer, over for hvilke kreditvurderingsmetoderne er følsomme
d)
hvori indgår pålidelige, relevante og kvalitetsrelaterede analytiske modeller, de vigtigste udgangshypoteser og kriterier, hvis sådanne findes.
2. Kreditvurderingsbureauer skal angive og detaljeret gøre rede for følgende faktorer med hensyn til de anvendte kreditvurderingsmetoder:
a)
hver kvalitativ faktor, herunder råderummet for kvalitativ vurdering for den pågældende faktor
b)
hver kvantitativ faktor, herunder vigtige variabler, datakilder, vigtigste udgangshypoteser, modelberegninger og kvantitative teknikker.
3. Den detaljerede redegørelse, jf. stk. 2, skal indeholde følgende:
a)
en erklæring om betydningen af hver kvalitativ og kvantitativ faktor, der anvendes som led i den pågældende kreditvurderingsmetode, herunder, hvis det er relevant, en beskrivelse af og begrundelse for de vægte, der tillægges faktorerne og deres indflydelse på kreditvurderingerne
b)
en vurdering af sammenhængen mellem de anvendte vigtigste udgangshypoteser i den pågældende kreditvurderingsmetode og de kritiske risikofaktorer, der udledes af makroøkonomiske og finansielle data, og
c)
en vurdering af sammenhængen mellem de anvendte vigtigste udgangshypoteser i den pågældende kreditvurderingsmetode og volatiliteten af de kreditvurderinger, der er udarbejdet med denne metode over tid.
4. Kreditvurderingsbureauer skal anvende kreditvurderingsmetoder og de dertil knyttede analytiske modeller, vigtigste udgangshypoteser og kriterier, der straks tager højde for konstateringer i eller resultater af en intern kontrol eller en overvågningsrelateret kontrol foretaget af en eller flere af følgende:
a)
kreditvurderingsbureauets uafhængige medlemmer af administrations- eller tilsynsorganet
b)
kreditvurderingsbureauets revisionsenhed
c)
enhver anden relevant person eller ethvert andet relevant udvalg, der deltager i overvågning og kontrol af kreditvurderingsmetoder.
Artikel 5
Vurdering af, om en kreditvurderingsmetode er systematisk
1. Kreditvurderingsbureauer skal anvende en kreditvurderingsmetode og dertil knyttede analytiske modeller, de vigtigste udgangshypoteser og kriterier, der anvendes systematisk ved udarbejdelsen af alle kreditvurderinger i en given aktivklasse eller et givet markedssegment, medmindre der er en objektiv grund til at afvige herfra.
2. Kreditvurderingsbureauer skal anvende en kreditvurderingsmetode, der giver mulighed for straks at tage højde for resultaterne af kontrol af dens egnethed.
Artikel 6
Vurdering af, om en kreditvurderingsmetode er kontinuerlig
Kreditvurderingsbureauer skal anvende kreditvurderingsmetoder, der er udformet og som anvendes på en måde, der gør det muligt:
a)
fortsat at anvende dem, medmindre der er en objektiv grund til at ændre kreditvurderingsmetoden eller ophøre med at anvende den
b)
straks at tage højde for resultater af igangværende overvågning eller kontrol, særlig hvis ændringer i strukturelle makroøkonomiske eller finansielle markedsbetingelser ville have indflydelse på kreditvurderinger udarbejdet ved hjælp af denne metode
c)
at sammenligne kreditvurderinger på tværs af forskellige aktivklasser.
Artikel 7
Vurdering af, om en kreditvurderingsmetode verificeres på baggrund af den historiske erfaring, herunder nærmere efterprøvning (»backtesting«)
1. Kreditvurderingsbureauer skal anvende kreditvurderingsmetoder, for hvilke der er kvantitativ dokumentation for deres selektivitet.
2. Kreditvurderingsbureauer skal anvende kreditvurderingsmetoder, der beskriver:
a)
den historiske soliditet og præcision af kreditvurderinger udstedt under anvendelse af den relevante metode over passende tidshorisonter og på tværs af forskellige aktivklasser
b)
i hvilket omfang de anvendte udgangshypoteser i kreditvurderingsmodellen afviger fra de faktiske kredithændelses- og tabsrater.
3. Valideringen af en kreditvurderingsmetode skal udformes, så:
a)
det er muligt at undersøge en kreditvurderingsmetodes følsomhed over for ændringer i udgangshypoteserne, herunder kvalitative og kvantitative faktorer
b)
der kan foretages en tilstrækkelig og hensigtsmæssig vurdering af historiske kreditvurderinger udarbejdet ved hjælp af den pågældende kreditvurderingsmetode
c)
der anvendes pålidelige input, herunder passende datastikprøvestørrelser
d)
der tages højde for de vigtigste geografiske områder for de kreditvurderede enheder eller finansielle instrumenter for hver kreditvurderingskategori, f.eks. struktureret finansiering, staten, selskaber, finansielle institutioner, forsikringsselskaber, offentlige finanser.
4. Kreditvurderingsbureauer skal råde over processer, der sikrer, at systemiske kreditvurderingsanomalier, der findes ved backtesting, opdages, og at der tages hånd om disse.
5. Ved kontrollen af kreditvurderingsmetoder skal kreditvurderingsbureauer inddrage:
a)
regelmæssige kreditvurderingskontroller og resultatkontroller vedrørende kreditvurderede enheder og finansielle instrumenter
b)
»in-sample«- og »out-of-sample«-testning
c)
historiske oplysninger om validering eller backtesting.
Artikel 8
Fritagelse
I tilfælde, hvor der er begrænset kvantitativ dokumentation til støtte for en kreditvurderingsmetodes præcision, fritages kreditvurderingsbureauer for at opfylde kravene i artikel 7 i denne forordning, hvis de:
a)
sikrer, at kreditvurderingsmetoderne kan forudsige kreditværdighed med tilstrækkelig præcision
b)
anvender interne procedurer konsistent over tid og på tværs af forskellige markedssegmenter
c)
råder over processer, der sikrer, at systemiske kreditvurderingsanomalier, der findes ved backtesting, opdages, og at der tages hånd om disse.
Artikel 9
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 21. marts 2012.
A BIZOTTSÁG 447/2012/EU FELHATALMAZÁSON ALAPULÓ RENDELETE
(2012. március 21.)
a hitelminősítő intézetekről szóló 1060/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletnek a hitelminősítési módszerek megfelelőségének értékelésére szolgáló szabályozási technikai standardok megállapítása révén történő kiegészítéséről
(EGT-vonatkozású szöveg)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
tekintettel a hitelminősítő intézetekről szóló, 2009. szeptember 16-i 1060/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 21. cikke (4) bekezdésének d) pontjára,
mivel:
(1)
Az 1060/2009/EK rendelet 8. cikkének (3) bekezdése a hitelminősítő intézetek számára szigorú, szisztematikus, folyamatos és - az utóteszteléseket is beleértve - a korábbi tapasztalatokra épülő minősítési módszerek alkalmazását írja elő.
(2)
Ez a rendelet az európai felügyeleti hatóság (Európai Értékpapír-piaci Hatóság) létrehozásáról, a 716/2009/EK határozat módosításáról és a 2009/77/EK bizottsági határozat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2010. november 24-i 1095/2010/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (2) által létrehozott Európai Értékpapírpiaci Hatóság (EÉPH) által elvégzett értékelés átláthatóságának, valamint az 1060/2009/EK rendelet 8. cikkének (3) bekezdésében előírt követelményekre vonatkozó egységes szabályok biztosításához szükséges.
(3)
Az 1060/2009/EK rendelet 15. cikke szerinti nyilvántartásba vétel iránti kérelmek vizsgálatakor az EÉPH-nak értékelnie kell a hitelminősítő intézetek megfelelését az említett rendelet 8. cikkének (3) bekezdésében foglalt előírásoknak. A nyilvántartásba vételt követően az EÉPH-nak az általa gyakorolt folyamatos felügyelet részeként mindazon esetekben értékelnie kell a hitelminősítő intézetek folyamatos megfelelését a 8. cikk (3) bekezdésében foglalt előírásoknak, amikor ezt szükségesnek tartja.
(4)
Az 1060/2009/EK rendelet és különösen annak 23. cikke az EÉPH, a Bizottság és a tagállami hatóságok számára tiltja, hogy befolyásolják a hitelminősítések tartalmát vagy módszereit. E rendeletnek kell meghatároznia azokat a szabályokat, amelyek alapján az említett módszerek értékelhetők, de a rendelet nem teszi lehetővé a hatóságok részére azt, hogy az említett módszerek alapján kibocsátott hitelminősítések pontosságáról határozzanak.
(5)
Az 1060/2009/EK rendelet 6. cikkének (2) bekezdése az I. melléklet A. szakaszának 9. pomtjával összefüggésben értelmezve a hitelminősítő intézet számára előírja a felülvizsgálati funkció létrehozását, amely felelős a hitelminősítő intézet módszereinek, modelljeinek és főbb minősítési, úgymint matematikai és korrelációs feltevéseinek időszakos felülvizsgálatáért, továbbá azok jelentős változásaiért és módosításaiért, illetve annak ellenőrzéséért, hogy az említett felhasznált vagy felhasználni javasolt módszerek, modellek és főbb értékelési feltevések megfelelőek-e új pénzügyi eszközök értékelésére.
(6)
E rendeletnek az EÉPH által az 1095/2010/EU rendelet 10. cikkében meghatározott eljárásnak megfelelően a Bizottsághoz jóváhagyásra benyújtott szabályozási technikaistandard-tervezet képezi az alapját.
(7)
Az EÉPH nyilvános konzultációt folytatott az e rendelet alapját képező szabályozási technikaistandard-tervezetekről, elemezte az ezekkel összefüggésben felmerülő költségeket és hasznokat, és kikérte az 1095/2010/EU rendelet 37. cikke alapján létrehozott Értékpapírpiaci Érdekképviseleti Csoport véleményét. Az EÉPH emellett 2011 májusában felhívást tett közzé a piaci szereplők álláspontjának megismerése érdekében,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
1. cikk
Tárgy
Ez a rendelet az annak értékelése során alkalmazandó szabályokat állapítja meg, hogy a hitelminősítési módszerek megfelelnek-e az 1060/2009/EK rendelet 8. cikkének (3) bekezdésében meghatározott követelményeknek.
2. cikk
A megfelelés bemutatása
A hitelminősítő intézeteknek bármikor képesnek kell lenniük annak bemutatására az EÉPH felé, hogy megfelelnek az 1060/2009/EK rendelet 8. cikkének (3) bekezdésében a hitelminősítő módszerekre vonatkozóan meghatározott követelményeknek.
3. cikk
A megfelelés EÉPH általi értékelése
(1) Az 1060/2009/EK rendelet 15. cikke szerinti nyilvántartásba vétel iránti kérelemmel összefüggésben a hitelminősítő intézeteknek az említett rendelet 8. cikkének (3) bekezdésében előírt rendelkezéseknek való megfelelésének vizsgálata mellett az EÉPH minden hitelminősítő intézet esetében saját belátása szerint folyamatosan is vizsgálja az 1060/2009/EK rendelet 8. cikke (3) bekezdésének való megfelelést.
(2) A hitelminősítő intézeteknek az 1060/2009/EK rendelet 8. cikke (3) bekezdése rendelkezéseinek való megfelelése vizsgálatakor az EÉPH a hitelminősítő módszerek kidolgozására, jóváhagyására, alkalmazására és felülvizsgálatára vonatkozó összes információt felhasználja.
(3) Az értékelés megfelelő szintjének meghatározásához az EÉPH mérlegeli, hogy az adott hitelminősítési módszer rendelkezik-e bizonyítható múlttal a hitelképesség előrejelzésének konzisztenciája és pontossága tekintetében, továbbá figyelembe vehet hitelesítési módszereket, mint például az adott konkrét módszer tesztelésére kidolgozott, a nemteljesítéssel vagy a minősítés változásával foglalkozó tanulmányokat.
4. cikk
A hitelminősítési módszer szigorú jellegének értékelése
(1) A hitelminősítő intézetek olyan hitelminősítési módszereket használnak és alkalmaznak, amelyek:
a)
olyan egyértelmű és szilárd kontrollokat és eljárásokat tartalmaznak a kidolgozásukra és ez érintett jóváhagyásokra vonatkozóan, amelyek lehetővé teszik a módszer hatékonyságának érdemi ellenőrzését;
b)
a minősített szervezet vagy pénzügyi eszköz hitelképességének megállapításához szükségesnek tartott összes tényezőt magukban foglalják, statisztikai, múltbeli tapasztalatokon vagy bizonyítékokon alapuló adatokkal alátámasztva;
c)
figyelembe veszik az egyazon kockázati tényező által érintett minősített szervezetek vagy pénzügyi eszközök és azon kockázati tényezők közötti modellezett kapcsolatot, amelyre a hitelminősítési módszerek érzékenyek;
d)
megbízható, releváns és minőségfüggő analitikus modelleket, valamint a legfontosabb hitelminősítési feltevéseket és kritériumokat tartalmazzák, amennyiben ezek részei a módszernek.
(2) A hitelminősítő intézetek az alábbi pontokra vonatkozóan felsorolást állítanak össze, amelyhez részletes magyarázatot fűznek az általuk alkalmazott hitelminősítési módszerek tekintetében:
a)
az összes kvalitatív tényező, ideértve az egyes tényezőkhöz tartozó kvalitatív értékelés szempontjait;
b)
az összes kvantitatív tényező, ideértve a kulcsfontosságú változókat, adatforrásokat, fő feltevéseket, modellezési és kvantitatív technikákat.
(3) A (2) bekezdésben említett részletes magyarázatban ki kell térni az alábbiakra:
a)
a hitelminősítési módszerben alkalmazott egyes kvalitatív és kvantitatív tényezők fontosságára vonatkozó nyilatkozat, adott esetben e tényezőkhöz rendelt súlyok ismertetésével és indokolásával, valamint a hitelminősítésre kifejtett hatásukkal együtt;
b)
a hitelminősítési módszerben alkalmazott legfontosabb feltevések és a makrogazdasági vagy pénzügyi adatokból származó kritikus kockázati tényezők közötti kapcsolat értékelése; valamint
c)
a hitelminősítési módszerben alkalmazott legfontosabb feltevések és a módszer alkalmazásával az eddigiek során kapott hitelminősítések volatilitása közötti kapcsolat értékelése.
(4) A hitelminősítő intézetek olyan hitelminősítési módszereket és azokhoz kapcsolódó analitikai modelleket, fő hitelminősítési feltevéseket és kritériumokat alkalmaznak, amelyek azonnal beépítik az alábbiak közül egy vagy több által elvégzett belső felülvizsgálatokból vagy monitoring felülvizsgálatokból nyert megállapításokat és eredményeket:
a)
a hitelminősítő intézet igazgatótanácsának vagy felügyelőbizottságának független tagjai;
b)
a hitelminősítő intézet felülvizsgálati funkciót betöltő egysége;
c)
a hitelminősítési módszerek nyomon követésében és felülvizsgálatában részt vevő egyéb érintett személy vagy bizottság.
5. cikk
A hitelminősítési módszer szisztematikus jellegének értékelése
(1) A hitelminősítő intézetek olyan hitelminősítési módszereket és azokhoz kapcsolódó analitikai modelleket, fő hitelminősítési feltevéseket és kritériumokat használnak, amelyeket valamennyi hitelminősítés kidolgozásakor szisztematikusan alkalmaznak az adott eszközosztály vagy piaci szegmens vonatkozásában, kivéve, ha az ettől való eltérés valamilyen objektív ok alapján indokolt.
(2) A hitelminősítési intézetek olyan hitelminősítési módszert alkalmaznak, amely a módszer megfelelőségének bármely felülvizsgálatából származó megállapítást képes azonnal beépíteni.
6. cikk
A hitelminősítési módszer folyamatos jellegének értékelése
A hitelminősítő intézetek olyan hitelminősítési módszereket alkalmaznak, amelyek tervezésük és alkalmazásuk módjából fakadóan alkalmassá teszik azokat arra, hogy:
a)
folyamatosan használják azokat, kivéve, ha valamilyen objektív ok a hitelminősítési módszer megváltoztatását vagy használatának megszüntetését indokolja;
b)
a folyamatban lévő monitoringból vagy felülvizsgálatból származó megállapításokat azonnal beépítsék, különösen akkor, ha a strukturális makrogazdasági vagy a pénzügyi piaci feltételeket érintő változások befolyásolhatják az adott módszer által előállított hitelminősítéseket;
c)
összehasonlítsák különböző eszközosztályok hitelminősítéseit.
7. cikk
A hitelminősítési módszer korábbi tapasztalatokra épülő, utóteszteléseket is magában foglaló hitelesítésének értékelése
(1) A hitelminősítő intézetek olyan hitelminősítési módszereket alkalmaznak, amelyekről kvantitatív bizonyítékok állnak rendelkezésre a diszkriminációs képesség tekintetében.
(2) A hitelminősítő intézetek által alkalmazott hitelminősítési módszerek alkalmasak az alábbiak leírására:
a)
az adott módszer alkalmazásával megfelelő időintervallumon keresztül és különböző eszközosztályokra vonatkozóan kibocsátott hitelminősítések múltbeli adatokra épülő megalapozottsága és előrejelző képessége;
b)
a minősítési modellben használt feltevéseknek a tényleges nemteljesítési és veszteségrátáktól való eltérési foka.
(3) A hitelminősítési módszerek hitelesítése megfelel az alábbiaknak:
a)
a hitelminősítési módszernek a mögöttes feltevések változására való érzékenységét vizsgálja, ideértve a kvalitatív és kvantitatív tényezők változására való érzékenységet is;
b)
helyesen és megfelelően értékeli az adott hitelminősítési módszer által előállított korábbi hitelminősítéseket;
c)
megbízható inputadatokat használ, aminek része a megfelelő méretű adatminták kiválasztása is;
d)
a minősítési kategóriák (például strukturált pénzügyi eszközök, állampapírok, vállalatok, pénzügyi intézmények, biztosítók, államháztartás) mindegyike tekintetében megfelelőképpen figyelembe veszi a minősített szervezetek vagy pénzügyi eszközök meghatározó földrajzi területeit.
(4) A hitelminősítő intézetek rendelkeznek olyan eljárásokkal, amelyek biztosítják, hogy az utótesztelés által jelzett rendszerszintű hitelminősítési anomáliákat feltárják, és megfelelően kezelik.
(5) A hitelminősítési módszerek felülvizsgálatának folyamatába a hitelminősítő intézetek beleveszik:
a)
a minősített szervezetek és pénzügyi eszközök rendszeres hitelminősítési és teljesítményértékelési felülvizsgálatát;
b)
a mintán belüli és a mintán kívüli tesztelést;
c)
a hitelesítésre vagy utótesztelésre vonatkozó korábbi információkat.
8. cikk
Mentesség
Azokban az esetekben, amikor korlátozott mennyiségű kvantitatív bizonyíték áll rendelkezésre a hitelminősítési módszer előrejelző képességének alátámasztására, a hitelminősítő intézet mentesül a 7. cikk előírásai alól, ha:
a)
biztosítja azt, hogy a hitelminősítési módszerek megbízható előrejelzői a hitelképességnek;
b)
belső eljárásait következetes módon, tartósan és piaci szegmensektől függetlenül alkalmazza;
c)
rendelkeznek olyan eljárásokkal, amelyek biztosítják, hogy az utótesztelés által jelzett rendszerszintű hitelminősítési anomáliákat észlelik és megfelelően kezelik.
9. cikk
Hatálybalépés
Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Brüsszelben, 2012. március 21-én.