EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EU) Nr. 260/2012
af 14. marts 2012
om tekniske og forretningsmæssige krav til kreditoverførsler og direkte debiteringer i euro og om ændring af forordning (EF) nr. 924/2009
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 114,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,
under henvisning til udtalelse fra Den Europæiske Centralbank (1),
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (2),
efter den almindelige lovgivningsprocedure (3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Oprettelsen af et integreret marked for elektroniske betalinger i euro uden sondring mellem indenlandske og grænseoverskridende betalinger er en forudsætning for, at det indre marked kan fungere hensigtsmæssigt. Projektet med det fælles eurobetalingsområde (i det følgende benævnt »SEPA«) tager derfor sigte på at udvikle fælles EU-dækkende betalingstjenester til erstatning af de nuværende indenlandske betalingstjenester. Med indførelsen af åbne, fælles betalingsstandarder, regler og praksisser og gennem integreret betalingsbehandling burde SEPA give Unionens borgere og virksomheder sikre, brugervenlige og pålidelige betalingstjenester i euro til konkurrencedygtige priser. Dette bør gælde for SEPA-betalinger inden for og på tværs af nationale grænser på de samme grundlæggende betingelser og i overensstemmelse med de samme rettigheder og forpligtelser, uanset placering inden for Unionen. SEPA bør virkeliggøres på en måde, der letter adgangen for nye markedsdeltagere og udviklingen af nye produkter og skaber gunstige betingelser for øget konkurrence inden for betalingstjenester og for uhindret udvikling og hurtig gennemførelse i hele Unionen af innovationer vedrørende betalinger. Som følge heraf bør forbedrede stordriftsfordele, bedre driftseffektivitet og øget konkurrence føre til et pristryk i nedadgående retning for elektroniske betalingstjenester i euro. Det bør få store konsekvenser, særlig i medlemsstater hvor betalinger er relativt dyre sammenlignet med andre medlemsstater. Overgangen til SEPA bør derfor ikke blive ledsaget af generelle prisstigninger for betalingstjenestebrugerne (herefter »brugerne«) i almindelighed, og forbrugerne i særdeleshed. I de tilfælde, hvor brugeren er forbruger, bør princippet om ikke at opkræve højere gebyrer i stedet fremmes. Kommissionen vil fortsat overvåge prisudviklingen i betalingssektoren og opfordres til at fremlægge en årlig analyse heraf.
(2)
SEPA's succes er meget vigtig i økonomisk og politisk henseende. SEPA er helt på linje med Europa 2020-strategien, som sigter mod en mere intelligent økonomi, hvor velstand skyldes innovation og mere effektiv anvendelse af forhåndenværende ressourcer. Både Europa-Parlamentet, i sine beslutninger af 12. marts 2009 (4) og 10. marts 2010 (5) om gennemførelsen af SEPA, og Rådet, i sine konklusioner af 2. december 2009, har understreget, hvor vigtigt det er at sikre hurtig omstilling til SEPA.
(3)
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/64/EF af 13. november 2007 om betalingstjenester i det indre marked (6) indfører et moderne retsgrundlag for oprettelsen af et indre marked for betalinger, hvor SEPA er et grundlæggende element.
(4)
Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 924/2009 af 16. september 2009 om grænseoverskridende betalinger i Fællesskabet (7) indfører også en række foranstaltninger, som kan medvirke til at gøre SEPA til en succes, f.eks. en udvidelse af princippet om lige store gebyrer til at omfatte grænseoverskridende direkte debiteringer og sikring af adgang for direkte debiteringer.
(5)
Den europæiske banksektors selvregulerende tiltag gennem SEPA-initiativet har vist sig ikke at være tilstrækkelige til at sikre fælles omstilling til EU-dækkende ordninger for kreditoverførsler og direkte debiteringer både på udbuds- og efterspørgselssiden. Der er navnlig ikke blevet taget hensyn til forbruger- og andre brugerinteresser på en fyldestgørende og gennemsigtig måde. Alle relevante interessenter bør komme til orde. Endvidere har denne selvreguleringsproces ikke været underlagt passende styringsforanstaltninger, hvilket muligvis er en del af forklaringen på efterspørgselssidens langsomme ibrugtagning. Selv om den nylige oprettelse af SEPA-Rådet er en væsentlig forbedring af styringen af SEPA-projektet, ligger styringen grundlæggende og formelt stadig i høj grad hos Det Europæiske Betalingsråd (EPC). Kommissionen bør derfor foretage en gennemgang af styringsordningerne for hele SEPA-projektet inden udgangen af 2012 og, om nødvendigt, fremsætte forslag. Denne gennemgang bør blandt andet undersøge sammensætningen af EPC, samspillet mellem EPC og en overordnet ledelsesstruktur, såsom SEPA-Rådet, og denne overordnede strukturs rolle.
(6)
Kun en hurtig og omfattende omstilling til EU-dækkende kreditoverførsler og direkte debitering vil kunne skabe de fulde fordele ved et integreret marked for betalinger, således at de store omkostninger, der er forbundet med at anvende både »traditionelle« produkter og SEPA-produkter samtidigt, kan fjernes. Der bør derfor indføres regler om gennemførelse af alle kreditoverførsels- og direkte debiteringstransaktioner foretaget i euro i Unionen. Korttransaktioner bør dog ikke være omfattet på indeværende tidspunkt, idet de fælles standarder for EU-kortbetalinger stadig er under udarbejdelse. Pengeoverførsler, internt behandlede betalinger, betalingstransaktioner med store beløb, betalinger mellem betalingstjenesteudbydere for deres egen regning og betalinger via mobiltelefon eller anden form for telekommunikation eller digital eller informationsteknologisk anordning bør ikke være omfattet af disse regler, idet disse betalingstjenester ikke kan sammenlignes med kreditoverførsler eller direkte debiteringer. Anvendes betalingskort ved salgsstedet eller en anden anordning, såsom mobiltelefon, som middel til at initiere en betalingstransaktion enten ved salgsstedet eller på afstand, hvilket umiddelbart medfører en kreditoverførsel eller direkte debitering til og fra en betalingskonto, der kan identificeres ved det eksisterende nationale grundlæggende bankkontonummer (BBAN-nummer) eller internationale bankkontonummer (IBAN-nummer), bør denne betalingstransaktion dog være omfattet. I betragtning af de specifikke karakteristika ved betalinger, der behandles i betalingssystemer for store beløb, dvs. at de har høj prioritet, er hastesager og fortrinsvist omhandler store beløb, er det endvidere ikke hensigtsmæssigt, at sådanne betalinger er omfattet af denne forordning. Denne undtagelse bør ikke omfatte direkte debitering, medmindre betaleren eksplicit har anmodet om, at betalingen sendes via et betalingssystem for store beløb.
(7)
På indeværende tidspunkt findes der flere betalingstjenester - hovedsagelig til betalinger over internettet - som også anvender IBAN-nummeret og forretningsidentifikationskoden (BIC), og som er baseret på kreditoverførsler eller direkte debiteringer, men som har yderligere egenskaber. Disse tjenester forventes udbredt ud over de nuværende nationale grænser, og dette kan muligvis imødekomme forbrugernes efterspørgsel efter innovative, sikre og billige betalingstjenester. For ikke at udelukke sådanne tjenester fra markedet bør reguleringen af slutdatoerne for kreditoverførsler og direkte debiteringer i denne forordning kun finde anvendelse på disse transaktioners underliggende kreditoverførsel eller direkte debitering.
(8)
Ved langt størsteparten af de betalingstransaktioner, der finder sted i Unionen, er det muligt at fastslå en specifik betalingskonto alene ved brug af IBAN-nummeret, uden at det også er nødvendigt at angive BIC-koden. Som følge af denne kendsgerning har bankerne i en række medlemsstater allerede etableret en nummeroversigt, database eller andet teknisk middel til at identificere den BIC-kode, der svarer til et specifikt IBAN-nummer. Der er kun behov for BIC-koden i et meget lille, resterende antal tilfælde. Det forekommer ubegrundet og uforholdsmæssigt byrdefuldt at forpligte alle betalere og betalingsmodtagere i hele Unionen til altid at angive BIC-koden samtidig med IBAN-nummeret for det begrænsede antal tilfælde, hvor dette på nuværende tidspunkt er nødvendigt. En meget enklere fremgangsmåde ville være, at betalingstjenesteudbydere og andre aktører finder en løsning på og fjerner de tilfælde, hvor en betalingskonto ikke kan identificeres utvetydigt ved angivelse af et givent IBAN-nummer. Der bør således udvikles de tekniske midler, der er nødvendige for, at alle brugere kan identificere en betalingskonto utvetydigt alene ved hjælp af IBAN-nummer.
(9)
For at kunne gennemføre en kreditoverførsel skal der være adgang til betalingsmodtagerens betalingskonto. For at fremme ibrugtagning af EU-dækkende kreditoverførsels- og direkte debiteringstjenester bør der indføres en pligt til at sikre adgang i hele Unionen. For at forbedre gennemsigtigheden bør denne pligt og den pligt til at sikre adgang, der allerede er indført for direkte debiteringer ved forordning (EF) nr. 924/2009, endvidere konsolideres i en fælles retsakt. Der bør til alle betalingsmodtageres betalingskonti, hvortil der er adgang for en indenlandsk kreditoverførsel, også være adgang for en EU-dækkende kreditoverførselsordning. Der bør til alle betaleres betalingskonti, der er tilgængelige for en indenlandsk direkte debitering, også være adgang for en EU-dækkende direkte debiteringsordning. Dette bør gælde, uanset om en betalingstjenesteudbyder beslutter at deltage i eller stå uden for en given ordning om kreditoverførsel eller direkte debitering.
(10)
Teknisk interoperabilitet er en forudsætning for konkurrence. Med henblik på at oprette et integreret marked for elektroniske betalingssystemer, som anvender euro, er det afgørende, at behandlingen af kreditoverførsler og direkte debiteringer ikke hindres af forretningsregler eller tekniske vanskeligheder, såsom obligatorisk deltagelse i mere end ét system for afvikling af grænseoverskridende betalinger. Kreditoverførsler og direkte debiteringer bør gennemføres via en ordning, hvis grundlæggende regler følges af et antal betalingstjenesteudbydere, som udgør et flertal af betalingstjenesteudbyderne i et flertal af medlemsstaterne, og udgør et flertal af betalingstjenesteudbyderne inden for Unionen, og som er de samme for både grænseoverskridende og rent indenlandske kreditoverførsels- og direkte debiteringstransaktioner. Hvis der findes mere end ét betalingssystem til behandling af sådanne betalinger, bør de pågældende betalingssystemer være interoperable gennem anvendelse af EU-dækkende og internationale standarder, således at alle brugere og alle betalingstjenesteudbydere kan udnytte fordelene ved problemfrie detailbetalinger i euro i hele Unionen.
(11)
I betragtning af de særlige karakteristika ved erhvervsmarkedet og eftersom ordninger for kreditoverførsel eller direkte debitering mellem virksomheder skal opfylde alle øvrige bestemmelser i denne forordning, herunder at der skal gælde de samme regler for grænseoverskridende og indenlandske transaktioner, bør kravet om, at deltagere skal udgøre et flertal af betalingstjenesteudbyderne i flertallet af medlemsstater, kun finde anvendelse for så vidt som de betalingstjenesteudbydere, der leverer kreditoverførsels- eller direkte debiteringstjenester mellem virksomheder, udgør et flertal af betalingstjenesteudbyderne i flertallet af de medlemsstater, hvor sådanne tjenester er til rådighed, og udgør et flertal af de betalingstjenesteudbydere, der leverer sådanne tjenester inden for Unionen.
(12)
Det er meget vigtigt at fastslå tekniske krav, der utvetydigt fastlægger de egenskaber, som EU-dækkende betalingsordninger udarbejdet under passende styringsforanstaltninger skal opfylde for at sikre interoperabilitet mellem betalingssystemerne. Sådanne tekniske krav bør ikke begrænse fleksibilitet og innovation og bør være åbne og neutrale i forhold til potentielle nye udviklinger og forbedringer på betalingsmarkedet. Tekniske krav bør udformes under hensyntagen til de særlige karakteristika ved kreditoverførsler og direkte debiteringer, særlig for så vidt angår dataelementerne i betalingsmeddelelsen.
(13)
Det er vigtigt at træffe foranstaltninger til at styrke brugernes tillid til anvendelsen af betalingstjenester, især hvad angår direkte debiteringer. Sådanne foranstaltninger bør sætte betalerne i stand til at give deres betalingstjenesteudbydere instruks om at begrænse direkte debiteringsopkrævning til et vist beløb eller en vis periodicitet og til at etablere specifikke tilladelses- eller udelukkelseslister over betalingsmodtagere. Inden for rammerne af etableringen af EU-dækkende direkte debiteringsordninger er det hensigtsmæssigt, at forbrugerne kan få gavn af sådanne kontroller. Hvad angår den praktiske implementering af sådanne kontroller over for betalingsmodtagere, er det dog vigtigt, at betalingstjenesteudbyderne sættes i stand til at udføre kontroller på grundlag af IBAN-nummer og, i en overgangsperiode og udelukkende i nødvendigt omfang, af BIC-kode eller et andet unikt kreditor-identifikationsnummer for specificerede betalingsmodtagere. Øvrige relevante brugerrettigheder er allerede blevet fastsat ved direktiv 2007/64/EF og bør sikres fuldt ud.
(14)
Teknisk standardisering er en hjørnesten i integrationen af netværk såsom Unionens marked for betalinger. Brugen af standarder udviklet af internationale eller europæiske standardiseringsorganer bør fra en given dato være obligatorisk for alle relevante transaktioner. I betalingssammenhæng er sådanne obligatoriske standarder IBAN, BIC og standarden for meddelelser om finansielle tjenester »ISO 20022 XML«. Forudsætningen for fuld interoperabilitet i hele Unionen er derfor, at alle betalingstjenesteudbydere bruger sådanne standarder. Obligatorisk brug af IBAN-numre og BIC-koder bør især, om nødvendigt, fremmes ved hjælp af omfattende kommunikations- og hjælpeforanstaltninger i medlemsstaterne for at sikre en gnidningsfri og let overgang til EU-dækkende kreditoverførsler og direkte debiteringer, særlig for forbrugerne. Betalingstjenesteudbyderne bør have mulighed for i bi- eller multilateralt regi at træffe aftale om udvidelse af det grundlæggende latinske tegnsæt for at understøtte regionale variationer af SEPA-standardmeddelelser.
(15)
Det er aldeles afgørende, at alle aktører og især unionsborgerne, er grundigt og rettidigt informeret, således at de er fuldstændig forberedte på de ændringer, som SEPA medfører. De centrale interessenter, såsom betalingstjenesteudbyderne, offentlige forvaltninger og nationale centralbanker såvel som andre aktører, der gør intensivt brug af regelmæssige betalinger, bør derfor føre specifikke og omfattende oplysningskampagner, der i fornødent omfang er forholdsmæssigt afpasset og skræddersyet til deres målgrupper, med det formål at højne offentlighedens kendskab til og forberede borgerne på omstillingen til SEPA. Der er navnlig behov for at gøre borgerne fortrolige med omstillingen fra BBAN-numre til IBAN-numre. De nationale SEPA-koordinationsudvalg er mest velegnet til at koordinere sådanne oplysningskampagner.
(16)
For at muliggøre en samordnet overgangsproces, der kan sikre klarhed og enkelthed for forbrugerne, er det passende at fastsætte en enkelt omstillingsfrist, efter hvilken alle kreditoverførsler og direkte debiteringstransaktioner bør opfylde disse tekniske krav, samtidig med at markedet dog forbliver åbent over for yderligere udvikling og innovation.
(17)
Det bør være muligt for medlemsstaterne i en overgangsperiode at tillade betalingstjenesteudbyderne at lade forbrugere fortsætte med at bruge BBAN-numre til indenlandske betalingstransaktioner på den betingelse, at interoperabiliteten sikres ved, at den relevante betalingstjenesteudbyder teknisk og sikkert konverterer BBAN-nummeret til den tilsvarende unikke betalingskontoidentifikationskode. Betalingstjenesteudbyderen bør ikke opkræve nogen direkte eller indirekte gebyrer eller andre afgifter i forbindelse med denne tjeneste.
(18)
Selv om udviklingsniveauet for kreditoverførsels- og direkte debiteringstjenester varierer fra én medlemsstat til en anden, ville en fælles frist ved slutningen af en rimelig implementeringsperiode, som gør det muligt at gennemføre alle de nødvendige processer, bidrage til en koordineret, sammenhængende og integreret omstilling til SEPA og bidrage til at forhindre et SEPA i to hastigheder, hvilket ville skabe større forvirring blandt forbrugerne.
(19)
Betalingstjenesteudbydere og brugere bør have tilstrækkelig tid til at tilpasse sig de tekniske krav. Tilpasningsperioden bør dog ikke unødigt forsinke fordelene for forbrugerne eller straffe proaktive operatører, der allerede har taget skridt til at gå over til SEPA. Når det gælder indenlandske og grænseoverskridende betalingstransaktioner, bør betalingstjenesteudbyderne stille de nødvendige tekniske tjenester til rådighed for deres detailkunder for at sikre en gnidningsfri og sikker omstilling til de tekniske krav, der er fastsat i denne forordning.
(20)
Det er vigtigt at sørge for retssikkerhed for betalingsbranchen vedrørende forretningsmodeller for direkte debitering. Regulering af multilaterale interbankgebyrer for direkte debiteringer er væsentligt for at skabe lige konkurrencevilkår for betalingstjenesteudbyderne og dermed gøre det muligt at skabe et fælles marked for direkte debiteringer. Sådanne gebyrer for transaktioner, der afvises, afslås, returneres eller tilbageføres, fordi de ikke kan gennemføres korrekt, eller som resulterer i undtagelsesvis behandling (såkaldte R-transaktioner, der kan dække over afvisninger, afslag, returneringer, tilbageføringer, tilbagekaldelser eller anmodninger om annullering), vil kunne medvirke til en effektiv fordeling af omkostningerne inden for det indre marked. Derfor synes et forbud mod multilaterale interbankgebyrer pr. transaktion at kunne bidrage til at skabe et effektivt europæisk marked for direkte debiteringer. Alligevel bør gebyrer for R-transaktioner være tilladte, hvis de opfylder visse betingelser. Af hensyn til gennemsigtigheden og forbrugerbeskyttelsen er det nødvendigt, at betalingstjenesteudbyderne giver forbrugerne klare og letforståelige oplysninger om gebyrer for R-transaktioner. Under alle omstændigheder berører reglerne for R-transaktioner ikke anvendelsen af artikel 101 og 102 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF). Det bør endvidere bemærkes, at direkte debitering og betaling med kort overordnet set har forskellige karakteristika, særlig derved, at betalingsmodtagerne har flere muligheder for at give betalerne incitament til at benytte direkte debitering via en forudgående kontrakt mellem betalingsmodtageren og betaleren, mens der for kortbetalingers vedkommende ikke eksisterer en sådan forudgående kontrakt, og betalingstransaktionen er ofte en enkeltstående og uregelmæssig foreteelse. Derfor berører bestemmelserne om multilaterale interbankgebyrer for direkte debitering ikke analysen i henhold til Unionens konkurrenceregler af multilaterale interbankgebyrer for betalingskorttransaktioner. Yderligere valgfrie tjenester er ikke omfattet af forbuddet i denne forordning, såfremt de tydeligt og utvetydigt kan skelnes fra kernetjenesterne for direkte debitering, og såfremt det står betalingstjenesteudbyderne og brugerne frit for at udbyde eller anvende sådanne tjenester. De er dog fortsat underlagt Unionens og de nationale konkurrenceregler.
(21)
Derfor bør muligheden for at anvende multilaterale interbankgebyrer pr. transaktion i forbindelse med indenlandske og grænseoverskridende direkte debiteringer begrænses tidsmæssigt, og der bør indføres generelle betingelser for anvendelse af interbankgebyrer for R-transaktioner.
(22)
Kommissionen bør overvåge niveauet for gebyrerne for R-transaktioner i hele Unionen. Gebyrer for R-transaktioner på det indre marked bør med tiden konvergere, således at de ikke varierer fra medlemsstat til medlemsstat i et sådant omfang, at det udgør en trussel mod lige konkurrencevilkår.
(23)
I nogle medlemsstater findes der visse traditionelle betalingstjenester, som svarer til kreditoverførsler eller direkte debiteringer, men som har meget specifikke funktionaliteter, ofte af historiske eller juridiske årsager. Normalt tegner sådanne tjenester sig for et marginalt transaktionsvolumen. De kunne derfor klassificeres som nicheprodukter. En overgangsperiode for sådanne nicheprodukter, som er tilstrækkelig lang til at minimere omstillingens konsekvenser for brugerne, bør gøre det lettere for begge sider af markedet først at fokusere på omstillingen af hovedmassen af kreditoverførsler og direkte debiteringer, hvorved størstedelen af de potentielle fordele ved et integreret EU-marked for betalinger vil kunne udnyttes på et tidligere tidspunkt. I visse medlemsstater findes der specifikke instrumenter for direkte debitering, som tilsyneladende minder meget om betalingskorttransaktioner på den måde, at betaleren på salgsstedet anvender et kort til at initiere betalingstransaktionen, men den underliggende betalingstransaktion er en direkte debitering. Kortet bruges i en sådan betalingstransaktion kun til en udlæsning med henblik på den elektroniske generering af debiteringsmandatet, som skal underskrives af betaleren på salgsstedet. Selv om sådan en betalingstjeneste ikke kan klassificeres som et nicheprodukt, er der behov for en overgangsperiode for sådanne betalingstjenester på grund af den betragtelige mængde af transaktioner, de tegner sig for. For at sætte interessenterne i stand til at implementere en passende SEPA-erstatning herfor, bør overgangsperioden være af tilstrækkelig længde.
(24)
For at det indre marked for betalinger fungerer tilfredsstillende, er det meget vigtigt at sikre, at betalere, såsom forbrugere, virksomheder eller offentlige myndigheder, kan foretage kreditoverførsler til betalingskonti, som betalingsmodtagerne har oprettet hos betalingstjenesteudbydere etableret i andre medlemsstater, og som der er adgang til i henhold til denne forordning.
(25)
For at sikre en gnidningsløs overgang til SEPA bør en gyldig bemyndigelse af en betalingsmodtager til at opkræve tilbagevendende direkte debiteringer via en traditionel ordning fortsat være gyldig efter udløbet af den omstillingsfrist, der er fastsat i denne forordning. En sådan bemyndigelse bør antages at udgøre samtykke til, at betalerens betalingstjenesteudbyder udfører de tilbagevendende direkte debiteringer, som opkræves af betalingsmodtageren i overensstemmelse med denne forordning, i mangel af nationale bestemmelser vedrørende mandatets fortsatte gyldighed eller af kundeaftaler om ændring af direkte debiteringsmandater med henblik på at sikre deres videreførelse. Forbrugerrettighederne skal imidlertid beskyttes og i tilfælde af, at eksisterende direkte debiteringsmandater omfatter ubetinget ret til refusion, bør sådanne rettigheder opretholdes.
(26)
De kompetente myndigheder bør tillægges beføjelse til at udføre deres overvågningsopgaver effektivt og træffe alle nødvendige foranstaltninger, herunder klagebehandling, for at sikre, at betalingstjenesteudbyderne opfylder kravene i denne forordning. Medlemsstaterne bør desuden sikre, at der kan indgives klager over brugere, der ikke overholder denne forordning, og at denne forordning kan håndhæves på virkningsfuld og effektiv vis via administrative eller retslige midler. De kompetente myndigheder i de forskellige medlemsstater bør med henblik på at fremme overholdelsen af denne forordning samarbejde med hinanden og, hvor det er relevant, med Den Europæiske Centralbank (ECB) og medlemsstaternes nationale centralbanker og andre relevante kompetente myndigheder, såsom Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Banktilsynsmyndighed), der er oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1093/2010 (8) (EBA), der er udpeget i henhold til EU- eller national lovgivning gældende for betalingstjenesteudbydere.
(27)
Medlemsstaterne bør fastsætte bestemmelser om de sanktioner, der pålægges for overtrædelse af denne forordning, og bør sikre, at disse sanktioner er effektive, forholdsmæssigt afpassede og har afskrækkende virkning, samt at de anvendes. Disse sanktioner bør ikke finde anvendelse på forbrugerne.
(28)
For at sikre muligheden for erstatning, hvis denne forordning ikke anvendes korrekt, eller hvis der opstår tvister mellem brugere og betalingstjenesteudbydere vedrørende rettigheder og forpligtelser i henhold til denne forordning, bør medlemsstaterne indføre tilstrækkelige og effektive udenretslige klage- og erstatningsprocedurer. Medlemsstaterne bør kunne beslutte, at disse procedurer kun skal gælde for forbrugere eller kun for forbrugere og mikrovirksomheder.
(29)
Kommissionen bør forelægge en rapport for Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg, EBA og ECB om anvendelsen af denne forordning. Rapporten bør om nødvendigt ledsages af et forslag til ændring af denne forordning.
(30)
For at sikre, at de tekniske krav til kreditoverførsler og direkte debiteringer i euro holdes opdateret, bør beføjelsen til at vedtage retsakter i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF delegeres til Kommissionen for så vidt angår disse tekniske krav. I erklæringen (nr. 39) ad artikel 290 i TEUF, der er knyttet som bilag til slutakten fra den regeringskonference, der vedtog Lissabontraktaten, tog konferencen til efterretning, at Kommissionen i overensstemmelse med sin faste praksis også fremover agter at søge bistand fra eksperter udnævnt af medlemsstaterne, når den udarbejder udkast til delegerede retsakter på området finansielle tjenesteydelser. Det er navnlig vigtigt, at Kommissionen gennemfører relevante og gennemsigtige høringer under sit forberedende arbejde, herunder af ECB og alle relevante interessenter. Kommissionen bør i forbindelse med forberedelsen og udarbejdelsen af delegerede retsakter sørge for samtidig, rettidig og hensigtsmæssig fremsendelse af relevante dokumenter til Europa-Parlamentet og Rådet.
(31)
Da det er nødvendigt for betalingstjenesteudbydere, der er etableret i medlemsstater, der ikke har euroen som valuta, at foretage et særligt forberedende arbejde uden for betalingsmarkedet for deres nationale valuta, bør sådanne betalingstjenesteudbydere kunne udsætte anvendelsen af de tekniske krav i en bestemt periode. Medlemsstater, der ikke har euroen som valuta, bør dog opfylde de tekniske krav med henblik på at etablere et fuldgyldigt europæisk betalingsområde, hvilket vil styrke det indre marked.
(32)
For at sikre en bred offentlig opbakning til SEPA er det afgørende, at betalerne er sikret en høj grad af beskyttelse, navnlig for direkte debiteringstransaktioner. Den nuværende og eneste paneuropæiske direkte debiteringsordning for forbrugere, som EPC har udviklet, fastsætter ubetinget ret til refusion, uden at der stilles spørgsmål for autoriserede betalinger, inden for en periode på otte uger fra den dato, hvor pengene blev debiteret, hvorimod denne refusionsret er underlagt flere betingelser i henhold til artikel 62 og 63 i direktiv 2007/64/EF. I lyset af den nuværende markedssituation og nødvendigheden af at sikre et højt niveau af forbrugerbeskyttelse, bør effekterne af disse bestemmelser vurderes i den rapport, som Kommissionen i overensstemmelse med artikel 87 i direktiv 2007/64/EF senest den 1. november 2012 skal forelægge for Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og ECB, ledsaget, hvis hensigtsmæssigt, af forslag til revision.
(33)
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger (9) finder anvendelse på behandling af personoplysninger i henhold til denne forordning. Omstillingen til SEPA og indførelsen af fælles standarder og regler for betalinger bør være baseret på overholdelse af national lovgivning om beskyttelse af følsomme personoplysninger i medlemsstaterne og bør værne om unionsborgernes interesser.
(34)
Finansielle meddelelser vedrørende betalinger og overførsler inden for SEPA er ikke omfattet af aftalen mellem Den Europæiske Union og Amerikas Forenede Stater af 28. juni 2010 om behandling og overførsel af finansielle betalingsdata fra Den Europæiske Union til USA til brug for programmet til sporing af finansiering af terrorisme (10).
(35)
Målet for denne forordning, nemlig at fastsætte tekniske og forretningsmæssige krav til kreditoverførsler og direkte debiteringer i euro, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne, og kan derfor på grund af dens omfang og virkninger bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke videre end, hvad der er nødvendigt for at nå dette mål.
(36)
Medlemsstaterne skal i henhold til artikel 5, stk. 1, i forordning (EF) nr. 924/2009 ophæve afregningsbaserede indenlandske indberetningsforpligtelser, som er pålagt betalingstjenesteudbyderne, gældende for betalingsbalancestatistikker vedrørende deres kunders betalingstransaktioner på op til 50 000 EUR. Indsamlingen af afregningsbaserede betalingsbalancestatistikker begyndte efter ophøret af kontrol med valutavekslinger og har udgjort en betydelig kilde til data sammen med andre kilder, såsom direkte statistiske undersøgelser, som bidrager til statistikker af god kvalitet. Fra begyndelsen af 1990'erne valgte flere medlemsstater i højere grad at benytte oplysninger indberettet direkte af firmaer og husstande, snarere end data indberettet af banker på vegne deres kunder. Selv om afregningsbaseret indberetning er en løsning, der for samfundet som helhed reducerer omkostningerne ved sammenfatning af betalingsbalancer og sikrer statistikker af god kvalitet, vil bibeholdelsen af denne indberetningsform i nogle medlemsstater, hvad grænseoverskridende betalinger angår, kunne nedsætte effektiviteten og øge omkostningerne. Eftersom et af formålene med SEPA er at reducere omkostningerne ved grænseoverskridende betalinger, bør afregningsbaserede betalingsbalanceindberetninger fuldstændig afskaffes.
(37)
For at øge retssikkerheden bør fristerne for interbankgebyrer i artikel 7 i forordning (EF) nr. 924/2009 tilpasses bestemmelserne i nærværende forordning.
(38)
Forordning (EF) nr. 924/2009 bør derfor ændres i overensstemmelse hermed -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Genstand og anvendelsesområde
1. Ved denne forordning fastsættes bestemmelser om kreditoverførsels- og direkte debiteringstransaktioner i euro inden for Unionen, hvor både betalerens betalingstjenesteudbyder og betalingsmodtagerens betalingstjenesteudbyder er etableret i Unionen, eller hvor den eneste betalingstjenesteudbyder i forbindelse med betalingstransaktionen er etableret i Unionen.
2. Denne forordning finder ikke anvendelse på følgende:
a)
betalingstransaktioner gennemført mellem og internt hos betalingstjenesteudbydere, herunder deres agenter eller filialer, for deres egen regning
b)
betalingstransaktioner behandlet og afviklet ved hjælp af betalingssystemer for store beløb, bortset fra betalingstransaktioner ved direkte debitering, hvor betaleren ikke udtrykkeligt har anmodet om, at transaktionen sendes via et betalingssystem for store beløb
c)
betalingstransaktioner ved hjælp af et betalingskort eller lignende anordning, herunder hævning af kontanter, medmindre betalingskortet eller den lignende anordning kun benyttes til at frembringe de oplysninger, der er nødvendige for direkte at foretage en kreditoverførsel eller direkte debitering til og fra en betalingskonto, der er identificeret ved BBAN- eller IBAN-nummer
d)
betalingstransaktioner ved hjælp af et telekommunikations-, digital- eller informationsteknologiredskab, hvis sådanne betalingstransaktioner ikke fører til en kreditoverførsel eller direkte debitering til og fra en betalingskonto, der er identificeret ved et BBAN- eller IBAN-nummer
e)
pengeoverførselstransaktioner som defineret i artikel 4, nr. 13), i direktiv 2007/64/EF
f)
betalingstransaktioner, hvor der overføres elektroniske penge som defineret i artikel 2, nr. 2), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/110/EF af 16. september 2009 om adgang til at optage og udøve virksomhed som udsteder af elektroniske penge og tilsyn med en sådan virksomhed (11), medmindre sådanne transaktioner resulterer i en kreditoverførsel eller direkte debitering til og fra en betalingskonto, der er identificeret ved BBAN- eller IBAN-nummer.
3. Hvis betalingsordninger er baseret på betalingstransaktioner ved hjælp af kreditoverførsler eller direkte debiteringer, men har yderligere valgfrie egenskaber eller tjenester, finder denne forordning kun anvendelse på de underliggende kreditoverførsler eller direkte debiteringer.
Artikel 2
Definitioner
I denne forordning forstås ved:
1) »kreditoverførsel«: en indenlandsk eller grænseoverskridende betalingstjeneste med henblik på at kreditere en betalingsmodtagers betalingskonto med en betalingstransaktion eller en række betalingstransaktioner fra en betalers betalingskonto, foretaget af den betalingstjenesteudbyder, som forvalter betalerens betalingskonto, på grundlag af instruks fra betaleren
2) »direkte debitering«: en indenlandsk eller grænseoverskridende betalingstjeneste med henblik på at debitere en betalers betalingskonto, hvor en betalingstransaktion initieres af betalingsmodtageren på grundlag af betalerens samtykke
3) »betaler«: en fysisk eller juridisk person, der er indehaver af en betalingskonto og tillader en betalingsordre fra denne betalingskonto eller, hvis der ikke er nogen betalingskonto, en fysisk eller juridisk person, der udsteder en betalingsordre til en betalingsmodtagers betalingskonto
4) »betalingsmodtager«: en fysisk eller juridisk person, der er indehaver af en betalingskonto, og som er den tiltænkte modtager af midler, der indgår i en betalingstransaktion
5) »betalingskonto«: en konto oprettet i en eller flere betalingstjenestebrugeres navn med henblik på at gennemføre betalingstransaktioner
6) »betalingssystem«: et system til overførsel af midler med formelle og standardiserede rutiner og fælles regler for behandling, clearing eller afvikling af betalingstransaktioner
7) »betalingsordning«: et fælles sæt af regler, praksisser, standarder og/eller gennemførelsesretningslinjer vedtaget af betalingstjenesteudbydere for gennemførelse af betalinger mellem ordningens deltagere i hele Unionen og inden for medlemsstaterne, der adskiller sig fra enhver infrastruktur eller ethvert betalingssystem, som ligger til grund for ordningens funktion
8) »udbyder af betalingstjenester/betalingstjenesteudbyder«: enhver udbyder af betalingstjenester, som tilhører en af de kategorier, som er omhandlet i artikel 1, stk. 1, i direktiv 2007/64/EF, og fysiske eller juridiske personer som omhandlet i samme direktivs artikel 26, men ikke de organer, som er angivet i artikel 2 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/48/EF af 14. juni 2006 om adgang til at optage og udøve virksomhed som kreditinstitut (12), og som har modtaget dispensation i henhold til artikel 2, stk. 3, i direktiv 2007/64/EF
9) »bruger«: en fysisk eller juridisk person, som bruger en betalingstjeneste som betaler eller som betalingsmodtager
10) »betalingstransaktion«: handling, der initieres af en betaler eller en betalingsmodtager med henblik på at overføre midler mellem betalingskonti i Unionen, uden hensyn til eventuelle underliggende forpligtelser mellem betaleren og betalingsmodtageren
11) »betalingsordre«: en instruktion fra en betaler eller betalingsmodtager til vedkommendes udbyder af betalingstjenester om at gennemføre en betalingstransaktion
12) »interbankgebyr«: et gebyr, der betales mellem betalerens udbyder af betalingstjenester og betalingsmodtagerens udbyder af betalingstjenester for direkte debiteringstransaktioner
13) »multilaterale interbankgebyr«: et interbankgebyr, som er genstand for en ordning mellem mere end to udbydere af betalingstjenester
14) »BBAN-nummer«: et nummer til identifikation af en betalingskonto, som utvetydigt identificerer en individuel betalingskonto hos en udbyder af betalingstjenester i en medlemsstat, og som kun kan anvendes i forbindelse med indenlandske betalingstransaktioner, idet den samme betalingskonto identificeres ved IBAN-nummer i forbindelse med grænseoverskridende betalingstransaktioner
15) »IBAN-nummer«: et internationalt nummer til identifikation af en betalingskonto, som utvetydigt identificerer en individuel betalingskonto i en medlemsstat, og hvis bestanddele er fastsat af Den Internationale Standardiseringsorganisation (ISO)
16) »BIC-kode«: en forretningsidentifikationskode, som utvetydigt identificerer en udbyder af betalingstjenester, og hvis bestanddele er fastsat af ISO
17) »ISO 20022 XML«: en standard til udvikling af elektroniske finansielle meddelelser som defineret af ISO, der omfatter den fysiske beskrivelse med XML-syntaks af betalingstransaktionerne i overensstemmelse med forretningsregler og gennemførelsesbestemmelserne for EU-dækkende ordninger vedrørende betalingstransaktioner, der er omfattet af denne forordnings anvendelsesområde
18) »betalingssystem for store beløb«: et betalingssystem, hvis hovedformål er at behandle, cleare eller afvikle enkeltstående betalingstransaktioner, der har høj prioritet og haster meget, og primært vedrører store beløb
19) »afviklingsdato«: den dato, hvor forpligtelser i forbindelse med overførslen af midler indfries mellem betalerens betalingstjenesteudbyder og betalingsmodtagerens betalingstjenesteudbyder
20) »opkrævning«: en del af en direkte debiteringstransaktion, der begynder med betalingsmodtagerens initiering og slutter med normal debitering af betalerens betalingskonto
21) »mandat«: betalerens samtykke og bemyndigelse til betalingsmodtageren og (direkte eller indirekte via betalingsmodtageren) til betalerens betalingstjenesteudbyder om at tillade betalingsmodtageren at initiere en opkrævning med henblik på at debitere betalerens specificerede betalingskonto og at tillade betalerens betalingstjenesteudbyder at følge disse instrukser
22) »detailbetalingssystem«: betalingssystem, hvis hovedformål er at behandle, cleare eller afvikle kreditoverførsler eller direkte debiteringer, der almindeligvis videresendes samlet og primært vedrører mindre beløb og har lav prioritet, og som ikke er et betalingssystem for store beløb
23) »mikrovirksomhed«: en virksomhed, der på det tidspunkt, hvor aftalen om betalingstjenesten indgås, er en virksomhed som defineret i artikel 1 og artikel 2, stk. 1 og 3, i bilaget til Kommissionens henstilling 2003/361/EF (13)
24) »forbruger«: en fysisk person, der deltager i en aftale om betalingstjeneste med andet formål end handel, forretning eller profession
25) »R-transaktion«: en betalingstransaktion, som en betalingstjenesteudbyder ikke kan gennemføre korrekt eller som vil resultere i undtagelsesbehandling, blandt andet på grund af manglende midler, tilbagekaldelse, forkert beløb eller forkert dato, manglende mandat eller forkert eller lukket konto
26) »grænseoverskridende betalingstransaktion«: en betalingstransaktion initieret af en betaler eller betalingsmodtager, hvor betalerens betalingstjenesteudbyder og betalingsmodtagerens betalingstjenesteudbyder er etableret i forskellige medlemsstater
27) »indenlandsk betalingstransaktion«: en betalingstransaktion initieret af en betaler eller betalingsmodtager, hvor betalerens betalingstjenesteudbyder og betalingsmodtagerens betalingstjenesteudbyder er etableret i samme medlemsstat
28) »reference«: en fysisk eller juridisk person, på vegne af hvilken betaleren foretager en betaling, eller betalingsmodtageren modtager en betaling.
Artikel 3
Sikring af adgang
1. Giver en betalingsmodtagers betalingstjenesteudbyder adgang for en indenlandsk kreditoverførsel i henhold til en betalingsordning, skal udbyderen, i overensstemmelse med reglerne for en EU-dækkende betalingsordning, give adgang for kreditoverførsler, der initieres af en betaler via en betalingstjenesteudbyder etableret i en hvilken som helst medlemsstat.
2. Giver en betalers betalingstjenesteudbyder adgang for en indenlandsk direkte debitering i henhold til en betalingsordning, skal udbyderen, i overensstemmelse med reglerne for en EU-dækkende betalingsordning, give adgang for direkte debiteringer, der initieres af en betalingsmodtager via en betalingstjenesteudbyder etableret i en hvilken som helst medlemsstat.
3. Stk. 2 finder kun anvendelse på direkte debiteringer, som forbrugere som betalere har adgang til i henhold til betalingsordningen.
Artikel 4
Interoperabilitet
1. Betalingsordninger, som skal anvendes af betalingstjenesteudbydere til gennemførelse af kreditoverførsler og direkte debiteringer, skal opfylde følgende betingelser:
a)
de har de samme regler for indenlandske og grænseoverskridende kreditoverførselstransaktioner inden for Unionen og tilsvarende for indenlandske og grænseoverskridende direkte debiteringstransaktioner inden for Unionen, og
b)
deltagerne i betalingsordningen repræsenterer et flertal af betalingstjenesteudbyderne i et flertal af medlemsstaterne og udgør et flertal af betalingstjenesteudbyderne inden for Unionen, idet der kun medregnes betalingstjenesteudbydere, der udbyder henholdsvis kreditoverførsler eller direkte debiteringer.
Er hverken betaleren eller betalingsmodtageren en forbruger, medregnes der med henblik på første afsnit, litra b), kun de medlemsstater, hvor sådanne tjenester udbydes af betalingstjenesteudbyderne, og kun de betalingstjenesteudbydere, der udbyder sådanne tjenester.
2. Operatøren, eller i mangel af en formel operatør deltagerne i et detailbetalingssystem inden for Unionen, sikrer, at deres betalingssystem er teknisk interoperabelt med andre detailbetalingssystemer inden for Unionen ved brug af standarder udviklet af internationale eller europæiske standardiseringsorganer. Endvidere må de ikke vedtage forretningsregler, der begrænser interoperabiliteten med andre detailbetalingssystemer inden for Unionen. Betalingssystemer betegnet som systemer i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/26/EF af 19. maj 1998 om endelig afregning i betalingssystemer og værdipapirafviklingssystemer (14) skal kun forpligtes til at sikre teknisk interoperabilitet med andre betalingssystemer, der er betegnet som systemer i henhold til samme direktiv.
3. Tekniske barrierer må ikke hindre behandling af kreditoverførsler og direkte debiteringer.
4. Ejeren af betalingsordningen, eller i mangel af en formel ejer af betalingsordningen den ledende deltager i en ny detailbetalingsordning, der har deltagere fra mindst otte medlemsstater, kan anmode de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor betalingsordningens ejer eller ledende deltager er etableret, om midlertidig fritagelse fra betingelserne i stk. 1, første afsnit, litra b). Efter samråd med de kompetente myndigheder i de øvrige medlemsstater, hvor den nye betalingsordning har en deltager, Kommissionen og ECB kan disse kompetente myndigheder tillade en sådan fritagelse i maksimalt tre år. Disse kompetente myndigheder skal basere deres afgørelse på den nye betalingsordnings potentiale til at udvikle sig til en fuldt udviklet paneuropæisk betalingsordning og dens bidrag til forbedring af konkurrencen eller fremme af innovation.
5. Denne artikel har virkning fra den 1. februar 2014, undtagen for betalingstjenester, der er omfattet af en fritagelse i henhold til artikel 16, stk. 4.
Artikel 5
Krav til kreditoverførsels- og direkte debiteringstransaktioner
1. Betalingstjenesteudbydere skal gennemføre kreditoverførsels- og direkte debiteringstransaktioner i overensstemmelse med følgende krav:
a)
de skal anvende den betalingskontoidentifikationskode, der er fastsat i bilagets punkt 1, litra a), til at identificere betalingskonti, uanset hvor den pågældende betalingstjenesteudbyder er etableret
b)
de skal anvende de i bilagets punkt 1, litra b), fastsatte meddelelsesformater ved videresending af betalingstransaktioner til en anden betalingstjenesteudbyder eller via et detailbetalingssystem
c)
de skal sikre, at brugere anvender den betalingskontoidentifikationskode, der er fastsat i bilagets punkt 1, litra a), til identificering af betalingskonti, uanset om betalerens og betalingsmodtagerens betalingstjenesteudbyder eller den eneste betalingstjenesteudbyder involveret i betalingstransaktionen er etableret i samme medlemsstat eller i forskellige medlemsstater
d)
de skal sikre, at de i bilagets punkt 1, litra b), fastsatte meddelelsesformater anvendes, hvor en bruger, der ikke er en forbruger eller mikrovirksomhed, initierer eller modtager individuelle kreditoverførsler eller individuelle direkte debiteringer, der ikke overføres individuelt, men videresendes samlet.
Uden at det berører første afsnit, litra b), skal betalingstjenesteudbydere efter konkret anmodning fra en bruger anvende de meddelelsesformater, der er fastsat i bilagets punkt 1, litra b), i deres kommunikation med den pågældende bruger.
2. Betalingstjenesteudbyderne skal gennemføre kreditoverførsler i overensstemmelse med følgende krav, jf. dog eventuelle forpligtelser fastsat i national lovgivning til gennemførelse af direktiv 95/46/EF:
a)
betalerens betalingstjenesteudbyder skal sikre, at betaleren oplyser de dataelementer, der er fastsat i bilagets punkt 2, litra a)
b)
betalerens betalingstjenesteudbyder skal oplyse de dataelementer, der er fastsat i bilagets punkt 2, litra b), til betalingsmodtagerens betalingstjenesteudbyder
c)
betalingsmodtagerens betalingstjenesteudbyder skal oplyse eller stille de dataelementer, der er fastsat i bilagets punkt 2, litra d), til rådighed for betalingsmodtageren.
3. Betalingstjenesteudbyderne skal gennemføre direkte debiteringer i overensstemmelse med følgende krav, jf. dog eventuelle forpligtelser fastsat i den nationale lovgivning til gennemførelse af direktiv 95/46/EF:
a)
betalingsmodtagerens betalingstjenesteudbyder skal sikre, at:
i)
betalingsmodtageren oplyser de dataelementer, der er fastsat i bilagets punkt 3, litra a), sammen med den første direkte debiteringstransaktion og en enkeltstående direkte debiteringstransaktion og med hver efterfølgende betalingstransaktion
ii)
betaleren giver sit samtykke til både betalingsmodtageren og sin betalingstjenesteudbyder (enten direkte eller indirekte via betalingsmodtageren), at mandaterne, såvel som senere modifikationer eller annulleringer, opbevares af betalingsmodtageren eller en tredjepart på vegne af betalingsmodtageren, og at betalingsmodtageren oplyses om denne forpligtelse af betalingstjenesteudbyderen i overensstemmelse med artikel 41 og 42 i direktiv 2007/64/EF
b)
betalingsmodtagerens betalingstjenesteudbyder skal oplyse de dataelementer, der er fastsat i bilagets punkt 3, litra b), til betalerens betalingstjenesteudbyder
c)
betalerens betalingstjenesteudbyder skal oplyse de dataelementer, der er fastsat i bilagets punkt 3, litra c), til eller stille dem til rådighed for betaleren
d)
betaleren skal have ret til at give sin betalingstjenesteudbyder instruks om:
i)
at begrænse en direkte debiteringsopkrævning til et bestemt beløb, en bestemt periodicitet eller begge dele
ii)
i tilfælde af, at et betalingsordningsmandat ikke giver ret til refusion, at verificere hver enkelt direkte debiteringstransaktion og til at kontrollere, hvorvidt beløbet og periodiciteten vedrørende den indgivne direkte debiteringstransaktion svarer til det beløb og den periodicitet, der er aftalt i mandatet i henhold til de mandatrelaterede oplysninger, før betalingskontoen debiteres
iii)
at blokere alle direkte debiteringer af betalerens betalingskonto eller blokere alle direkte debiteringer, som er initieret af en eller flere nærmere angivne betalingsmodtagere, eller kun at godkende direkte debiteringer, som er initieret af en eller flere nærmere angivne betalingsmodtagere.
I tilfælde, hvor hverken betaleren eller betalingsmodtageren er en forbruger, er betalingstjenesteudbyderne ikke forpligtet til at opfylde kravene i litra d), nr. i), ii) eller iii).
Betalerens betalingstjenesteudbyder skal oplyse betaleren om de i litra d) omhandlede rettigheder i overensstemmelse med artikel 41 og 42 i direktiv 2007/64/EF.
I forbindelse med den første direkte debiteringstransaktion eller en enkeltstående direkte debiteringstransaktion samt ved alle efterfølgende direkte debiteringstransaktioner skal betalingsmodtageren sende de mandatrelaterede oplysninger til sin betalingstjenesteudbyder, som skal videresende disse mandatrelaterede oplysninger til betalerens betalingstjenesteudbyder i forbindelse med hver enkelt direkte debiteringstransaktion.
4. Foruden de krav, der er omhandlet i stk. 1, fremsender den betalingsmodtager, der accepterer kreditoverførsler, sin betalingskontoidentifikationskode, jf. bilagets punkt 1, litra a), og, indtil den 1. februar 2014 for indenlandske betalingstransaktioner og indtil den 1. februar 2016 for grænseoverskridende betalingstransaktioner, dog kun i nødvendigt omfang, sin betalingstjenesteudbyders BIC-kode til sine betalere ved anmodning om en kreditoverførsel.
5. En betaler skal inden den første direkte debiteringstransaktion oplyse sin betalingskontoidentifikationskode, jf. bilagets punkt 1, litra a). Betaleren oplyser sin betalingstjenesteudbyders BIC-kode indtil den 1. februar 2014 for indenlandske betalingstransaktioner og indtil den 1. februar 2016 for grænseoverskridende betalingstransaktioner, dog kun i nødvendigt omfang.
6. I tilfælde af at rammeaftalen mellem betaleren og dennes betalingstjenesteudbyder ikke giver ret til refusion, verificerer betalerens betalingstjenesteudbyder med forbehold af stk. 3, litra a), nr. ii), hver enkelt direkte debiteringstransaktion med henblik på at kontrollere, om beløbet for den indgivne direkte debiteringstransaktion svarer til det beløb og den periodicitet, som er aftalt i mandatet i henhold til de mandatrelaterede oplysninger, inden betalerens betalingskonto debiteres.
7. Efter den 1. februar 2014 for indenlandske betalingstransaktioner, og efter den 1. februar 2016 for grænseoverskridende betalingstransaktioner, må betalingstjenesteudbyderne ikke længere pålægge brugerne at oplyse en betalers betalingstjenesteudbyders eller en betalingsmodtagers betalingstjenesteudbyders BIC-kode.
8. Betalerens og betalingsmodtagerens betalingstjenesteudbydere må ikke opkræve yderligere gebyrer eller andre afgifter for den udlæsningsproces, hvormed der automatisk genereres et mandat for de betalingstransaktioner, som initieres via eller ved hjælp af et betalingskort på salgsstedet, og som resulterer i en direkte debitering.
Artikel 6
Slutdatoer
1. Senest pr. 1. februar 2014 gennemføres kreditoverførsler i overensstemmelse med de tekniske krav, som er fastsat i artikel 5, stk. 1, 2 og 4, og i bilagets punkt 1 og 2.
2. Senest pr. 1. februar 2014 gennemføres direkte debiteringer i overensstemmelse med artikel 8, stk. 2 og 3, og med de krav, som er fastsat i artikel 5, stk. 1, 3, 5, 6 og 8, og bilagets punkt 1 og 3.
3. Med forbehold af artikel 3 gennemføres direkte debiteringer i overensstemmelse med de krav, der er fastsat i artikel 8, stk. 1, senest pr. 1. februar 2017 for indenlandske betalinger og senest pr. 1. november 2012 for grænseoverskridende betalinger.
4. For så vidt angår indenlandske betalingstransaktioner, kan en medlemsstat eller, med den berørte medlemsstats tilladelse, betalingstjenesteudbyderne i en medlemsstat, efter at have taget i betragtning og evalueret, i hvilken grad borgerne er forberedte og parate, fastsætte tidligere datoer end dem, der er omhandlet i stk. 1 og 2.
Artikel 7
Mandaters gyldighed og retten til refusion
1. En gyldig bemyndigelse til en betalingsmodtager til at opkræve tilbagevendende direkte debiteringer via en traditionel ordning som er afgivet før den 1. februar 2014, er fortsat gyldig efter denne dato og antages at udgøre samtykket til betalerens betalingstjenesteudbyder til at udføre de tilbagevendende direkte debiteringer, som betalingsmodtageren opkræver i overensstemmelse med denne forordning, i mangel af nationale lovbestemmelser eller af kundeaftaler om videreførelse af gyldigheden af direkte debiteringsmandater.
2. Mandater som omhandlet i stk. 1 skal give mulighed for ubetinget refusion og for tilbagedatering heraf til datoen for den refunderede betaling, hvis en sådan refusionsmulighed er fastsat inden for rammerne af det eksisterende mandat.
Artikel 8
Interbankgebyrer for direkte debiteringstransaktioner
1. Multilaterale interbankgebyrer pr. direkte debiteringstransaktion og andre aftalte vederlag med samme formål eller virkning finder ikke anvendelse på direkte debiteringstransaktioner, jf. dog stk. 2.
2. Multilaterale interbankgebyrer kan finde anvendelse på R-transaktioner, forudsat at følgende betingelser er opfyldt:
a)
ordningen sigter mod en effektiv tildeling af omkostningerne til den betalingstjenesteudbyder eller dennes bruger, alt efter hvad der er relevant, der er årsag til R-transaktionen, under hensyntagen til transaktionsomkostninger, og sikrer, at betaleren ikke automatisk pålægges omkostningerne, og at betalingstjenesteudbyderen ikke må pålægge brugere omkostninger, for så vidt angår en given type R-transaktion, der overstiger de omkostninger, som betalingstjenesteudbyderen afholder for sådanne transaktioner
b)
gebyrerne er udelukkende omkostningsbaserede
c)
gebyrerne overstiger ikke de faktiske omkostninger, der er forbundet med en R-transaktion, som håndteres af den mest omkostningseffektive sammenlignelige betalingstjenesteudbyder, der er en repræsentativ part i ordningen for så vidt angår transaktionsvolumen og tjenesteydelsernes art
d)
gebyrer anvendt i overensstemmelse med litra a), b) og c) forhindrer betalingstjenesteudbyderen i at opkræve yderligere gebyrer i forbindelse med de omkostninger, som dækkes af interbankgebyrerne, af deres respektive brugere
e)
der findes ikke noget praktisk og rentabelt alternativ til ordningen, som ville indebære en tilsvarende eller mere effektiv håndtering af R-transaktioner med tilsvarende eller lavere omkostninger for forbrugerne.
Med henblik på første afsnit tages der ved beregning af gebyrer for R-transaktioner kun hensyn til omkostningskategorier, som er direkte og entydigt relevante for R-transaktionens håndtering. Disse omkostninger defineres nøje. En specificering af omkostningsbeløbet, hvor de enkelte bestanddele identificeres hver for sig, indgår som led i ordningen for at lette verificering og overvågning.
3. Stk. 1 og 2 finder tilsvarende anvendelse på en betalingstjenesteudbyders ensidige ordninger og på bilaterale ordninger mellem betalingstjenesteudbydere, som har et mål eller en virkning, der svarer til en multilateral ordning.
Artikel 9
Adgang til betalinger
1. En betaler, som foretager en kreditoverførsel til en betalingsmodtager, der har en betalingskonto placeret inden for Unionen, må ikke specificere, i hvilken medlemsstat denne betalingskonto skal være placeret, forudsat at der er adgang til betalingskontoen i overensstemmelse med artikel 3.
2. En betalingsmodtager, som accepterer en kreditoverførsel eller anvender en direkte debitering til opkrævning af midler fra en betaler, der er indehaver af en betalingskonto placeret inden for Unionen, må ikke specificere, i hvilken medlemsstat denne betalingskonto skal være placeret, forudsat at der er adgang til betalingskontoen i overensstemmelse med artikel 3.
Artikel 10
Kompetente myndigheder
1. Medlemsstaterne udpeger offentlige myndigheder, organer, som er anerkendt ved national lovgivning, eller offentlige myndigheder, som udtrykkeligt er bemyndiget hertil ved national lovgivning, herunder nationale centralbanker, som de kompetente myndigheder, der bærer ansvaret for at sikre, at denne forordning overholdes. Medlemsstaterne kan udpege eksisterende organer til at fungere som kompetente myndigheder.
2. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om de kompetente myndigheder, der udpeges i henhold til stk. 1, senest den 1. februar 2013. De underretter straks Kommissionen og Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Banktilsynsmyndighed) (EBA) om senere ændringer med hensyn til disse myndigheder.
3. Medlemsstaterne sikrer, at de kompetente myndigheder, der er omhandlet i stk. 1, har alle de beføjelser, der er nødvendige for at kunne varetage deres opgaver. Hvis der findes mere end én kompetent myndighed for de forhold, som omfattes af denne forordning, på medlemsstaternes område, sikrer medlemsstaterne, at disse myndigheder indgår i et tæt samarbejde, således at de kan varetage deres respektive opgaver effektivt.
4. De kompetente myndigheder overvåger på effektiv vis, at betalingstjenesteudbyderne overholder denne forordning samt træffer alle nødvendige foranstaltninger for at sikre dens overholdelse. De samarbejder med hinanden i overensstemmelse med artikel 24 i direktiv 2007/64/EF og artikel 31 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 11
Sanktioner
1. Medlemsstaterne fastsætter senest den 1. februar 2013 regler om sanktioner for overtrædelse af denne forordning og træffer alle nødvendige foranstaltninger til at sikre, at de gennemføres. Disse sanktioner skal være effektive, stå i et rimeligt forhold til overtrædelsernes grovhed og have afskrækkende virkning. Medlemsstaterne meddeler disse regler og foranstaltninger til Kommissionen senest den 1. august 2013 og giver den omgående besked om enhver ændring af dem.
2. De i stk. 1 omhandlede sanktioner finder ikke anvendelse på forbrugere.
Artikel 12
Udenretslige klage- og erstatningsprocedurer
1. Medlemsstaterne indfører tilstrækkelige og effektive udenretslige klage- og erstatningsprocedurer til bilæggelse af tvister vedrørende rettigheder og forpligtelser, der følger af denne forordning, mellem brugere og deres udbydere af betalingstjenester. Medlemsstaterne udpeger med henblik herpå eksisterende organer eller opretter, hvor det er hensigtsmæssigt, nye organer.
2. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om de organer, der er omhandlet i stk. 1, senest den 1. februar 2013. De underretter straks Kommissionen om senere ændringer med hensyn til disse organer.
3. Medlemsstaterne kan træffe bestemmelse om, at denne artikel kun finder anvendelse på brugere, der er forbrugere, eller kun på de brugere, der er forbrugere og mikrovirksomheder. Medlemsstaterne underretter senest den 1. august 2013 Kommissionen om sådanne bestemmelser.
Artikel 13
Delegerede beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 14 for at ændre bilaget med henblik på at tage hensyn til tekniske fremskridt og markedsudviklingen.
Artikel 14
Udøvelse af de delegerede beføjelser
1. Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter tillægges Kommissionen på de i denne artikel fastsatte betingelser.
2. Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter, jf. artikel 13, tillægges Kommissionen for en periode på fem år fra den 31. marts 2012. Kommissionen udarbejder en rapport vedrørende delegationen af beføjelser senest ni måneder inden udløbet af femårsperioden. Delegationen af beføjelser forlænges stiltiende for perioder af samme varighed, medmindre Europa-Parlamentet eller Rådet modsætter sig en sådan forlængelse senest tre måneder inden udløbet af hver periode.
3. Den i artikel 13 omhandlede delegation af beføjelser kan til enhver tid tilbagekaldes af Europa-Parlamentet eller Rådet. En afgørelse om tilbagekaldelse bringer delegationen af de beføjelser, der er angivet i den pågældende afgørelse, til ophør. Den får virkning fra dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende eller på et senere tidspunkt, der angives i afgørelsen. Den berører ikke gyldigheden af delegerede retsakter, der allerede er i kraft.
4. Så snart Kommissionen vedtager en delegeret retsakt, giver den samtidigt Europa-Parlamentet og Rådet meddelelse herom.
5. En delegeret retsakt vedtaget i henhold til artikel 13, træder kun i kraft, hvis hverken Europa-Parlamentet eller Rådet har gjort indsigelse inden for en frist på tre måneder fra meddelelsen af den pågældende retsakt til Europa-Parlamentet og Rådet, eller hvis Europa-Parlamentet og Rådet inden udløbet af denne frist begge har informeret Kommissionen om, at de ikke agter at gøre indsigelse. Fristen forlænges med tre måneder på Europa-Parlamentets eller Rådets initiativ.
Artikel 15
Evaluering
Senest den 1. februar 2017 forelægger Kommissionen Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg, ECB og EBA en rapport om anvendelsen af denne forordning som, hvis det er hensigtsmæssigt, ledsages af et forslag.
Artikel 16
Overgangsbestemmelser
1. Uanset artikel 6, stk. 1 og 2, kan medlemsstaterne tillade betalingstjenesteudbydere indtil den 1. februar 2016 at yde brugere konverteringstjenester i forbindelse med indenlandske betalingstransaktioner, således at brugere, der er forbrugere, fortsat vil kunne anvende BBAN-nummer i stedet for den betalingskontoidentifikationskode, der er fastsat i bilagets punkt 1, litra a), på betingelse af, at interoperabiliteten sikres ved, at betalerens og betalingsmodtagerens BBAN-numre teknisk og sikkert konverteres til de tilsvarende betalingskontoidentifikationskoder, der er fastsat i bilagets punkt 1, litra a). Denne betalingskontoidentifikationskode leveres til den initierende bruger, om nødvendigt før betalingen gennemføres. I et sådant tilfælde må betalingstjenesteudbyderne ikke pålægge brugeren gebyrer eller andre afgifter, der er direkte eller indirekte forbundet med disses konverteringstjenester.
2. Betalingstjenesteudbydere, der udbyder betalingstjenester i euro, og som er etableret i en medlemsstat, der ikke har euroen som valuta, skal ved udbud af betalingstjenester i euro opfylde kravene i artikel 3 senest pr. 31. oktober 2016. Hvis euroen imidlertid indføres som valuta i en sådan medlemsstat før den 31. oktober 2015, skal betalingstjenesteudbydere etableret i den pågældende medlemsstat opfylde kravene i artikel 3 inden for et år fra den dato, hvor den pågældende medlemsstat indtrådte i euroområdet.
3. Medlemsstaterne kan tillade deres kompetente myndigheder at fritage kreditoverførsels- eller direkte debiteringstransaktioner, som ifølge ECB's officielle årlige betalingsstatistikker har en kumulativ markedsandel på mindre end 10 % af det samlede antal af henholdsvis kreditoverførsels- eller direkte debiteringstransaktioner i den pågældende medlemsstat, fra alle eller nogle af kravene i artikel 6, stk. 1 og 2, indtil den 1. februar 2016.
4. Medlemsstaterne kan tillade deres kompetente myndigheder at fritage betalingstransaktioner, som genereres ved hjælp af et betalingskort på salgsstedet, og som fører til en direkte debitering til og fra en betalingskonto, der er identificeret ved BBAN- eller IBAN-nummer, fra alle eller nogle af kravene i artikel 6, stk. 1 og 2, indtil den 1. februar 2016.
5. Uanset artikel 6, stk. 1 og 2, kan medlemsstaterne tillade, at deres kompetente myndigheder indtil den 1. februar 2016 fritager brugere, som initierer eller modtager individuelle kreditoverførsler eller direkte debiteringer, der videresendes samlet, fra det specifikke krav om anvendelse af de meddelelsesformater, der er fastsat i bilagets punkt 1, litra b), og i artikel 5, stk. 1, litra d). Uanset en eventuel fritagelse skal betalingstjenesteudbyderne opfylde kravene i artikel 5, stk. 1, litra d), hvis en bruger anmoder om en sådan tjeneste.
6. Uanset artikel 6, stk. 1 og 2, kan medlemsstaterne udsætte de i artikel 5, stk. 4, 5 og 7, omhandlede krav vedrørende oplysning om BIC-kode for indenlandske betalingstransaktioner indtil den 1. februar 2016.
7. Agter en medlemsstat at gøre brug af en undtagelse i henhold til stk. 1, 3, 4, 5 eller 6, oplyser den Kommissionen herom senest den 1. februar 2013 og tillader efterfølgende sin kompetente myndighed at fritage de relevante betalingstransaktioner, som omhandlet i de respektive stykker og afsnit, fra nogle eller alle af de i artikel 5, artikel 6, stk. 1 eller 2, eller i bilaget fastsatte krav, alt efter hvad der er relevant, og for en periode, der ikke rækker ud over undtagelsesperioden. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om de betalingstransaktioner, der er genstand for en fritagelse og om enhver senere ændring.
8. Betalingstjenesteudbydere, der er etableret i, og brugere, der gør brug af en betalingstjeneste i en medlemsstat, der ikke har euroen som valuta, skal opfylde kravene i artikel 4 og 5 senest den 31. oktober 2016. Operatører af detailbetalingssystemer i en medlemsstat, der ikke har euroen som valuta, skal opfylde kravene i artikel 4, stk. 2, senest den 31. oktober 2016.
Indføres euroen imidlertid som valuta i en sådan medlemsstat inden den 31. oktober 2015, skal betalingstjenesteudbyderne eller, hvor det er relevant, operatørerne af detailbetalingssystemer etableret i denne medlemsstat samt brugere af en betalingstjeneste i denne medlemsstat efterleve de relevante bestemmelser inden for et år efter den dato, hvor den pågældende medlemsstat tiltrådte euroområdet, men ikke tidligere end de respektive datoer, der er fastsat for de medlemsstater, der har euroen som valuta den 31. marts 2012.
Artikel 17
Ændringer af forordning (EF) nr. 924/2009
I forordning (EF) nr. 924/2009 foretages følgende ændringer:
1)
Artikel 2, nr. 10), affattes således:
»10) »midler«: sedler og mønter, kontopenge og elektroniske penge som defineret i artikel 2, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/110/EF af 16. september 2009 om adgang til at optage og udøve virksomhed som udsteder af elektroniske penge og tilsyn med en sådan virksomhed (15).
2)
Artikel 3, stk. 1, affattes således:
»1. Gebyrer, som en udbyder af betalingstjenester opkræver af en bruger af betalingstjenester i forbindelse med grænseoverskridende betalinger skal være de samme som de gebyrer, som denne udbyder af betalingstjenester opkræver af brugere af betalingstjenester for tilsvarende indenlandske betalinger af samme værdi og i samme valuta.«
3)
I artikel 4 foretages følgende ændringer:
a)
Stk. 2 udgår.
b)
Stk. 3 affattes således:
»3. Udbyderen af betalingstjenester kan opkræve yderligere gebyrer ud over dem, der opkræves i overensstemmelse med artikel 3, stk. 1, af brugeren af betalingstjenester, hvis denne bruger pålægger udbyderen af betalingstjenester at gennemføre den grænseoverskridende betaling uden at meddele IBAN og, i hensigtsmæssigt omfang og i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 260/2012 af 14. marts 2012 om tekniske og forretningsmæssige krav til kreditoverførsler og direkte debiteringer i euro og om ændring af forordning (EF) nr. 924/2009 (16), den tilhørende BIC for betalingskontoen i den anden medlemsstat. Disse gebyrer skal være passende og stå i rimeligt forhold til omkostningerne. De skal være aftalt mellem udbyderen af betalingstjenester og brugeren af betalingstjenesten. Udbyderen af betalingstjenester skal oplyse brugeren af betalingstjenesten om størrelsen af de yderligere gebyrer i god tid før, at brugeren bindes af denne aftale.
4)
Artikel 5, stk. 1, affattes således:
»1. Med virkning fra den 1. februar 2016 ophæver medlemsstaterne de nationale forpligtelser for udbydere af betalingstjenester til at foretage indberetninger til brug for afregningsbaserede betalingsbalancestatistikker vedrørende deres kunders betalingstransaktioner.«
5)
I artikel 7 foretages følgende ændringer:
a)
I stk. 1 ændres datoen »1. november 2012« til »1. februar 2017«.
b)
I stk. 2 ændres datoen »1. november 2012« til »1. februar 2017«.
c)
I stk. 3 ændres datoen »1. november 2012« til »1. februar 2017«.
6)
Artikel 8 udgår.
Artikel 18
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Strasbourg, den 14. marts 2012.
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS 260/2012/EU RENDELETE
(2012. március 14.)
az euroátutalások és -beszedések technikai és üzleti követelményeinek megállapításáról és a 924/2009/EK rendelet módosításáról
(EGT-vonatkozású szöveg)
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 114. cikkére,
tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
a jogalkotási aktus tervezetének a nemzeti parlamenteknek való továbbítását követően,
tekintettel az Európai Központi Bank véleményére (1),
tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére (2),
rendes jogalkotási eljárás keretében (3),
mivel:
(1)
A belső piac megfelelő működéséhez meg kell teremteni az elektronikus eurofizetések integrált piacát, amelyen a belföldi és a határon átnyúló fizetési művelet nincs megkülönböztetve. Ennek érdekében az egységes eurofizetési övezet (a továbbiakban „SEPA”) projekt célja, hogy közös uniós szintű pénzforgalmi szolgáltatásokat kidolgozva felváltsa a jelenlegi nemzeti pénzforgalmi szolgáltatásokat. A nyílt, közös pénzforgalmi szabványok, szabályok és gyakorlatok bevezetése, és az integrált pénzforgalmi adatfeldolgozás révén a SEPA várhatóan biztonságos, versenyképes árú, felhasználó-barát és megbízható eurofizetési szolgáltatásokat fog nyújtani az uniós polgároknak és vállalkozásoknak. Ez a SEPA-fizetésekre azonos alapfeltételek mellett és azonos jogokkal és kötelezettségekkel összhangban a nemzeti határon belül és kívül egyaránt alkalmazandó az Unión belüli tartózkodási helytől függetlenül. A SEPA-t oly módon kell kiteljesíteni, hogy megkönnyítse az új piaci szereplők szempontjából a hozzáférést és az új termékek kifejlesztését, kedvező feltételeket teremtsen a pénzforgalmi szolgáltatások fokozott versenyéhez, valamint a fizetési műveletekkel kapcsolatos újítások akadálytalan fejlesztéséhez és gyors, uniós szintű bevezetéséhez. Következésképpen a javuló méretgazdaságosságnak, a fokozott működési hatékonyságnak és az erősödő versenynek árleszorító nyomáshoz kell vezetnie a legjobb megoldásokon alapuló, euróban teljesülő elektronikus pénzforgalmi szolgáltatások terén. Ennek hatása különösen azokban a tagállamokban lehet erős, ahol a pénzforgalmi szolgáltatások viszonylag költségesek más tagállamokkal összehasonlítva. A pénzforgalmi szolgáltatást igénybe vevőknek (a továbbiakban: PIV-k) általában és különösen a fogyasztóknak így nem szabadna általános áremeléssel szembesülniük a SEPA-ra való átállás okán. Sőt, fogyasztónak minősülő PIV-k esetében inkább azon elv alkalmazását kell ösztönözni, amely szerint a díjak nem emelkedhetnek. A Bizottság továbbra is nyomon követi az árak alakulását a pénzforgalmi ágazatban, és felkérést kap arra, hogy erről évente elemzést készítsen.
(2)
A SEPA sikere gazdasági és politikai szempontból is igen fontos. A SEPA teljesen összhangban áll az Európa 2020 stratégiával, amelynek célja egy olyan intelligensebb gazdaság létrehozása, amelyben a siker az innovációnak és a rendelkezésre álló erőforrások hatékonyabb felhasználásának köszönhető. Az Európai Parlament 2009. március 12-i (4) és 2010. március 10-i (5), a SEPA végrehajtásáról szóló állásfoglalásai, valamint a Tanács 2009. december 2-án elfogadott következtetései egyaránt kiemelték a SEPA-ra való gyors átállás fontosságát.
(3)
A belső piaci pénzforgalmi szolgáltatásokról szóló, 2007. november 13-i 2007/64/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (6) modern jogalapot teremtett a belső pénzforgalmi piac létrehozásához, amelynek a SEPA alapvető eleme.
(4)
A Közösségben történő határon átnyúló fizetésekről és a 2560/2001/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. szeptember 16-i 924/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (7) szintén rendelkezik több, a SEPA sikerét elősegítő intézkedésről, például az egyenlő díjak elvének a határon átnyúló beszedésekre való kiterjesztéséről és a beszedések elérhetőségének biztosításáról.
(5)
Az európai bankszektornak a SEPA-kezdeményezés révén tett önszabályozási kísérletei nem voltak elégségesek az uniós szintű átutalási és beszedési modellekre való átállás összehangolt, kínálati és keresleti oldalon történő előre viteléhez. Különösen a fogyasztók és más felhasználók érdekeit nem vették megfelelő mértékben és átlátható módon figyelembe. Valamennyi érdekelt felet meg kell hallgatni. Továbbá az önszabályozási folyamat nem a megfelelő irányítási mechanizmusok keretében zajlott, ami részben magyarázatot adhat a keresleti oldal lanyha érdeklődésére. Míg a SEPA Tanács közelmúltbeli létrehozása jelentős javulást jelent a SEPA-projekt irányítása terén, az irányítás - alapvetően és hivatalosan - továbbra is nagymértékben az Európai Pénzforgalmi Tanács (EPC) kezében marad. A Bizottságnak ezért 2012 végéig felül kell vizsgálnia a SEPA egészének irányítási rendszerét, és szükség esetén javaslatot kell benyújtania. E felülvizsgálat során többek között az EPC összetételét, az EPC és egy átfogó irányítási struktúra - például a SEPA-Tanács - közötti kölcsönhatást, illetve ezen átfogó struktúra szerepét kell megvizsgálnia.
(6)
Az integrált pénzforgalmi piac előnyei csak az uniós szintű átutalásokra és beszedésekre történő gyors és átfogó átállás révén aknázhatók ki teljeskörűen, és így elkerülhetők a „hagyományos” és a SEPA-termékek párhuzamos használatával járó magas költségek. Ezért szabályokat kell megállapítani lefedve az Unión belül az összes euróban denominált átutalási és beszedési művelet teljesítését. Ugyanakkor ebben a szakaszban nem kell foglalkozni a kártyás műveletekkel, mivel az uniós kártyás fizetésekre vonatkozó közös szabványok még csak most készülnek. A készpénzátutalást, a belső feldolgozású fizetési műveleteket, a nagy értékű fizetési műveletet, a fizetési szolgáltatók (a továbbiakban: PSZ-ek) közötti saját számlás fizetési műveleteket és a mobiltelefonos vagy bármilyen egyéb távközlési eszközzel vagy digitális vagy IT-készülékkel végrehajtott fizetési műveletet szintén célszerű kivenni a hatály alól, mivel ezek a pénzforgalmi szolgáltatások nem hasonlíthatók össze az átutalásokkal vagy a beszedésekkel. Amennyiben a fizetési művelet kezdeményezéséhez az értékesítés helyén fizetési kártyát vagy - akár az értékesítés helyén, akár távolból - egyéb készüléket, például mobiltelefont vesznek igénybe, és ez közvetlenül a jelenlegi nemzeti alap bankszámlaszámmal (BBAN) vagy nemzetközi bankszámlaszámmal (IBAN) azonosított fizetési számlára, illetve számláról történő átutalást vagy beszedést eredményez, akkor azonban e fizetési műveletekről rendelkezni kell. Ezenkívül tekintettel a nagy értékű fizetési rendszereken keresztül feldolgozott fizetési műveletek sajátos jellemzőire - nevezetesen magas prioritásukra, sürgősségükre és elsősorban a magas összegükre -, nem célszerű, hogy az ilyen jellegű kifizetések e rendelet hatálya alá tartozzanak. E kizárást nem szabad kiterjeszteni a beszedésekre, hacsak a fizető fél kifejezetten nem kérte, hogy a kifizetést egy nagy értékű fizetési rendszeren keresztül továbbítsák.
(7)
Jelenleg több olyan pénzforgalmi szolgáltatás is létezik - főként az internetes fizetési művelet megkönnyítésére -, amely szintén használ IBAN-t és az üzleti azonosító kódot (BIC), továbbá átutaláson vagy beszedésen alapul, de emellett más tulajdonságokkal is rendelkezik. Ezek a szolgáltatások előreláthatóan a jelenlegi nemzeti határon átnyúlva fognak működni, és kielégíthetik a fogyasztók innovatív, biztonságos és olcsó pénzforgalmi szolgáltatások iránti igényét. Annak érdekében, hogy az ilyen szolgáltatások ne szoruljanak ki a piacról, célszerű, hogy az átutalásokra és beszedésekre vonatkozó, e rendeletben megállapított határidők szabályozása csak e műveletek alapjául szolgáló átutalásra vagy beszedésre vonatkozzon.
(8)
Az Unióban lebonyolított fizetési műveletek túlnyomó többségében egy adott fizetési számla már IBAN alapján - BIC megadása nélkül is - beazonosítható. Ezt felismerve, már több tagállam bankjai hoztak létre nyilvántartást, adatbázist vagy egyéb technikai eszközt az egyedi IBAN-okhoz tartozó BIC beazonosítása céljából. BIC-re csak az esetek elenyészően kis számában van szükség. Indokolatlannak és rendkívül megterhelőnek tűnik az Unió egészében valamennyi fizető felet és kedvezményezettet kötelezni arra, hogy IBAN mellett mindig adjon meg BIC-et azon - csekély számú - alkalmakkor, amikor erre ma még szükség van. A PSZ-ek és a többi fél számára jóval egyszerűbb megközelítés lenne azon esetek megoldása és kiküszöbölése, amikor a fizetési számlát nem lehet egy adott IBAN-nal egyértelműen beazonosítani. Ezért ki kell dolgozni az ahhoz szükséges technikai eszközöket, hogy valamennyi felhasználó pusztán az IBAN segítségével egyértelműen azonosítani tudjon egy fizetési számlát.
(9)
Ahhoz, hogy egy átutalás teljesíthető legyen, a kedvezményezett fizetési számlájának elérhetőnek kell lennie. Az átutalási és beszedési szolgáltatások uniós szintű sikeres elterjedése érdekében ezért célszerű az elérhetőségi kötelezettséget az egész Unióban előírni. Az átláthatóság növelése céljából ezt a kötelezettséget indokolt egyetlen jogszabályban összevonni a 924/2009/EK rendeletben foglalt, beszedési műveletekkel kapcsolatos elérhetőségi kötelezettséggel. A belföldi átutalás tekintetében elérhető összes kedvezményezetti fizetési számlának egy uniós szintű átutalási rendszeren keresztül is elérhetőnek kell lennie. A fizető felek belföldi beszedés tekintetében elérhető összes fizetési számlájának egy uniós szintű beszedési modellen keresztül is elérhetőnek kell lennie. Ez a PSZ-ek arra vonatkozó döntésétől függetlenül is alkalmazandó, hogy egy adott átutalási vagy beszedési modellhez csatlakoznak-e vagy sem.
(10)
A kölcsönös technikai átjárhatóság a verseny előfeltétele. Az elektronikus eurofizetések integrált piacának megteremtéséhez elengedhetetlen, hogy az átutalások és a beszedések feldolgozása előtt ne álljanak olyan üzleti szabályok vagy technikai akadályok, mint például a több, határon átnyúló fizetési rendszerben való kötelező részvétel. Az átutalásokat és a beszedéseket olyan keretben kell lebonyolítani, amelyben az alapvető szabályok a tagállamok többségében a PSZ-ek többségét képviselő - és az Unióban a PSZ-ek többségét alkotó - PSZ-ekre nézve érvényesek, és amely keretek a határon átnyúló és a tisztán belföldi átutalási és beszedési műveletek esetében is megegyeznek. Amennyiben az ilyen fizetési művelet feldolgozását egynél több fizetési rendszer végzi, ezeknek a fizetési rendszereknek uniós és nemzetközi szabványok alkalmazása révén kölcsönösen átjárhatónak kell lenniük annak érdekében, hogy Unió-szerte minden PIV és minden PSZ élvezhesse a zökkenőmentes kisértékű eurofizetésekkel járó előnyöket.
(11)
Tekintettel az üzleti piac sajátos jellemzőire, míg minden vállalatközi átutalási vagy beszedési modellnek meg kell felelnie e rendelet minden egyéb rendelkezésének - beleértve a határon átnyúló és a belföldi műveletekre vonatkozó azonos szabályokat -, az a követelmény, hogy a modelleknek annyi résztvevője legyen, ahány a tagállamok többségében a PSZ-ek többségét képviseli, csak olyan mértékben alkalmazandó, hogy a vállalatok közötti átutalási vagy beszedési szolgáltatásokat nyújtó PSZ-ek képviseljék a PSZ-ek többségét azon tagállamok többségében, ahol az ilyen szolgáltatások elérhetők, és az ilyen szolgáltatásokat nyújtó PSZ-ek többségét is alkossák az Unión belül.
(12)
A fizetési rendszerek közötti kölcsönös átjárhatóság biztosítása céljából alapvetően fontos megállapítani azokat a technikai követelményeket, amelyek egyértelműen meghatározzák a megfelelő irányítási megállapodások alapján kifejlesztendő, uniós szintű fizetési modellek tulajdonságait. E technikai követelmények nem akadályozhatják a rugalmasságot és az innovációt, hanem semlegesnek és nyitottnak kell lenniük a pénzforgalmi piacon történő esetleges fejleményekkel és tökéletesítésekkel szemben. A technikai követelményeket célszerű az átutalások és a beszedések sajátos jellegzetességeinek figyelembevételével kidolgozni, különös tekintettel a fizetési üzenetben szereplő adatelemekre.
(13)
Fontos intézkedéseket hozni a PIV-k ilyen szolgáltatásokba - különösen a beszedésekbe - vetett bizalmának növelése érdekében. Az ilyen intézkedéseknek lehetővé kellene tenniük, hogy a fizető felek kérhessék a PSZ-jüktől a beszedések összegének vagy bizonyos gyakoriságának korlátozását és a kedvezményezettekre vonatkozó pozitív vagy negatív listák összeállítását. Egy uniós szintű beszedési modell kialakításának keretein belül helyénvaló, hogy a fogyasztók élvezhessék az ilyen ellenőrzések előnyeit. A kedvezményezettek ilyen típusú ellenőrzésének gyakorlati végrehajtása érdekében ugyanakkor fontos, hogy a PSZ-ek ezt az ellenőrzést az IBAN alapján - és egy átmeneti időszakban és csak szükség esetén a BIC vagy meghatározott kedvezményezettek hitelezőinek egyéb egyedi azonosítója alapján - végre tudják hajtani. A felhasználók egyéb lényeges jogait a 2007/64/EK irányelv már megállapította, és ezeket maradéktalanul garantálni kell.
(14)
A technikai szabványosítás a hálózatok integrációjának sarokköve; ez a tétel az uniós pénzforgalmi piacra is érvényes. Az összes releváns műveletek esetében egy adott időponttól kezdve célszerű kötelezővé tenni a nemzetközi vagy európai szabványügyi testületek által kidolgozott szabványok használatát. A fizetési művelettel összefüggésben ilyen kötelező szabvány az IBAN, a BIC és az „ISO 20022 XML szabvány” pénzügyi szolgáltatási üzenetszabvány. Az Unió egészében érvényes teljes körű kölcsönös átjárhatóság érdekében az említett szabványokat minden PSZ-nek alkalmaznia kell. Az IBAN és a BIC kötelező használatát szükséges esetben különösen olyan átfogó kommunikációs és elősegítő intézkedésekkel célszerű előmozdítani a tagállamokban, amelyek - különösen a fogyasztók számára - lehetővé teszik az uniós szintű átutalásokra és beszedésekre való zökkenőmentes és könnyű átállást. A PSZ-eknek képeseknek kell lenniük - két- vagy többoldalúan - megállapodni a latin alapú betűkészlet kibővítésében annak érdekében, hogy támogassák a SEPA üzenetszabvány regionális változatait.
(15)
Rendkívül fontos, hogy valamennyi szereplő és különösen az uniós polgárok megfelelően és időben tájékoztatásban részesüljenek azért, hogy teljes mértékben fel legyenek készülve a SEPA-val járó változásokra. Ezért a kulcsfontosságú érdekelteknek, mint például a PSZ-eknek, a közigazgatásnak és a nemzeti jegybankoknak, illetve a rendszeres kifizetéseket masszívan alkalmazó további felhasználóknak a célközönségük igényeivel arányos és szükség szerint hozzájuk igazított, konkrét és kiterjedt tájékoztatási kampányokat kell folytatniuk annak érdekében, hogy a SEPA-átállással kapcsolatban növeljék a polgárok tudatosságát és felkészítését. Különösen a jelenlegi BBAN helyett az IBAN-ra való átállással járó változásokat kell megismertetni a polgárokkal. Az ilyen tájékoztatási kampányok összehangolására a nemzeti SEPA-koordinációs bizottságok a legalkalmasabbak.
(16)
A fogyasztók számára egyértelmű és egyszerű, összehangolt áttérési folyamat lehetővé tétele céljából célszerű egy egységes átállási határidőt meghatározni, amikortól minden átutalási és beszedési műveletnek meg kell felelnie ezeknek a technikai követelményeknek, ugyanakkor a piacnak nyitottnak kell maradnia a további fejlődés és innováció részére.
(17)
Egy átmeneti időszakra a tagállamokat fel kell jogosítani annak engedélyezésére, hogy a PSZ-ek a belföldi fizetési műveletek esetében a fogyasztók számára lehetővé tehessék a BBAN további használatát azzal a feltétellel, hogy a kölcsönös átjárhatóság biztosítva legyen a BBAN-ek IBAN-ná történő, technikai és biztonsági szempontból megfelelő átalakítása révén. A PSZ-ek semmilyen, e szolgáltatással közvetlenül vagy közvetve összefüggő díjat vagy költséget nem számíthatnak fel.
(18)
Jóllehet az átutalási és beszedési szolgáltatások fejlettségi szintje az egyes tagállamokban különböző, egy megfelelő végrehajtási időszakot követő közös határidő előírása - amely lehetőséget adna minden szükséges eljárás lefolytatására - hozzájárulna a koordinált, következetes és integrált SEPA-átálláshoz, és meggátolná a kétsebességű SEPA-t, ami a fogyasztók körében nagyobb zavart okozna.
(19)
Indokolt, hogy a PSZ-ek és a PIV-k elegendő idővel rendelkezzenek arra, hogy alkalmazkodni tudjanak a technikai követelményekhez. Ez az alkalmazkodási időszak azonban nem késleltetheti szükségtelenül a fogyasztók számára kínálkozó előnyöket, illetve nem büntetheti azon előrelátó szereplők erőfeszítéseit, amelyek már lépéseket tettek a SEPA megvalósítása felé. A PSZ-eknek biztosítaniuk kell kisértékű fizetéseket bonyolító ügyfeleik számára a belföldi és a határon átnyúló fizetési műveletek tekintetében az e rendeletben megállapított technikai követelményekre való zökkenőmentes és biztonságos átálláshoz szükséges technikai szolgáltatásokat.
(20)
A pénzforgalmi ágazat számára a beszedések üzleti modellje terén fontos garantálni a jogbiztonságot. A beszedésekre vonatkozó multilaterális bankközi díjak (MIF) szabályozása elengedhetetlen a PSZ-ek közötti versenysemleges feltételek megteremtéséhez, és így a beszedések egységes piacának fejlődéséhez. A megfelelő teljesítés lehetetlensége miatt visszautasított, letiltott, visszinkasszózott vagy visszautalt műveletekre, illetve a kivételkezelési műveletet eredményező műveletekre (úgynevezett R-műveletek, ahol az „R” jelenthet visszautasítást (reject), letiltást (refusal), visszinkasszót (return), visszautalást (reversal), visszavonást (revocation) vagy törlési kérelmet (request for cancellation)) felszámított díjak hozzájárulhatnak a költségek belső piacon belüli hatékony megosztásához. Következésképpen a hatékony európai beszedési piac megteremtéséhez célszerűnek tűnik megtiltani a műveletenként felszámított multilaterális bankközi díjak alkalmazását. Ugyanakkor az R-műveleti díjakat célszerű engedélyezni, amennyiben bizonyos feltételek teljesülnek. Az átláthatóság és a fogyasztóvédelem érdekében a PSZ-eknek egyértelmű és érthető tájékoztatást kell nyújtania a fogyasztóknak az R-műveletekkel kapcsolatos díjakról. Az R-műveletekre vonatkozó szabályozás semmilyen esetben sem sértheti az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 101. és 102. cikkének alkalmazását. Emellett megjegyzendő, hogy a beszedések és a kártyás fizetések általában különböző sajátosságokkal rendelkeznek, hiszen a kedvezményezetteknek több lehetőségük van arra, hogy a fizető feleket beszedések használatára ösztönözzék egy, a kedvezményezett és a fizető fél közötti, már létező szerződésen keresztül, míg a kártyás fizetések során nincs ilyen szerződés, és a fizetési műveletre gyakran elszigetelten és rendszertelenül kerül sor. Ennélfogva a beszedésekkel kapcsolatos MIF-ra vonatkozó rendelkezések nem befolyásolják a fizetési kártyával végzett műveletekre felszámított MIF-ek uniós versenyszabályok szerinti elemzését. Az e rendeletben foglalt tilalom nem vonatkozik további opcionális szolgáltatásokra, amennyiben azok világosan és egyértelműen különböznek a beszedési alapkonstrukcióra vonatkozó szolgáltatásoktól, illetve amennyiben a PSZ-ek és a PIV-k teljesen szabadon kínálhatják, illetve vehetik igénybe e szolgáltatásokat. Ugyanakkor ezek továbbra is az uniós és nemzeti versenyszabályok hatálya alá tartoznak.
(21)
Ezért a műveletenként felszámított MIF-ek belföldi és határon átnyúló beszedésekre való alkalmazásának lehetőségét időben korlátozni kell, az R-műveletek esetében pedig általános feltételeket kell megállapítani a bankközi díjak alkalmazására.
(22)
A Bizottságnak nyomon kell követnie az R-műveletek díjainak szintjét az Unióban. A belső piacon az R-műveletekre felszámított díjaknak idővel közelíteniük kell egymáshoz, hogy e díjak tagállamonkénti eltérése ne legyen olyan mértékű, amely az egyenlő versenyfeltételeket veszélyezteti.
(23)
Néhány tagállamban léteznek olyan hagyományos pénzforgalmi szolgáltatások, amelyek átutalásnak vagy beszedésnek minősülnek, de - gyakran múltbeli vagy jogi okok miatt - igen sajátos jellegzetességekkel is rendelkeznek. Az ilyen szolgáltatások tranzakciós volumene rendszerint elhanyagolható. E szolgáltatások így réstermékeknek tekinthetők. E réstermékek esetében egy megfelelően hosszú átmeneti időszak minimálisra csökkenthetné az átállásnak a PIV-kre gyakorolt hatását, ezáltal a piac mindkét oldala először az átutalások és a beszedések többségével kapcsolatos átállásra összpontosíthatna, ami lehetővé tenné az integrált uniós pénzforgalmi piac potenciális előnyeinek gyorsabb kiaknázását. Néhány tagállamban speciális beszedési eszközök léteznek, amelyek nagyon hasonlónak tűnnek a fizetési kártyás műveletekhez, mivel a fizető fél az értékesítés helyén kártyát használ a fizetési művelet elindításához, azonban az ezek alapjául szolgáló fizetési művelet beszedés. Az ilyen fizetési műveletekben a kártyát csak leolvasáshoz használják a felhatalmazás elektronikus elindításának elősegítése érdekében, amely felhatalmazást a fizető félnek az értékesítés helyén alá kell írnia. Bár az ilyen pénzforgalmi szolgáltatások nem tekinthetők réstermékeknek, e pénzforgalmi szolgáltatások tekintetében átmeneti időszakra van szükség a tekintélyes tranzakciós volumen miatt. Az említett átmeneti időszaknak kellő hosszúságúnak kell lennie ahhoz, hogy az érdekelt felek megfelelő helyettesítő SEPA-terméket dolgozhassanak ki.
(24)
A belső pénzforgalmi piac megfelelő működéséhez a gyakorlatban elengedhetetlen, hogy a fizető felek, például a fogyasztók, a vállalkozások és a közigazgatási szervek olyan fizetési számlákra küldjenek átutalásokat, amelyeket a kedvezményezettek más tagállambeli PSZ-nél vezetnek, és amelyek a rendelettel összhangban elérhetők.
(25)
A zökkenőmentes SEPA-átállás biztosítása érdekében minden rendszeres beszedésre vonatkozó, hagyományos modellbeli kedvezményezetti felhatalmazásnak az e rendeletben meghatározott átállási határidőt követően is érvényesnek kell maradni. Azt a felhatalmazást - a felhatalmazás érvényességének fenntartására vonatkozó nemzeti jogszabályok vagy a beszedési felhatalmazások (folytatásukat lehetővé tevő) módosításáról szóló ügyfél-megállapodások hiányában - a fizető fél PSZ-jének adott kedvezményezetti jóváhagyásnak kell tekinteni az adott kedvezményezett által végrehajtott beszedések e rendelet szerinti teljesítéséhez. A fogyasztók jogait ugyanakkor tiszteletben kell tartani, és amennyiben a meglévő beszedési felhatalmazások feltétel nélküli visszatérítéshez való jogot biztosítanak, ezt a jogot fenn kell tartani.
(26)
Az illetékes hatóságokat fel kell hatalmazni arra, hogy hatékonyan ellássák felügyeleti feladataikat és meghozzák a szükséges intézkedéseket - köztük panaszokkal kapcsolatosan is - annak biztosítására, hogy a PSZ-ek megfeleljenek e rendeletnek. Emellett a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy az e rendeletet nem teljesítő PIV-kkal szemben - közigazgatási vagy bírósági eszközökkel - panaszokat lehessen benyújtani, illetve hatékonyan és eredményesen érvényesíteni. Az e rendeletnek való megfelelés előmozdítása érdekében a különböző tagállamok illetékes hatóságainak együtt kell működniük egymással és adott esetben az Európai Központi Bankkal (EKB) és a tagállamok központi bankjaival, illetve a PSZ-ekre alkalmazandó uniós vagy nemzeti jogszabályok értelmében kijelölt egyéb érintett illetékes hatósággal, például az 1093/2010/EU európai parlamenti és tanácsi rendelettel (8) létrehozott európai felügyeleti hatósággal (EBA).
(27)
A tagállamoknak meg kell határozniuk az e rendelet megsértéséért kiszabható szankciókra vonatkozó szabályokat, és biztosítaniuk kell, hogy ezek hatékonyak, arányosak és visszatartó erejűek legyenek, illetve, hogy ezeket végrehajtsák. E szankciókat nem lehet fogyasztókkal szemben alkalmazni.
(28)
Annak érdekében, hogy e rendelet szabálytalan alkalmazása vagy a PIV-k és PSZ-ek között az e rendeletből eredő jogokkal és kötelezettségekkel kapcsolatosan felmerülő viták esetén jogorvoslatra nyíljon lehetőség, a tagállamoknak indokolt megfelelő és hatékony peren kívüli panasztételi és jogorvoslati eljárásokat létrehozniuk. A tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy ezeket az eljárásokat csak a fogyasztókra, vagy csak a fogyasztókra és mikro-vállalkozásokra kell alkalmazni.
(29)
A Bizottságnak e rendelet alkalmazásáról jelentést kell benyújtania az Európai Parlament, a Tanács, az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság, EBA és az EKB számára. Amennyiben szükséges, a jelentésnek a rendelet módosítására vonatkozó javaslatot is kell tartalmaznia.
(30)
Annak biztosítása érdekében, hogy az euroátutalásokra és -beszedésekre vonatkozó technikai követelmények naprakészek maradjanak, a Bizottságnak felhatalmazást kell kapnia arra, hogy az EUMSZ 290. cikkének megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el e technikai követelményekre vonatkozóan. A Lisszaboni Szerződést elfogadó kormányközi konferencia záróokmányához csatolt, az EUMSZ 290. cikkéről szóló (39.) nyilatkozatban a konferencia tudomásul vette a Bizottság azon szándékát, hogy a pénzügyi szolgáltatások területére vonatkozó, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok tervezetének elkészítése során a kialakult gyakorlatnak megfelelően továbbra is konzultál a tagállamok által kijelölt szakértőkkel. Különösen fontos, hogy a Bizottság az előkészítő munka során - többek között az EKB-val és valamennyi érintett érdekelttel - megfelelő és átlátható konzultációkat folytasson. A felhatalmazáson alapuló jogi aktus elkészítésekor és szövegezésekor a Bizottságnak gondoskodnia kell a vonatkozó dokumentumoknak az Európai Parlament és a Tanács részére történő egyidejű, időben történő és megfelelő továbbításáról.
(31)
Mivel azon tagállamokban található PSZ-eknek, amelyek pénzneme nem euro, a nemzeti pénznemű pénzforgalmi piacukon kívüli külön előkészületi munkára van szükségük, meg kell engedni számukra, hogy bizonyos ideig elhalaszthassák a technikai követelmények alkalmazását. Azon tagállamoknak is, amelyeknek pénzneme nem az euro, teljesíteniük kell a technikai követelményeket, hogy létrejöjjön az igazi európai fizetési térség, amely erősíteni fogja a belső piacot.
(32)
A SEPA széles körű támogatottságának biztosítása érdekében alapvető fontosságú a fizető felek magas szintű védelme, különösen a beszedési műveletek esetében. Az EPC által kidolgozott jelenlegi és egyetlen páneurópai fogyasztói beszedési modell kérdések és feltételek nélküli visszatérítéshez való jogot biztosít az engedélyezett fizetési műveletekre vonatkozóan az összeg beszedésétől számított nyolchetes időszak alatt, míg e visszatérítéshez való jogot a 2007/64/EK irányelv 62. és 63. cikke több feltételhez is köti. A fennálló piaci helyzetre tekintettel, illetve a fogyasztók magas szintű védelmének biztosítása érdekében fel kell mérni ezen előírások következményeit abban a jelentésben, amelyet - indokolt esetben felülvizsgálati javaslat kíséretében - a Bizottságnak a 2007/64/EK irányelv 87. cikkével összhangban 2012. november 1-jéig be kell nyújtania az Európai Parlament, a Tanács, az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság és az EKB számára.
(33)
A személyes adatok feldolgozása vonatkozásában az egyének védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló, 1995. október 24-i 95/46/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (9) szabályozza a személyes adatok ezen rendelet szerinti feldolgozását. A SEPA-átállásnak, valamint a közös pénzforgalmi szabványok és szabályok bevezetésének az érzékeny személyes adatok tekintetében a tagállamokban megállapított nemzeti jogszabályok betartásán kell alapulnia, és védenie kell az uniós polgárok érdekeit.
(34)
A SEPA keretében teljesített, az Európai Unióból az Egyesült Államokba irányuló fizetésekkel és átutalásokkal kapcsolatos pénzügyi üzenetek kívül esnek az Európai Unió és az Amerikai Egyesült Államok között 2010. június 28-án megkötött, a pénzügyi üzenetadatoknak a terrorizmus finanszírozásának felderítését célzó program (10) céljából történő feldolgozásáról és átadásáról szóló megállapodás hatókörén.
(35)
Mivel e rendelet célját - nevezetesen az euroátutalások és -beszedések technikai és üzleti követelményeinek megállapítását - a tagállamok nem tudják megfelelően megvalósítani, és ezért azok a fellépés nagyságrendje és hatásai miatt uniós szinten jobban megvalósíthatók, az Unió intézkedéseket hozhat az Európai Unióról szóló szerződés 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvének megfelelően. Az említett cikkben foglalt arányosság elvének megfelelően e rendelet nem lépi túl az említett cél eléréséhez szükséges mértéket.
(36)
A 924/2009/EK irányelv 5. cikkének (1) bekezdésével összhangban a tagállamoknak el kell törölniük a PSZ-eket terhelő, az ügyfeleik legfeljebb 50 000 EUR értékű fizetési műveleteivel kapcsolatos fizetésimérleg-statisztikákra vonatkozó, pénzforgalmi-alapú nemzeti adatszolgáltatási kötelezettségeket. A devizaszabályozási rendszer lezárultát követően kialakult pénzforgalmi-alapú fizetésimérleg-statisztikák gyűjtése egyebek - például közvetlen felmérések - mellett igen fontos adatforrásnak számít, amely hozzájárul a jó minőségű statisztikák készítéséhez. Az 1990-es évek eleje óta egyes tagállamok amellett döntöttek, hogy a bankok által az ügyfeleik nevében közölt adatok helyett közvetlenül a vállalatoktól és a háztartásoktól gyűjtött információkra támaszkodnak. Bár a pénzforgalmi-alapú adatgyűjtés olyan megoldást jelent, amely a társadalom egésze szempontjából - minőségi statisztikák biztosítása mellett - csökkenti a fizetési mérleg összeállításának költségeit, a határon átnyúló fizetési művelet esetében az ilyen típusú adatgyűjtés fenntartása csökkentheti a hatékonyságot és növelheti a költségeket. Minthogy a SEPA célja a határon átnyúló fizetések költségeinek csökkentése, a fizetési mérlegre vonatkozó, adatgyűjtés-alapú adatszolgáltatást teljesen meg kell szüntetni.
(37)
A jogbiztonság növelése érdekében célszerű összehangolni e rendelet rendelkezéseit és a 924/2009/EK rendelet 7. cikkében a bankközi díjak kapcsán meghatározott határidőket.
(38)
Ezért a 924/2009/EK rendeletet ennek megfelelően célszerű módosítani,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
1. cikk
Tárgy és hatály
(1) Ez a rendelet megállapítja az Unión belüli, euróban denominált azon átutalási és beszedési műveletekre vonatkozó szabályokat, amelyeknél a fizető fél pénzforgalmi szolgáltatója és a kedvezményezett pénzforgalmi szolgáltatója is az Unió területén található, vagy amelyeknél a fizetési műveletben érintett egyetlen fizetési szolgáltató (a továbbiakban: PSZ) az Unió területén található.
(2) Ez a rendeletet nem vonatkozik a következőkre:
a)
PSZ-eken belül vagy PSZ-ek - beleértve az ügynökeik vagy fióktelepeik - között lebonyolított saját számlás fizetési műveletek;
b)
a nagyértékű fizetési rendszerek útján feldolgozott és kiegyenlített fizetési műveletek, kivéve az olyan beszedési műveleteket, amelyek során a fizető fél nem kérte kifejezetten azok nagyértékű fizetési rendszeren keresztüli továbbítását;
c)
fizetési kártyával vagy hasonló eszközzel végzett fizetési műveletek, ideértve a készpénzfelvételt is, kivéve, ha a fizetési kártyát vagy hasonló eszközt csak a BBAN-nal vagy IBAN-nal azonosított fizetési számlára, illetve fizetési számláról történő átutaláshoz vagy beszedéshez szükséges információk előállítására használják;
d)
távközlési eszköz, digitális vagy IT-eszköz segítségével teljesített fizetési műveletek, amennyiben e fizetési műveletek nem eredményeznek átutalást vagy beszedést BBAN-nal vagy IBAN-nal azonosított fizetési számlára, illetve fizetési számláról;
e)
a 2007/64/EK irányelv 4. cikke (13) bekezdése szerinti készpénz-átutalási műveletek;
f)
az elektronikuspénz-kibocsátó intézmények tevékenységének megkezdéséről, folytatásáról és prudenciális felügyeletéről szóló, 2009. szeptember 16-i 2009/110/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (11) 2. cikke 2. pontjában meghatározottak szerinti elektronikus pénz átutalására irányuló fizetési műveletek kivéve, ha e műveletek BBAN-nal vagy IBAN-nal azonosított fizetési számlára, illetve fizetési számláról történő átutalást vagy beszedést eredményeznek.
(3) Amennyiben a fizetési modellek átutalással vagy beszedéssel teljesített fizetési műveleteken alapulnak, de emellett további opcionális jellemzőkkel vagy szolgáltatásokkal is rendelkeznek, e rendelet csak az alapul szolgáló átutalásokra vagy beszedésekre vonatkozik.
2. cikk
Fogalommeghatározások
E rendelet alkalmazásában az alábbi fogalommeghatározások érvényesek:
1. „átutalás”: a kedvezményezett fizetési számlájának egy fizetési művelet vagy sorozatos fizetési művelet útján történő jóváírására irányuló belföldi vagy határon átnyúló pénzforgalmi szolgáltatás, amelyet a fizető fél PSZ-nél vezetett fizetési számlájáról indítanak, a fizető fél által adott megbízás alapján;
2. „beszedés”: a fizető fél fizetési számlájának a megterhelésére irányuló belföldi vagy határon átnyúló pénzforgalmi szolgáltatás, amelynél a fizetési műveletet a kedvezményezett kezdeményezi a fizető fél jóváhagyása alapján;
3. „fizető fél”: az a természetes vagy jogi személy, aki vagy amely egy fizetési számla tulajdonosa, és aki vagy amely az adott fizetési számláról fizetési megbízást engedélyez, utasítva PSZ-ét a fizetési művelet teljesítésére, vagy - a fizető fél fizetési számlája hiányában - az a természetes vagy jogi személy, aki vagy amely egy kedvezményezett fizetési számlájának javára ilyen fizetési megbízást ad;
4. „kedvezményezett”: az a természetes vagy jogi személy, aki vagy amely egy fizetési számla tulajdonosa és valamilyen fizetési művelet tárgyát képező pénzeszközök szándékolt jogosultja;
5. „fizetési számla”: a pénzforgalmi szolgáltatás egy vagy több igénybe vevőjének a nevére nyitott olyan számla, amely fizetési műveletek teljesítésére szolgál;
6. „fizetési rendszer”: pénzátutalási rendszer, amely a fizetési műveletek feldolgozására, elszámolására vagy kiegyenlítésére formális és szabványosított eljárásokat és közös szabályokat alkalmaz;
7. „fizetési modell”: a fizetési műveletek uniós szintű és a tagállamokon belüli teljesítésére szolgáló, a PSZ-ek közötti megállapodáson alapuló egységes szabályok, gyakorlatok, szabványok és/vagy végrehajtási irányelvek összessége, amely elkülönül minden olyan infrastruktúrától vagy fizetési rendszertől, amely elősegíti működését;
8. „PSZ”: olyan pénzforgalmi szolgáltató, amely a 2007/64/EK irányelv 1. cikkének (1) bekezdésében említett típusok bármelyikébe tartozik, valamint a 2007/64/EK irányelv 26. cikkében említett természetes vagy jogi személy, azonban nem tartoznak ide a hitelintézetek tevékenységének megkezdéséről és folytatásáról szóló, 2006. június 14-i 2006/48/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (12) 2. cikkében felsorolt azon szervek, amelyek a 2007/64/EK irányelv 2. cikkének (3) bekezdése alapján mentességgel rendelkeznek;
9. „PIV”: az a természetes vagy jogi személy, aki vagy amely fizető félként vagy kedvezményezettként pénzforgalmi szolgáltatást vesz igénybe;
10. „fizetési művelet”: a fizető fél vagy a kedvezményezett által kezdeményezett, az Unión belüli fizetési számlák közötti pénzátutalás, függetlenül a fizető fél és a kedvezményezett közötti alapkötelezettségektől;
11. „fizetési megbízás”: a fizető félnek vagy a kedvezményezettnek a saját PSZ-e számára adott, fizetési művelet teljesítésére vonatkozó utasítása;
12. „bankközi díj”: a fizető fél és a kedvezményezett PSZ-ei között a beszedési műveletekért fizetett díj;
13. „MIF”: kettőnél több PSZ közötti megállapodás hatálya alá tartozó multilaterális bankközi díj;
14. „BBAN”: fizetési számla azonosító száma, amely egyértelműen azonosít egy adott fizetési számlát egy tagállam valamely PSZ-énél, és amely csak belföldi fizetési műveletekhez használható, míg a határon átnyúló fizetési műveletekhez ugyanezen fizetési számlát az IBAN-nal azonosítják;
15. „IBAN”: fizetési számla nemzetközi azonosító száma, amely egyértelműen azonosít egy adott fizetési számlát egy tagállamban, és amelynek elemeit a Nemzetközi Szabványügyi Szervezet (ISO) határozza meg;
16. „BIC”: üzleti azonosító kód, amely egyedileg azonosít valamely PSZ-t, és amelynek elemeit az ISO határozza meg;
17. „ISO 20022 XML szabvány”: az ISO által meghatározott szabvány az elektronikus pénzügyi üzenetek felépítésére, beleértve a fizetési műveletek XML szintaxisban történő fizikai megjelenítését is, összhangban az e rendelet hatálya alá tartozó fizetési műveletek uniós szintű fizetési modelljeinek üzleti szabályaival és végrehajtási irányelveivel;
18. „nagyértékű fizetési rendszer”: olyan fizetési rendszer, amely fő célja magas prioritású, sürgős és elsősorban nagy összegű egyedi fizetési műveletek feldolgozása, elszámolása vagy kiegyenlítése;
19. „kiegyenlítési időpont”: az az időpont, amikor a fizető fél PSZ-e és a kedvezményezett PSZ-e között teljesülnek a pénzeszközök átutalására vonatkozó kötelezettségek;
20. „pénzbeszedés”: a beszedés azon része, amely a kedvezményezett általi kezdeményezéssel kezdődik és a fizető fél fizetési számlájának szokásos módon történő megterhelésével fejeződik be;
21. „felhatalmazás”: a fizető fél által a kedvezményezett és (közvetlenül vagy a kedvezményezett útján közvetetten) a fizető fél PSZ-e részére adott jóváhagyás és engedély arra vonatkozóan, hogy a kedvezményezett pénzbeszedést kezdeményezhet a fizető fél megadott fizetési számlája terhére, és hogy a fizető fél PSZ-e eleget tehet ezen megbízásoknak;
22. „kisértékű fizetési rendszer”: olyan fizetési rendszer, amelynek fő célja (általában kötegelve továbbított, főleg kis összegű és alacsony prioritású) átutalások és beszedések feldolgozása, elszámolása vagy kiegyenlítése, és amely nem nagyértékű fizetési rendszer;
23. „mikrovállalkozás”: olyan vállalkozás, amely a pénzforgalmi szolgáltatási szerződés megkötésének időpontjában a 2003/361/EK bizottsági ajánlás (13) mellékletének 1. cikke és 2. cikke (1) és (3) bekezdése értelmében vett vállalkozásnak minősül;
24. „fogyasztó”: az a természetes személy, aki a pénzforgalmi szolgáltatási szerződésekben saját szakmája, üzleti tevékenysége vagy foglalkozása körén kívül eső célból jár el;
25. „R-művelet”: olyan fizetési művelet, amelyet valamely PSZ nem tud megfelelően teljesíteni vagy amely kivételkezelési műveletet eredményez, többek között fedezethiány, visszavonás, helytelen összeg vagy helytelen dátum, a felhatalmazás hiánya, illetve helytelen vagy megszűnt fizetési számla miatt;
26. „határon átnyúló fizetési művelet”: a fizető fél vagy kedvezményezett által kezdeményezett fizetési művelet, ahol a fizető fél és a kedvezményezett PSZ-e különböző tagállamban található;
27. „belföldi fizetési művelet”: a fizető fél vagy kedvezményezett által kezdeményezett fizetési művelet, ahol a fizető fél és a kedvezményezett PSZ-e ugyanabban a tagállamban található;
28. „referenciapartner”: az a természetes vagy jogi személy, aki nevében egy fizető fél fizetést teljesít vagy a kedvezményezett javára fizetés érkezik.
3. cikk
Elérhetőség
(1) Egy kedvezményezett azon PSZ-ének, amely egy fizetési modell keretében belföldi átutalás teljesítésére elérhető, egy uniós szintű fizetési modell szabályaival összhangban elérhetőnek kell lennie egy fizető fél által egy másik tagállamban található PSZ-eken keresztül kezdeményezett átutalás teljesítésére.
(2) Egy fizető fél azon PSZ-ének, amely egy fizetési modell keretében belföldi beszedés teljesítésére elérhető, egy uniós szintű fizetési modell szabályaival összhangban elérhetőnek kell lennie egy kedvezményezett által egy másik tagállamban található PSZ-en keresztül kezdeményezett beszedés teljesítésére is.
(3) Az (2) bekezdést kizárólag azokra a beszedésekre kell alkalmazni, amelyek a fizetési modell keretében a fogyasztóknak minősülő fizető felek rendelkezésére állnak.
4. cikk
Kölcsönös átjárhatóság
(1) A PSZ-ek által átutalások és beszedések lebonyolítására alkalmazandó fizetési modelleknek a következő feltételeknek kell megfelelniük:
a)
szabályaik azonosak az Unión belüli belföldi és határon átnyúló átutalási műveletek, csakúgy, mint az Unión belüli belföldi és határon átnyúló beszedések tekintetében; továbbá
b)
a fizetési modell résztvevői a tagállamok többségében működő PSZ-ek többségét képviselik, és kizárólag azon Unión belül működő PSZ-ek többségét is alkotják, amelyek átutalásokat, illetve beszedéseket teljesítenek.
Az első albekezdés b) pontja alkalmazásában, amikor sem a fizető fél, sem a kedvezményezett nem fogyasztó, csak azon tagállamok vehetők figyelembe, ahol a PSZ-ek ilyen szolgáltatásokat nyújtanak, és csak az ilyen szolgáltatásokat nyújtó PSZ-ek vehetők figyelembe.
(2) Az üzemeltető, vagy hivatalos üzemeltető hiányában az Unión belüli kisértékű fizetési rendszer résztvevői nemzetközi vagy európai szabványügyi testületek által kidolgozott szabványok alkalmazása révén biztosítják, hogy fizetési rendszerük technikailag kölcsönösen átjárható legyen más, Unión belüli kisértékű fizetési rendszerekkel. Ezen túlmenően nem vezetnek be olyan üzleti szabályokat, melyek a más, Unión belüli kisértékű fizetési rendszerekkel való kölcsönös átjárhatóságot korlátoznák. A fizetési és értékpapír-elszámolási rendszerekben az elszámolások véglegességéről szóló, 1998. május 19-i 98/26/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvben (14) meghatározott fizetési rendszereknek csak az ugyanezen irányelvben meghatározott más, Unión belüli kisértékű fizetési rendszerekkel való kölcsönös átjárhatóságot kell biztosítaniuk.
(3) Az átutalások és a beszedések feldolgozását nem gátolhatják technikai akadályok.
(4) A fizetési modell tulajdonosa, vagy a fizetési modell hivatalos tulajdonosa hiányában a legalább nyolc tagállamból résztvevőkkel rendelkező újonnan létrehozott kisértékű fizetési rendszer vezető résztvevője az (1) bekezdés első albekezdésének b) pontjában foglalt követelmények alóli átmeneti mentesítési kérelmet nyújthat be a fizetési modell tulajdonosa vagy a vezető résztvevő székhelye szerinti tagállam illetékes hatóságaihoz. Ezen illetékes hatóságok az újonnan létrehozott modell többi résztvevőjének székhelye szerinti tagállamok illetékes hatóságaival, a Bizottsággal és az EKB-val folytatott konzultációt követően ilyen mentesítést legfeljebb három évre adhatnak. Ezen illetékes hatóságok a döntésüket annak függvényében hozzák meg, hogy az újonnan létrehozott fizetési modell megítélésük szerint képes lesz-e teljeskörűen páneurópai fizetési modellé fejlődni, továbbá mennyiben járul hozzá a verseny fellendítéséhez vagy az innováció előmozdításához.
(5) A 16. cikk (4) bekezdése szerinti mentességet élvező pénzforgalmi szolgáltatások kivételével e cikk 2014. február 1-jétől hatályos.
5. cikk
Az átutalásokra és beszedésekre vonatkozó követelmények
(1) A PSZ-ek az átutalásokat és a beszedéseket a következő követelményekkel összhangban bonyolítják le:
a)
a fizetési számlák azonosítására - az érintett PSZ-ek helyétől függetlenül - a melléklet (1) bekezdésének a) pontjában meghatározott fizetésiszámla-azonosítót használják;
b)
a fizetési műveletek másik PSZ-nek való továbbításakor, vagy a fizetési műveletek kisértékű fizetési rendszer útján való továbbításakor a melléklet (1) bekezdésének b) pontjában megadott üzenetformátumokat használják;
c)
biztosítják, hogy a PIV a fizetési számlák azonosítására a melléklet (1) bekezdésének a) pontjában megadott fizetésiszámla-azonosítót használja, függetlenül attól, hogy a fizető fél PSZ-e és a kedvezményezett PSZ-e, vagy a fizetési műveletben érintett egyedüli PSZ ugyanazon tagállamban találhatók-e, mint a PIV;
d)
biztosítják, hogy ha a PIV - amely nem fogyasztó vagy mikrovállalkozás - olyan egyszeri átutalást vagy beszedést kezdeményez vagy fogad, amelyek nem egyesével, hanem kötegelve kerültek továbbításra, a melléklet (1) bekezdésének b) pontjában foglalt üzenetformátumokat használja.
Az első albekezdés b) pontjának sérelme nélkül, a PSZ-ek az ezt kifejezetten kérő PIV-k tekintetében a melléklet (1) bekezdésének b) pontjában foglalt üzenetformátumokat használják.
(2) A PSZ-ek átutalást - figyelemmel a 95/46/EK irányelv végrehajtására elfogadott nemzeti átültető jogszabályban foglalt egyéb kötelezettségekre is - a következő követelményekkel összhangban bonyolítják le:
a)
a fizető fél PSZ-e biztosítja, hogy a fizető fél megadja a melléklet (2) bekezdésének a) pontjában foglalt adatelemeket;
b)
a fizető fél PSZ-e megadja a kedvezményezett PSZ-ének a melléklet (2) bekezdésének b) pontjában foglalt adatelemeket;
c)
a kedvezményezett PSZ-e megadja vagy elérhetővé teszi a kedvezményezettnek a melléklet (2) bekezdésének d) pontjában foglalt adatelemeket.
(3) A PSZ-ek a beszedéseket - figyelemmel a 95/46/EK irányelv végrehajtására elfogadott nemzeti átültető jogszabályban foglalt egyéb kötelezettségekre is - a következő követelményekkel összhangban bonyolítják le:
a)
a kedvezményezett PSZ-e biztosítja, hogy
i.
a kedvezményezett az első és az egyszeri beszedés során, valamint minden későbbi fizetési művelet során megadja a melléklet (3) bekezdésének a) pontjában foglalt adatelemeket;
ii.
a fizető fél jóváhagyását adja mind a kedvezményezett, mind a saját PSZ-e részére (közvetlenül vagy a kedvezményezett útján közvetve), a felhatalmazásokat - a későbbi módosításokkal vagy visszavonásokkal együtt - a kedvezményezett vagy a kedvezményezettet képviselő harmadik fél megőrzi, és a kedvezményezettet a saját PSZ-e tájékoztatja e követelményről a 2007/64/EK irányelv 41. és 42. cikkével összhangban;
b)
a kedvezményezett PSZ-e megadja a fizető fél PSZ-ének a melléklet (3) bekezdésének b) pontjában foglalt adatelemeket;
c)
a fizető fél PSZ-e megadja vagy elérhetővé teszi a fizető félnek a melléklet (3) bekezdésének c) pontjában foglalt adatelemeket;
d)
a fizető félnek jogában áll megbízni PSZ-ét, hogy
i.
bizonyos összegre vagy gyakoriságra vagy mindkettőre vonatkozóan korlátozza a beszedést;
ii.
amennyiben egy fizetési modell szerinti felhatalmazás nem nyújt jogosultságot visszatérítéshez, a PSZ a fizető fél fizetési számlájának megterhelését megelőzően ellenőrizzen minden egyes beszedést, valamint a felhatalmazással kapcsolatos információk alapján ellenőrizze azt, hogy a beérkező beszedés összege és gyakorisága megegyezik-e a felhatalmazásban szereplő, megállapodás szerinti összeggel és gyakorisággal;
iii.
tiltsa le a fizetési számláját érintő beszedéseket, vagy egy vagy több meghatározott kedvezményezet által indított beszedéseket, illetve kizárólag egy vagy több meghatározott kedvezményezett által kezdeményezett beszedéseket engedélyezzen.
Amennyiben sem a fizető fél, sem a kedvezményezett nem fogyasztók, a PSZ nem köteles eleget tenni a d) pont i., ii. vagy iii. alpontjának.
A fizető PSZ-e tájékoztatja a fizetőt a d) pontban említett jogairól a 2007/64/EK irányelv 41. és 42. cikkével összhangban.
A kedvezményezett az első vagy az egyszeri beszedés során, valamint minden későbbi beszedés során megküldi PSZ-ének a felhatalmazással kapcsolatos információkat, a kedvezményezett PSZ-e pedig ezen információkat minden beszedés során továbbítja a fizető fél PSZ-ének.
(4) Az (1) bekezdésben említett követelményeken túl, az átutalásokat elfogadó kedvezményezett a neki fizető felekkel közli a melléklet (1) bekezdésének a) pontjában meghatározott fizetésiszámla-azonosítóját belföldi fizetési műveletek esetén 2014. február 1-jéig, határon átnyúló fizetési műveletek esetén 2016. február 1-jéig - de kizárólag szükség esetén - PSZ-e BIC-jét, ha átutalást kér.
(5) A fizető fél az első beszedést megelőzően közli a melléklet (1) bekezdésének a) pontjában meghatározott fizetésiszámla-azonosítóját. A fizető fél belföldi fizetési műveletek esetén 2014. február 1-jéig, határon átnyúló fizetési műveletek esetén 2016. február 1-jéig - de kizárólag szükség esetén - közli PSZ-e BIC-jét.
(6) Amennyiben a fizető fél és a PSZ-e közötti keretszerződés nem nyújt jogosultságot visszatérítésre, a fizető fél PSZ-e a (3) bekezdés a) pontja ii. alpontjának sérelme nélkül a fizető fél fizetési számlájának megterhelését megelőzően minden egyes beszedés esetében - a felhatalmazással kapcsolatos információk alapján - ellenőrzi, hogy a beérkező beszedés összege megegyezik-e a felhatalmazásban szereplő, megállapodás szerinti összeggel és gyakorisággal.
(7) Belföldi fizetési műveletek esetében 2014. február 1-je, határon átnyúló fizetési műveletek esetében 2016. február 1-je után a PSZ-ek nem kötelezik a PIV-ket a fizető fél vagy a kedvezményezett PSZ-e BIC-jének közlésére.
(8) A fizető fél és a kedvezményezett PSZ-e nem számíthat fel további díjakat vagy bármilyen más költségeket a fizetési kártyával vagy segítségével az értékesítés helyén kezdeményezett, beszedést eredményező fizetési műveletekre irányuló felhatalmazások automatikus létrehozásával járó leolvasási eljárásokért.
6. cikk
Végső határidők
(1) Az átutalásokat 2014. február 1-jétől az 5. cikk (1), (2) és (4) bekezdésében és a melléklet 1. és 2. pontjában meghatározott technikai követelményekkel összhangban kell lebonyolítani.
(2) A beszedéseket 2014. február 1-jétől a 8. cikk (2) és (3) bekezdésének, valamint az 5. cikk (1), (3), (5), (6) és (8) bekezdésében és a melléklet 1. és 3. pontjában meghatározott követelményekkel összhangban kell lebonyolítani.
(3) A 3. cikk sérelme nélkül, a beszedéseket belföldi fizetési műveletek esetében 2017. február 1-jétől, határon átnyúló fizetési műveletek esetében 2012. november 1-jétől a 8. cikk (1) bekezdésében meghatározott követelményekkel összhangban kell lebonyolítani.
(4) A belföldi fizetési műveletek tekintetében bármely tagállam vagy - az érintett tagállam beleegyezésével - az adott tagállam PSZ-ei - a polgárok felkészültségének és készségének figyelembevételét és értékelését követően - az (1) és (2) bekezdésben említetteknél korábbi időpontokat is megállapíthatnak.
7. cikk
A felhatalmazások érvényessége és a visszatérítéshez való jog
(1) A 2014. február 1-je előtti, hagyományos modell szerinti rendszeres beszedésre vonatkozó érvényes kedvezményezett általi felhatalmazás ezen időpontot követően is érvényben marad, és azt - a beszedési felhatalmazások megbízások érvényességének fenntartását lehetővé tevő nemzeti jogszabályok vagy fogyasztói megállapodások hiányában - a fizető fél PSZ-ének adott jóváhagyásnak kell tekinteni az adott kedvezményezett által kezdeményezett rendszeres beszedések e rendelettel összhangban lévő teljesítésére.
(2) Az (1) bekezdésben említett felhatalmazások lehetővé teszik a feltétel nélküli visszatérítést és a visszatérített fizetési művelet értéknapjára visszadátumozott visszatérítést, amennyiben a meglévő felhatalmazás keretei között előírják az ilyen visszatérítéseket.
8. cikk
A beszedések bankközi díjai
(1) A (2) bekezdés sérelme nélkül, beszedésenként felszámított MIF, vagy hasonló tárgyú, illetve hatású egyéb, megállapodás szerinti díjak nem alkalmazhatók a beszedésekre.
(2) Az R-műveletekre alkalmazható MIF, ha teljesülnek a következő feltételek:
a)
a megállapodás célja a költségek hatékony ráterhelése az R-műveletet okozó PSZ-re vagy - adott esetben - annak PIV-jére, számításba véve a fennálló tranzakciós költségeket is, és biztosítva, hogy a fizető fél terhére ne számítsanak fel költséget, és a PSZ egy adott R-művelet után nem számíthat fel a PIV terhére olyan költségeket, amelyek meghaladják a PSZ által az ilyen műveletek kapcsán viselt költségeket;
b)
a díjak szigorúan költségalapúak;
c)
a díjak mértéke nem haladja meg azon legköltséghatékonyabb hasonló PSZ R-művelet kezelési tényleges költségét, amely a műveletek volumenét és a szolgáltatások jellegét tekintve a megállapodás jelentős szereplőjének minősül;
d)
a díjak a), b) és c) ponttal összhangban történő alkalmazása megakadályozza, hogy a PSZ-ek az e bankközi díjak által fedezett költségeken felül további díjakat számítson fel a PIV-k terhére;
e)
a megállapodásnak nincs olyan gyakorlati és gazdaságosan megvalósítható alternatívája, amely a fogyasztók számára azonos vagy alacsonyabb költségek mellett lehetővé tenné az R-műveletek ugyanannyira hatékony vagy hatékonyabb kezelését.
Az első albekezdés alkalmazásában csak az R-műveletek kezeléséhez közvetlenül és egyértelműen hozzárendelhető költségkategóriákat lehet figyelembe venni az R-műveleti díjak kiszámításánál. Ezeket a költségeket pontosan meg kell határozni. Az ellenőrzés és a nyomon követés megkönnyítése érdekében a megállapodásnak tartalmaznia kell a költségek bontását, beleértve az egyes költségelemek egyedi azonosítását.
(3) Az (1) és (2) bekezdés a megfelelő változtatásokkal alkalmazandó a többoldalú megállapodásokkal azonos tárgyú vagy hatású, egy adott PSZ által kiadott egyoldalú megállapodásokra, valamint a PSZ-ek közötti kétoldalú megállapodásokra.
9. cikk
A fizetési művelet hozzáférhetősége
(1) Az a fizető fél, aki átutalást kezdeményez egy kedvezményezett részére az Unión belül található fizetési számlája javára, nem határozhatja meg azt a tagállamot, ahol annak a fizetési számlának léteznie kell, feltéve, hogy a fizetési számla a 3. cikkel összhangban elérhető.
(2) Egy kedvezményezett, aki átutalást elfogad vagy beszedéssel pénzt szed be egy fizető féltől az Unión belül található fizetési számla terhére, nem határozhatja meg azt a tagállamot, ahol annak a fizetési számlának léteznie kell, feltéve, hogy a fizetési számla a 3. cikkel összhangban elérhető.
10. cikk
Illetékes hatóságok
(1) A tagállamok az e rendeletnek való megfelelés biztosításáért felelős, illetékes hatóságként közhatóságokat jelölnek ki, vagy olyan testületeket, amelyeket a nemzeti jog, vagy a nemzeti jogban ilyen célra kifejezetten felhatalmazott közhatóság elismer, ideértve a nemzeti központi bankokat is. A tagállamok létező testületeket is kijelölhetnek illetékes hatóságként.
(2) A tagállamok 2013. február 1-jéig értesítik a Bizottságot az (1) bekezdés szerint kijelölt illetékes hatóságokról. Az e hatóságokat érintő bármely későbbi változást haladéktalanul bejelentik a Bizottságnak és az Európai Felügyeleti Hatóságnak (Európai Bankhatóság, EBH).
(3) A tagállamok biztosítják, hogy az (1) bekezdésben említett illetékes hatóságok rendelkezzenek mindazokkal a hatáskörökkel, amelyek feladataik ellátásához szükségesek. Amennyiben egy tagállam területén az e rendelet hatálya alá tartozó kérdések szempontjából több illetékes hatóság van, úgy a tagállamok biztosítják e hatóságok szoros együttműködését annak érdekében, hogy azok mindegyike a saját feladatait hatékonyan tudja végrehajtani.
(4) Az illetékes hatóságok hatékonyan nyomon követik e rendelet PSZ-ek általi betartását, és megteszik a szükséges intézkedéseket a megfelelés érdekében. E hatóságok a 2007/64/EK irányelv 24. cikkével és az 1093/2010/EU rendelet 31. cikkével összhangban együttműködnek egymással.
11. cikk
Szankciók
(1) A tagállamok 2013. február 1-jéig meghatározzák az e rendelet megsértéséért kiszabható szankciókra vonatkozó szabályokat, és minden szükséges intézkedést megtesznek ezek végrehajtása érdekében. A szankcióknak hatékonynak, arányosnak és visszatartó erejűnek kell lenniük. A tagállamok 2013. augusztus 1-jéig értesítik a Bizottságot e szabályokról és intézkedésekről, és haladéktalanul bejelentik az ezeket érintő esetleges későbbi módosításokat.
(2) Az (1) bekezdésben említett szankciók a fogyasztókra nem alkalmazandók.
12. cikk
Peren kívüli panasztételi és jogorvoslati eljárások
(1) A tagállamok megfelelő és hatékony peren kívüli panasztételi és jogorvoslati eljárásokat hoznak létre a PIV-k és PSZ-ik között az e rendeletből eredő jogokkal és kötelezettségekkel kapcsolatosan felmerülő viták rendezéséhez. E célból a tagállamok már meglévő testületeket jelölnek ki, vagy adott esetben új testületeket hoznak létre.
(2) A tagállamok 2013. február 1-jéig értesítik a Bizottságot az (1) bekezdésben említett illetékes testületekről. Az e testületeket érintő bármely későbbi változásról haladéktalanul értesítik a Bizottságot.
(3) A tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy ezt a cikket csak a fogyasztóknak, vagy pedig a fogyasztóknak és mikrovállalkozásoknak minősülő PIV-kre kell alkalmazni. A tagállamok az ilyen rendelkezésről 2013. augusztus 1-jéig tájékoztatják a Bizottságot.
13. cikk
Hatáskörök átruházása
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 14. cikknek megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el a melléklet módosítására vonatkozóan a technikai fejlődés és a piaci fejlemények figyelembevétele érdekében.
14. cikk
A felhatalmazás gyakorlása
(1) A Bizottság az e cikkben meghatározott feltételek mellett felhatalmazást kap felhatalmazáson alapuló jogi aktus elfogadására.
(2) A Bizottság 13. cikkben említett, felhatalmazáson alapuló jogi aktus elfogadására vonatkozó felhatalmazása ötéves időtartamra szól 2012. március 31-től kezdődő hatállyal. A Bizottság legkésőbb kilenc hónappal az ötéves időtartam vége előtt jelentést készít a felhatalmazásról. Amennyiben az Európai Parlament vagy a Tanács nem ellenzi a meghosszabbítást legkésőbb három hónappal az egyes időtartamok vége előtt, akkor a felhatalmazás hallgatólagosan meghosszabbodik a korábbival megegyező időtartamra.
(3) Az Európai Parlament vagy a Tanács bármikor visszavonhatja a 13. cikkben említett felhatalmazást. A visszavonásról szóló határozat megszünteti az abban megjelölt felhatalmazást. A határozat az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon vagy a benne megjelölt későbbi időpontban lép hatályba. A határozat nem érinti a már hatályban lévő, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok érvényességét.
(4) A Bizottság a felhatalmazáson alapuló jogi aktus elfogadását követően haladéktalanul és egyidejűleg értesíti az Európai Parlamentet és a Tanácsot e jogi aktus elfogadásáról.
(5) A 13. cikk értelmében elfogadott, felhatalmazáson alapuló jogi aktus csak akkor lép hatályba, ha az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak a jogi aktusról való értesítését követő három hónapon belül sem az Európai Parlament, sem a Tanács nem emelt ellene kifogást, illetve ha az említett időtartam lejártát megelőzően mind az Európai Parlament, mind a Tanács arról tájékoztatta a Bizottságot, hogy nem fog kifogást emelni. Az Európai Parlament vagy a Tanács kezdeményezésére ez az időtartam három hónappal meghosszabbodik.
15. cikk
Felülvizsgálat
A Bizottság 2017. február 1-jéig - szükség esetén jogalkotási javaslat kíséretében - jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak, az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak, az EKB-nak és az EBB-nek e rendelet alkalmazásáról.
16. cikk
Átmeneti rendelkezések
(1) A tagállamok a 6. cikk (1) és (2) bekezdésétől eltérően 2016. február 1-jéig engedélyezhetik a PSZ-ek számára, hogy a belföldi fizetési műveletek vonatkozásában konvertálási szolgáltatásokat nyújtsanak a PIV-k részére, lehetővé téve a fogyasztóknak minősülő PIV-knek, hogy a melléklet (1) pontjának a) alpontjában említett fizetési számlaazonosító helyett továbbra is a BBAN-t használják, feltéve, hogy a fizető fél és a kedvezményezett BBAN-jának a melléklet (1) bekezdésének a) alpontjában említett fizetési számlaazonosítóra való, technikai és biztonsági szempontból megfelelő konvertálása révén garantált a kölcsönös átjárhatóság. A kezdeményező PIV - adott esetben még a fizetés teljesítése előtt - megkapja a szóban forgó számlaazonosítót. Ilyen esetekben a PSZ-ek nem háríthatnak a PIV-kre sem további díjat, sem egyéb, e konvertálási szolgáltatásokhoz közvetlen vagy közvetett módon kapcsolódó költséget.
(2) Az euróban denominált pénzforgalmi szolgáltatásokat kínáló és az euroövezeten kívüli tagállamokban található PSZ-eknek 2016. október 31-ére kell teljesíteniük a 3. cikkben foglalt követelményeket, ha euróban denominált pénzforgalmi szolgáltatásokat kínálnak. Amennyiben azonban e tagállamok valamelyike 2015. október 31-ét megelőzően bevezeti az eurót, úgy az adott tagállamban található PSZ az adott tagállam euroövezethez való csatlakozásának időpontjától számított egy éven belül köteles megfelelni a 3. cikkben foglalt követelményeknek.
(3) A tagállamok engedélyezhetik, hogy illetékes hatóságaik 2016. február 1-jéig mentesítsék a 6. cikk (1) és (2) bekezdésében említett követelmények egésze vagy egy része alól azokat az átutalásokat vagy beszedéseket, amelyeknek összesített piaci részesedése az EKB évente közzétett hivatalos pénzforgalmi statisztikái alapján az adott tagállamban nem haladja meg az átutalások, illetve a beszedések 10 %-át.
(4) A tagállamok engedélyezhetik, hogy illetékes hatóságaik 2016. február 1-jéig mentesítsék a 6. cikk (1) és (2) bekezdésében meghatározott követelmények egésze vagy egy része alól azokat a fizetési kártyával az értékesítés helyén kezdeményezett fizetési műveleteket, amelyek BBAN-nal vagy IBAN-nal azonosított fizetési számláról teljesített beszedést eredményeznek.
(5) A tagállamok a 6. cikk (1) és (2) bekezdéseiben foglalt rendelkezésektől eltérve 2016. február 1-jéig engedélyezhetik illetékes hatóságaik számára, hogy a továbbítás céljára kötegelt egyszeri átutalásokat vagy beszedéseket kezdeményező vagy fogadó PIV-k tekintetében mentességet adjanak a melléklet (1) bekezdésének b) pontjában és az 5. cikk (1) bekezdésének d) pontjában előírt üzenetformátum használatára vonatkozó követelmény alól. Az esetleges mentesség ellenére a PSZ-ek eleget tesznek az 5. cikk (1) bekezdésének d) pontjában foglalt követelményeknek, ha a PIV ilyen szolgáltatást kér.
(6) A tagállamok a 6. cikk (1) és (2) bekezdésétől eltérve 2016. február 1-jéig halasztást adhatnak a belföldi fizetési műveletek esetében az 5. cikk (4), (5) és (7) bekezdésében foglalt, BIC közlésére vonatkozó követelmény tekintetében.
(7) Amennyiben egy tagállam élni kíván az (1), (3), (4), (5) és (6) bekezdésben meghatározott eltérések valamelyikével, erről 2013. február 1-jéig értesíti a Bizottságot, és ezt követően engedélyezheti illetékes hatóságának, hogy az eltérésről szóló rendelkezésben foglalt időtartamra mentességet adjon az 5. cikkben, a 6. cikk (1) vagy (2) bekezdésében, valamint a mellékletben foglalt követelmények összessége vagy egy része alól az egyes bekezdésekben vagy albekezdésekben említett megfelelő fizetési műveletek tekintetében. A tagállamok értesítik a Bizottságot az eltérés által érintett fizetési műveletekről és az esetleges későbbi módosításokról.
(8) Az euroövezeten kívüli tagállamokban működő PSZ-eknek és az e tagállamokban pénzforgalmi szolgáltatásokat igénybe vevő PIV-knek 2016. október 31-ig kell teljesíteniük a 4. és az 5. cikkben foglalt követelményeket. Az euroövezeten kívüli tagállamokban működő kisértékű fizetési rendszerek szolgáltatóinak a 4. cikk (2) bekezdésében foglalt követelményeket 2016. október 31-ig kell teljesíteniük.
Amennyiben azonban egy ilyen tagállamban 2015. október 31. előtt bevezetésre kerül az euro, az érintett tagállamban működő PSZ-eknek vagy adott esetben a helyi kisértékű fizetési rendszerek üzemeltetőinek és az ott nyújtott pénzforgalmi szolgáltatásokat igénybe vevő PIV-knek az érintett tagállam euroövezethez való csatlakozásának időpontjától számított egy éven belül - de az 2012. március 31-én az euroövezethez tartozó tagállamok számára előírt határidőknél nem korábban - kell megfelelniük a szóban forgó rendelkezéseknek.
17. cikk
A 924/2009/EK rendelet módosításai
A 924/2009/EK rendelet a következőképpen módosul:
1.
A 2. cikk 10. pontja helyébe a következő szöveg lép:
„10. »pénz«: bankjegyek és pénzérmék, számlapénz, valamint az elektronikuspénz-kibocsátó intézmények tevékenységének megkezdéséről, folytatásáról és prudenciális felügyeletéről szóló, 2009. szeptember 16-i 2009/110/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (15) 2. cikkének (2) bekezdésében szereplő meghatározás szerinti elektronikus pénz.
2.
A 3. cikk (1) bekezdésének helyébe a következő szöveg lép:
„(1) Egy pénzforgalmi szolgáltató által határon átnyúló fizetési műveletekért a pénzforgalmi szolgáltatást igénybe vevőnek felszámolt díjaknak meg kell egyezniük a szóban forgó pénzforgalmi szolgáltató által lebonyolított azonos összegű és azonos pénznemben történő megfelelő belföldi fizetési műveletekért a pénzforgalmi szolgáltatást igénybe vevőnek felszámolt díjakkal.”;
3.
A 4. cikk a következőképpen módosul:
a)
a (2) bekezdést el kell hagyni;
b)
a (3) bekezdés helyébe a következő szöveg lép:
„(3) A pénzforgalmi szolgáltató a pénzforgalmi szolgáltatást igénybe vevőnek a 3. cikk (1) bekezdésével összhangban kiszabott díjak mellett kiegészítő díjakat számíthat fel, amennyiben a szolgáltatást igénybe vevő az IBAN és - adott esetben, az euroátutalások és -beszedések technikai és üzleti követelményeinek megállapításáról és a 924/2009/EK rendelet módosításáról szóló, 2012. március 14-i 260/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelettel (16) összhangban - a BIC közlése nélkül ad megbízást a pénzforgalmi szolgáltatónak a határon átnyúló fizetés teljesítésére egy másik tagállamban található fizetési számla vonatkozásában. E díjaknak megfelelőknek és a költségekkel arányosaknak kell lenniük. A felszámított díjakról a pénzforgalmi szolgáltatónak és a pénzforgalmi szolgáltatás igénybe vevőjének meg kell állapodnia. A pénzforgalmi szolgáltatónak - megfelelő idővel azt megelőzően, hogy a pénzforgalmi szolgáltatás igénybe vevőjét az említett megállapodás kötelezné - tájékoztatnia kell a pénzforgalmi szolgáltatás igénybe vevőjét a kiegészítő díjak összegéről.
4.
Az 5. cikk (1) bekezdésének helyébe a következő szöveg lép:
„(1) A tagállamok 2016. február 1-jei hatállyal eltörlik a pénzforgalmi szolgáltatókat terhelő, az ügyfeleik fizetési műveleteivel kapcsolatos fizetésimérleg-statisztikákra vonatkozó, pénzforgalmi alapú nemzeti adatszolgáltatási kötelezettségeket.”
5.
A 7. cikk a következőképpen módosul:
a)
az 1. cikkben a „2012. november 1.” időpont helyébe „2017. február 1.” lép;
b)
a 2. cikkben a „2012. november 1.” időpont helyébe „2017. február 1.” lép;
c)
a 3. cikkben a „2012. november 1.” időpont helyébe „2017. február 1.” lép.
6.
A 8. cikket el kell hagyni.
18. cikk
Hatálybalépés
Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon lép hatályba.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Strasbourgban, 2012. március 14-én.