KOMMISSIONENS AFGØRELSE
af 5. april 2011
om nederlandenes foranstaltninger C 11/09 (ex NN 53b/08, NN 2/10 og N 19/10) til fordel for ABN AMRO Group NV (oprettet efter fusionen mellem Fortis Bank Nederland og ABN AMRO N)
(meddelt under nummer K(2011) 2114)
(Kun den engelske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2011/823/EU)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 108, stk. 2, første afsnit,
efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte bemærkninger (1) i overensstemmelse med traktatens artikel 108, stk. 2, og under henvisning til disse bemærkninger, og
ud fra følgende betragtninger:
1. SAGSFORLØB
(1)
Den 3. oktober 2008 overtog den nederlandske stat Fortis Bank Nederland (»FBN«) (det nederlandske bankdatterselskab af finansieringsholdingselskabet Fortis SA/NV (2)), herunder aktiver i ABN AMRO Holding ejet af FBN (»ABN AMRO N«) for et beløb af 12,8 mia. EUR. I samme transaktion indtrådte den nederlandske stat i stedet for Fortis Bank SA/NV, Fortis SA/NV's belgiske bankdatterselskab, som fordringshaver i lån til FBN med en nominel værdi på 16,1 mia. EUR (3). Den nederlandske stat bevilgede endvidere FBN en kortsigtet likviditetsfacilitet på 45 mia. EUR og accepterede at skadesløsholde Fortis SA/NV for omkostninger og forpligtelser, der stammede fra konsortiets aktionæroverenskomst (»aktionæroverenskomsten«). Aktionæroverenskomsten indeholdt de tre finansielle institutioners rettigheder og forpligtelser (Fortis SA/NV, Banco Santander og Royal Bank of Scotland (»RBS«) eller de tre »medlemmer af konsortiet«), som i fællesskab havde budt på ABN AMRO Holding via den nyoprettede juridiske enhed »RFS Holdings«. Den 7. oktober 2008 anmeldte den nederlandske stat sine foranstaltninger af 3. oktober 2008 (overtagelse af FBN for 12,8 mia. EUR, novation af langfristede lån med en nominel værdi på 16,1 mia. EUR og den kortfristede likviditetsfacilitet på 45 mia. EUR, i det følgende benævnt »de integrerede transaktioner af 3. oktober 2008«) som foranstaltninger, der ikke udgør statsstøtte, for at få juridisk vished om disse foranstaltninger. Eftersom foranstaltningerne allerede var blevet gennemført, registrerede Kommissionen sagen som en NN-sag (nemlig NN53b/08).
(2)
Under forhandlingerne, der førte til overtagelsen af FBN den 3. oktober 2008, henviste den nederlandske stat til en ekstern vurderingsrapport af […] (4) hvoraf Kommissionen fik tilsendt en kopi den 15. oktober 2008.
(3)
I et brev af 30. oktober 2008 underrettede Kommissionen det nederlandske finansministerium om, at den foreløbigt var af den opfattelse, at foranstaltningerne af 3. oktober 2008 syntes at udgøre statsstøtte til FBN. Den 20. november blev der afholdt et møde mellem Kommissionens tjenestegrene og den nederlandske stat.
(4)
Den 21. november 2008 besluttede den nederlandske stat officielt, at den ikke ville holde FBN and ABN AMRO N adskilt, men i stedet ville søge at fusionere de to selskaber (»fusionen«) i overensstemmelse med Fortis SA/NV's tidligere planer.
(5)
Den 3. december 2008 traf Kommissionen en beslutning (5) (»beslutningen af 3. december 2008«), hvori den erklærede, at den nederlandske stats foranstaltninger af 3. oktober 2008 til fordel for Fortis Bank SA/NV udgjorde statsstøtte, der er forenelig med fællesmarkedet. I betragtning 4 i denne beslutning anføres det imidlertid udtrykkeligt, at Kommissionen i en særskilt procedure ville afgøre, om de foranstaltninger, der blev gennemført den 3. oktober 2008, også omfattede støtte til FBN.
(6)
Den 17. december 2008 underrettede den nederlandske stat Kommissionen om, at den havde til hensigt at overtage ABN AMRO N fra FBN for 6,5 mia. EUR. Overtagelsen fandt sted den 24. december 2008. Den 2. februar 2009 anmeldte de nederlandske myndigheder af hensyn til den retlige sikkerhed denne overtagelse som en foranstaltning, der ikke udgør statsstøtte.
(7)
Den 24. december 2008 underskrev RBS, Banco Santander og den nederlandske stat en ændring til aktionæroverenskomsten, hvorved den nederlandske stat indtrådte i aktionæroverenskomsten i stedet for Fortis SA/NV.
(8)
Den 6. marts 2009 sendte den nederlandske stat Kommissionen en due diligence-rapport (6) om de overtagne virksomheder, som var blevet udarbejdet af […] på anmodning fra den nederlandske stat.
(9)
Ved en beslutning af 8. april 2009 (»beslutningen af 8. april 2009«) indledte Kommissionen en procedure i henhold til traktatens artikel 108, stk. 2, under sagsnr. C11/09 (ex-NN53b/08) med hensyn til påstået statsstøtte til FBN og ABN AMRO N.
(10)
Den 6. maj 2009 modtog Kommissionen en klage fra Van Lanschot Bank (»klageren«), som er en nederlandsk konkurrent til FBN og ABN AMRO N. Kommissionen videresendte brevet til den nederlandske stat den 22. juli 2009 og anmodede om bemærkninger. Den nederlandske stat anmodede om at få forlænget tidsfristen den 20. august 2009 og sendte et detaljeret svar på klagen den 22. september 2009. Klageren sendte yderligere oplysninger ved brev af 21. august 2009 og 28. august 2009. Disse breve blev videresendt til den nederlandske stat den 23. september 2009, og den nederlandske stat svarede den 29. oktober 2009.
(11)
Den 15. maj 2009 sendte den nederlandske stat et brev til Kommissionen, hvori den svarede på en række spørgsmål, som blev rejst i beslutningen af 8. april 2009. Den 11. august 2009 blev der sendt et detaljeret svar om indholdet - som den nederlandske stat havde anmodet om mere tid til.
(12)
I et uofficielt dokument sendt den 15. juni 2009 og på et opfølgende møde med Kommissionen den 16. juni 2009 underrettede den nederlandske stat Kommissionen om, at den havde til hensigt at gennemføre en rekapitaliseringsplan på 2,5 mia. EUR, så ABN AMRO N kunne blive udskilt fra sit moderselskab, ABN AMRO Bank (7). På dette møde anførte den nederlandske stat, at der efter den første kapitaltilførsel på 2,5 mia. EUR ville blive behov for yderligere foranstaltninger, der dog endnu ikke kunne sættes tal på.
(13)
I beslutningen af 8. april 2008 havde Kommissionen opfordret det nederlandske finanstilsyn »DNB« til at kommentere FBN's og ABN AMRO N's finansielle situation. Kommissionen modtog de ønskede oplysninger om FBN ved brev af 18. juni 2009 og en ajourføring den 5. januar 2010. Den nederlandske stat videresendte endvidere et brev fra DNB om ABN AMRO N den 20. januar 2010.
(14)
Den 6. juli 2009 sendte ABN AMRO Bank - ABN AMRO N’s moderselskab - et brev til Kommissionen med bemærkninger til beslutningen af 8. april 2009. Dette brev blev sendt til den nederlandske stat den 22. juli 2009, og den nederlandske stat svarede den 22. september 2009.
(15)
Den 9. juli 2009 underrettede den nederlandske stat Kommissionen om, at FBN havde tilbagebetalt hele den kortfristede finansiering, den havde modtaget fra den nederlandske stat under likviditetsfaciliteten af 3. oktober 2008 på 45 mia. EUR.
(16)
Den 15. juli 2009 underrettede den nederlandske stat Kommissionen om FBN's planer om at overtage Fortis Clearing Americas (»FCA«) fra Fortis Bank SA/NV.
(17)
Den 17. juli 2009 anmeldte den nederlandske stat formelt en plan med rekapitaliseringsforanstaltninger til en værdi af 2,5 mia. EUR (8) bestående af en credit default swap (»CDS«), som reducerede bankens kapitalbehov med 1,7 mia. EUR (»kapitalfrigørelsesinstrumentet«) og et obligatorisk konvertibelt værdipapir (»obligatorisk konvertibelt værdipapir«) på 800 mio. EUR. Foranstaltningerne var oprindeligt registreret under sagsnr. N429/09, men eftersom foranstaltningerne blev truffet, inden Kommissionen havde truffet beslutning om dem, blev sagen flyttet fra registret over anmeldt støtte til registret over ikke-anmeldt støtte (under nr. NN 2/10).
(18)
Den 10. september 2009 sendte den nederlandske stat et uofficielt dokument til Kommissionen med en ajourføring af udskillelsesprocessen og en indikation af, at yderligere (beløbsmæssigt ikke nærmere fastlagte) statsstøtteforanstaltninger ville være uundgåelige.
(19)
På et møde med Kommissionen den 9. november 2009 anførte den nederlandske stat, at FBN og ABN AMRO N havde brug for nye foranstaltninger til en værdi af 4,39 mia. EUR, således at de samlede foranstaltninger (herunder den foranstaltning, der blev anmeldt den 17. juli 2009) kom op på 6,89 mia. EUR. Foranstaltningerne blev beskrevet yderligere i et tillæg af 10. november 2009 til det uofficielle dokument af 10. september 2009 og i en yderligere forklarende note af 13. november 2009.
(20)
Den 26. november 2009 forelagde den nederlandske stat Kommissionen en rapport af […] med bemærkninger til transaktionen af 24. december 2008. Rapporten var desuden vedlagt baggrundsmateriale med en forklaring af […].
(21)
Den 4. december 2009 forelagde den nederlandske stat Kommissionen en første version (9) af en omstruktureringsplan for ABN AMRO Group (»omstruktureringsplanen af december 2009«), den nye enhed, som var resultatet af fusionen mellem FBN og ABN AMRO N. I denne plan beskrives den nye enheds strategi, ligesom den indeholdt finansielle beregninger for et basisscenarie.
(22)
Den 14. januar 2010 anmeldte den nederlandske stat formelt de nye statsstøtteforanstaltninger på 4,39 mia. EUR ud over de allerede anmeldte foranstaltninger i juli 2009. Kommissionen registrerede de nye foranstaltninger under nr. N19/10.
(23)
Ved afgørelse af 5. februar 2010 (»afgørelsen af 5. februar 2010«) udvidede Kommissionen undersøgelsesprocedure C11/09 til også at omfatte de foranstaltninger, der er registreret under NN2/10 og N19/10. I denne afgørelse godkendte Kommissionen midlertidigt disse foranstaltninger som redningsstøtte frem til den 31. juli 2010. Den nederlandske stat sendte Kommissionen et brev, hvori den gav tilsagn om et forbud mod prisførerskab frem til udgangen af 2010.
(24)
Den 23. marts 2010 modtog Kommissionen et svar fra den nederlandske stat - som havde anmodet om at få forlænget tidsfristen - på afgørelsen af 5. februar 2010. Den nederlandske stat gav endvidere yderligere oplysninger om omstruktureringsplanen af december 2009 for den nye ABN AMRO Group med bl.a. finansielle beregninger for det værst tænkelige scenarie.
(25)
Kommissionen stillede yderligere spørgsmål den 8. april 2010, som blev besvaret den 7. maj 2010. Den nederlandske stat gav endvidere Kommissionen yderligere oplysninger om krydshæftelse som følge af gennemførelsen af fusionstilsagnet (10) den 26. maj 2010. Samme dag sendte Kommissionen en e-mail med opfølgende spørgsmål, som blev besvaret den 9. juni 2010.
(26)
Den 20. juli 2010 anmodede den nederlandske stat Kommissionen om at forlænge den midlertidige godkendelse af den redningsstøtte, der er registeret under NN2/10 og N19/10. Den nederlandske stat sendte endvidere et brev om en forlængelse af tilsagnet om forbuddet mod prisførerskab indtil den 30. juni 2011 eller indtil vedtagelsesdatoen for Kommissionens endelige afgørelse.
(27)
Den 30. juli 2010 besluttede Kommissionen at forlænge den midlertidige godkendelse af den redningsstøtte, der er registreret under sagsnr. NN2/10 og N19/10, indtil Kommissionen havde afsluttet sin undersøgelse (C11/09).
(28)
Den 20. august 2010 sendte den nederlandske stat Kommissionen et dokument med en detaljeret redegørelse for exitstrategien.
(29)
Den 5. oktober 2010 fremlagde den nederlandske stat en forretningsplan for private equity-divisionen i ABN AMRO Group. En tilsvarende plan for divisionen for energi, råvarer og transport (»Energy, Commodities and Transportation«) i ABN AMRO Group blev sendt til Kommissionen den 10. januar 2010.
(30)
Den 15. oktober 2010 meddelte ABN AMRO Group, at den ville udnytte sin købsoption til at bringe kapitalfrigørelsesinstrumentet af 31. oktober 2010 til ophør.
(31)
Den 8. november 2010 fremsendte den nederlandske stat en ajourføring (»omstruktureringsplanen af november 2010«) - dateret den 29. oktober 2010 - af ABN AMRO Groups omstruktureringsplan af 4. december 2009. Den 10. januar 2011 sendte den nederlandske stat et dokument med en redegørelse for, hvordan ABN AMRO Groups ajourførte beregninger af 8. november 2010 så ud i forhold til de oprindelige beregninger af 4. december 2009.
(32)
I løbet af proceduren fandt der talrige udvekslinger af oplysninger, telekonferencer og møder sted mellem repræsentanter for den nederlandske stat, ABN AMRO N og FBN og Kommissionen.
2. DETALJERET BESKRIVELSE AF STØTTEMODTAGERNE OG FORANSTALTNINGERNE
2.1. Oprettelse af ABN AMRO Group
(33)
I foråret 2007 oprettede konsortiets medlemmer en ny juridisk enhed, »RFS Holdings«, der skulle overtage ABN AMRO Holding.
(34)
Konsortiets medlemmer havde til hensigt at dele ABN AMRO Holding op i tre dele, og denne proces blev beskrevet i aktionæroverenskomsten.
(35)
For at lette opdelingen oprettede konsortiets medlemmer såkaldte »sporingsaktier«, der repræsenterede det økonomiske ejerskab af virksomhederne, som blev tillagt de enkelte medlemmer af konsortiet. Som følge deraf blev RBS, Banco Santander og Fortis SA/NV de økonomiske (11) ejere af henholdsvis den såkaldte R-andel, S-andel og N-andel (»ABN AMRO R«, »ABN AMRO S« og »ABN AMRO N«).
(36)
ABN AMRO R omfattede bl.a. forretningsenhederne Global Business & Markets, Asia, Global Transaction Services og det internationale netværk, mens ABN AMRO S bl.a. omfattede forretningsenhederne Latin America og Antonveneta (Italien).
(37)
ABN AMRO N omfattede forretningsenhederne Netherlands og Private Banking samt International Diamond and Jewelry Group.
(38)
De enheder, som de enkelte medlemmer af konsortiet ikke fik tildelt, blev samlet i den såkaldte ABN AMRO Z-andel (»ABN AMRO Z«), som f.eks. fortsat var ansvarlig for hovedkontorfunktionerne. Hvert medlem af konsortiet havde en forholdsmæssig andel (12) i ABN AMRO Z.
(39)
Den 3. oktober 2008 overtog den nederlandske stat FBN fra Fortis Bank SA/NV for 12,8 mia. EUR. Som følge af denne overtagelse blev den nederlandske stat også indirekte ejer af ABN AMRO N, eftersom FBN - inden for Fortis Bank SA/NV - var den juridiske ejer af ABN AMRO N. Den 3. oktober 2008 gav den nederlandske stat endvidere tilsagn om at skadesløsholde SA/NV for eventuelle udgifter, som Fortis SA/NV måtte pådrage sig som følge af sin fortsatte tilstedeværelse i aktionæroverenskomsten. Den 24. december 2008 underskrev RBS, Banco Santander og den nederlandske stat en ændring til aktionæroverenskomsten, hvorved den nederlandske stat trådte i stedet for Fortis SA/NV i aktionæroverenskomsten.
(40)
Den 24. december 2008 overtog den nederlandske stat ABN AMRO N fra FBN for 6,5 mia. EUR og blev dermed den direkte ejer af ABN AMRO N. Forud for overtagelsen kontrollerede den nederlandske stat indirekte ABN AMRO N via FBN.
(41)
Diagram 1:
Udskillelse af ABN AMRO N
(42)
Den 21. november 2008 besluttede den nederlandske stat, at den ville fusionere ABN AMRO N med FBN (hvilket Fortis SA/NV også have haft til hensigt, men ikke gennemført). Fusionen kunne først gennemføres, når ABN AMRO N var blevet udskilt fra sit moderselskab ABN AMRO Bank. Først blev ABN AMRO N's aktiviteter overført til en ny juridisk enhed i ABN AMRO Bank, som fik navnet ABN AMRO II.
(43)
Den 6. februar 2010 blev ABN AMRO II udskilt som beskrevet i betragtning 41 og ændrede navn til ABN AMRO Bank. Samtidig fik den juridiske enhed, som tidligere hed ABN AMRO Bank, ændret navn til »The Royal Bank of Scotland NV« (»RBS NV«) (se diagrammet ovenfor).
(44)
Inden den nye enhed, ABN AMRO Bank, kunne fusionere med FBN, skulle den først gennemføre et fusionstilsagn. Da Fortis SA/NV overtog ABN AMRO N i 2007, havde Kommissionen konkluderet (13) (»fusionsbeslutningen«), at en fusion mellem ABN AMRO N og FBN ville føre til fusionsproblemer på det nederlandske bankmarked, navnlig inden for forretningsbank- og factoringsegmentet.
(45)
For at afhjælpe disse fusionsproblemer gav Fortis SA/NV tilsagn om at afhænde en række aktiviteter (nemlig factoringdivisionen IFN og forretningsbankaktiviteterne i »New HBU«) til Deutsche Bank. Da den nederlandske stat overtog FBN og ABN AMRO N den 3. oktober 2008, havde Fortis SA/NV endnu ikke afsluttet det planlagte salg af New HBU og IFN til Deutsche Bank. Da den nederlandske stat havde besluttet at gå videre med fusionen mellem FBN og ABN AMRO N, genoptog den forhandlingerne med Deutsche Bank (14). Salget af New HBU og IFN til Deutsche Bank blev afsluttet den 1. april 2010.
(46)
New HBU havde samlede aktiver til en værdi af [10 - 20] mia. EUR og beskæftigede omkring [1 000-1 500] fuldtidsækvivalenter (»FTE’er«). New HBU omfattede Hollandsche Bank Unie (»HBU«) (en forretningsbank ejet af ABN AMRO N), nogle af ABN AMRO’s salgskontorer (13 ud af i alt 78) og nogle af ABN AMRO’s erhvervskundeenheder (to ud af i alt fem).
(47)
ABN AMRO Bank og FBN fusionerede officielt til ABN AMRO Group den 1. juli 2010 som beskrevet i diagram nr. 2 i betragtning 49.
(48)
Den nederlandske stat overførte forvaltningen af sin andel i ABN AMRO Z til den nye ABN AMRO Bank, eftersom den ikke ønskede at afsætte ressourcer til den daglige ledelse i denne del. Ikke desto mindre er den nederlandske stat fortsat den juridiske ejer af ABN AMRO Z og er som sådan berettiget til alle potentielle fordele og hæfter for alle potentielle tab i ABN AMRO Z (15).
(49)
Diagram 2:
Oprettelse af ABN AMRO Group
2.2. Støttemodtagere
2.2.1. Økonomiske aktiviteter i ABN AMRO N og ABN AMRO Z
(50)
ABN AMRO N - isoleret betragtet den tredjestørste bank i Nederlandene efter Rabobank og ING - bestod af forretningsenhederne Netherlands og Private Banking.
(51)
Den første forretningsenhed, Netherlands, tilbød detail- og forretningsbankydelser via et filialnetværk på 510 bankbutikker og 78 rådgivningsfilialer samt gennem alternative kanaler såsom internettet, kontanthæveautomater (16) og callcentre. Forretningsenheden Netherlands beskæftigede omkring 19 000 FTE’er.
(52)
Inden for detailbankvirksomhed havde forretningsenheden Netherlands et stærkt kundegrundlag inden for segmentet »privatkundeforretninger« (»mass retail«) (over [3,5 - 5] mio. kunder) og »fordelskunder« (»preferred banking«) (over [250 000 - 420 000] kunder) (17), som den tilbød en lang række produkter (såsom opsparing, investeringer, realkreditlån, forsikring, kreditkortlån og betalinger).
(53)
Inden for forretningsbankvirksomheden havde ABN AMRO N [300 000 - 400 000] SMV-kunder (18) og [9 000 - 21 000] større erhvervskunder (selv om ABN AMRO Banks større kunder i henhold til aktionæroverenskomsten blev tilført RBS) med en bred vifte af produkter (såsom kredit, betalings- og likviditetsstyring, opsparing, risiko- og forsikringsstyring, komplekse finansielle løsninger og produkter, leasing og factoring).
(54)
Den anden forretningsenhed, Private Banking, er rettet mod personer med investerbare nettoaktiver på over 1 mio. EUR med forskellige produkter inden for formueforvaltning og -planlægning. Forretningsenheden Private Banking havde opbygget et veludviklet netværk gennem organisk vækst i Nederlandene og Frankrig og gennem overtagelser i Tyskland (Delbrück Bethmann Maffei) og Belgien (Bank Corluy). Forretningsenheden Private Banking omfattede endvidere det franske joint venture inden for forsikring Neuflize Vie.
(55)
De virksomheder, som den nederlandske stat overtog den 3. oktober, omfattede endvidere International Diamond and Jewelry Group, som er en division med fokus på virksomheder, der er involveret i smykkeproduktion og handel med diamanter.
(56)
ABN AMRO Z indeholdt ikke driftsaktiver, men bl.a. skatteaktiver, en række andele (bl.a. i Saudi Hollandi Bank) og den resterende private equity-portefølje. Med hensyn til forpligtelser fandtes der en hensat forpligtelse til opfyldelse af forpligtelser vedrørende det amerikanske justitsministerium, andre hensatte forpligtelser (delvist personalerelaterede) og koncernintern finansiering af selskabetsaktiver. Som anført i fodnote 11 udgør den nederlandske stats andel i ABN AMRO Z 33,81 %.
(57)
En række finansielle nøgletal for ABN AMRO N er sammenfattet i tabel 1 nedenfor:
Tabel 1
Finansielle nøgletal for ABN AMRO N (i mio. EUR)
2008
2009
Driftsindtægter i alt (19)
5 189
4 899
Nettoresultat
471
(117)
Egenkapitalforrentning
6,7 %
-2,7 %
Omkostnings-/udbytteforhold
73 %
77,5 %
Aktiver i alt
183 539
202 084
Egenkapital i alt
7 044
4 278 (20)
Risikovægtede aktiver (21)
91 700
74 973 (22)
Tier 1-procent
9,4 %
10,2 % (23)
Samlet kapitalprocent eller BIS-procent
12,6 %
14,8 %
Stabil finansiering/illikvide aktiver
107 %
110 %
Kilde: ABN AMRO Bank NV, Årsberetning 2009, uden ABN AMRO Z og private equity-konsolidering, men med New HBU.
(58)
I regnskabsåret 2009 rapporterede ABN AMRO N om et underskud på 117 mio. EUR. Underskuddet skyldtes større nedskrivninger på lån, pres på rentemarginalerne, højere afgifter i forbindelse med den nederlandske indlånsgarantiordning og adskillelses- og integrationsomkostninger (24). Uden adskillelses- og integrationsomkostninger ville ABN AMRO N have genereret et lille nettooverskud for 2009 på 52 mio. EUR.
2.2.2. Fortis Bank Nederland (FBN)
(59)
Isoleret set var FBN den fjerdestørste bank på det nederlandske marked (efter Rabobank, ING og ABN AMRO N, men før SNS REAAL).
(60)
Den nederlandske stat (og tidligere Fortis SA/NV) ejede en direkte andel på 92,6 % i FBN, idet investeringsselskabet Fortis FBN(H) Preferred Investments BV ejede den resterende andel på 7,4 % i form af præferenceaktier. Den nederlandske stat ejede 70 % af aktierne i dette investeringsselskab, idet de resterende 30 % var ejet af en række private investorer (25). De privatejede præferenceaktier havde en nominel værdi på 210 mio. EUR og gav en (ikke-kumulativ) dividende på 5,85 % (26).
(61)
FBN's aktiviteter blev underopdelt i tre segmenter - detailbankvirksomhed (Retail Banking), privatbankvirksomhed (Private Banking) og merchant-bankvirksomhed (Merchant Banking).
(62)
Retail Banking omfattede de traditionelle detailbankaktiviteter (med et netværk på 157 filialer), [2 - 3] mio. individuelle kunder og [20 000 - 60 000] SMV-kunder), men også Directbank (som tilbød løsninger vedrørende realkreditlån via formidlere) samt forbrugerfinansiering og betalingskortprodukter fra henholdsvis Alfam og ICS.
(63)
Private Banking blev primært udviklet under mærket Fortis Mees Pierson og tilbød formueforvaltningstjenester (formueplanlægning, investering, lån og forsikring) på et segmenteret grundlag til [15 000 - 40 000] kunder i hele Nederlandene.
(64)
Inden for Merchant Banking skelnede FBN mellem syv forskellige underdivisioner. I divisionen »Commercial Banking« (1) havde FBN 23 erhvervscentre, der tilbød flere forskellige produkter til selskaber med en omsætning på op til 250 mio. EUR. Virksomheder med en omsætning på over 250 mio. EUR samt den offentlige sektor blev betjent af en anden underdivision, nemlig »Corporate & Public Banking« (2). Ligeledes fandtes der underdivisionerne »Investment banking« (3) (27), »Specialised Financial Services« (4) (28), »Energy, Commodities & Transportation« (5), »Global Markets & Institutional Banking« (6) (29) og »Clearing Funds & Custody« (7) (30).
(65)
En række af FBN's finansielle nøgletal er sammenfattet i tabel 2 nedenfor:
Tabel 2
Finansielle nøgletal for FBN
(i mio. EUR)
2006
2007
2008 (31)
2009
Driftsindtægter i alt
3 473
3 553
3 096
2 171
Nettoresultat
1 157
1 296
-18 486
406
Egenkapitalforrentning (norm.) (32)
20,1 %
8,9 %
4,9 %
0,7 %
Omkostnings-/udbytteforhold
50,5 %
54,2 %
64,9 %
84,2 %
Aktiver i alt
209 749
272 378
184 203
189 785
Egenkapital i alt
5 910
21 763
2 944
4 716
Risikovægtede aktiver
66 995
75 850
70 932
53 730 (33)
Tier 1-procent
8,6 %
11,2 %
7,4 %
12,5 %
Kapitalprocent i alt
10,5 %
11,2 %
11,2 %
16,7 %
Udlåns-/indlånskvote
167 %
237 %
208 %
Kilde: FBN's årsrapporter for 2008/2009
(66)
I 2008 genererede FBN et underskud på 18,5 mia. EUR, men dette underskud skyldtes i vidt omfang ekstraordinære poster. Selskabet så sig nødsaget til at rapportere et nettounderskud på 16,8 mia. EUR på sin andel i RFS Holdings og salget deraf, ligesom det måtte foretage nedskrivninger på 922 mio. EUR (efter skat) i sin division Prime Fund Solutions som følge af Madoff-svindelaffæren (34). Det underliggende nettoresultat med fradrag af disse elementer udgjorde 604 mio. EUR, som næsten udelukkende blev realiseret i første halvår af 2008.
(67)
I 2009 realiserede FBN et nettoresultat på 406 mio. EUR, godt hjulpet af to ekstraordinære overskud (en kontantafregning på 362,5 mio. EUR med Fortis Capital Company) og en Madoff-relateret tilbageførsel af hensatte forpligtelser på 16 mio. EUR. Det underliggende nettooverskud faldt til 27 mio. EUR (35) (fra 604 mio. EUR i 2008).
2.2.3. ABN AMRO Group
(68)
ABN AMRO Group, som blev oprettet efter fusionen mellem FBN og ABN AMRO Bank (dvs. ABN AMRO N-aktiviteter) den 1. juli 2010 samler alle aktiviteterne i FBN og ABN AMRO N i to særskilte forretningsenheder, nemlig »Retail and Private Banking« og »Commercial and Merchant Banking«. Koncernens proformadriftsindtægter udgjorde i 2008 7,15 mia. EUR, og de samlede proformaaktiver udgjorde 360 mia. EUR. Ifølge de seneste tal (36) har ABN AMRO Group en egenkapital i henhold til IFRS (37) på 11,7 mia. EUR.
(69)
ABN AMRO Group er godt diversificeret med driftsindtægter på 4,2 mia. EUR inden for »Retail and Private Banking« og 2,8 mia. EUR inden for »Commercial and Merchant Banking«. Geografisk ligger hovedparten af ABN AMRO Groups omsætning (nemlig [65 - 95] % af den samlede omsætning) i Nederlandene.
(70)
Inden for »Retail and Private banking« har den integrerede ABN AMRO Group markedsandele på [15 - 20] % og [15 - 20] % (38) inden for henholdsvis »Mass Retail« (privatkundeforretninger) og »Preferred Banking« (39) (fordelskunder), hvilket gør den til den tredjestørste på det nederlandske bankmarked med hensyn til markedsandel. Inden for Private Banking (ABN AMRO Mees Pierson) er ABN AMRO Group langt den største på det nederlandske marked med en markedsandel på omkring [30 - 40] % (40). Inden for »Commercial and Merchant Banking« udgør ABN AMRO Groups markedsandel omkring [15 - 25] % (41).
(71)
ABN AMRO Group omfatter ikke længere New HBU og factoringaktiviteterne i IFN, som blev frasolgt inden for rammerne af fusionstilsagnet den 1. april 2010.
(72)
Som led i omstruktureringsprocessen blev to mindre divisioner i FBN (nemlig Intertrust og Prime Fund Solutions (»PFS«)) ligeledes frasolgt og indgår ikke længere i ABN AMRO Group.
(73)
I september 2009 solgte FBN (og dennes partner Banque Générale du Luxembourg (»BGL«) (42) Intertrust til private equity-specialisten Waterland. Intertrust er en af de største aktører inden for global trust og corporate management. Den beskæftiger 1 000 eksperter i 19 lande og har en driftsindtægt og risikovægtede aktiver på henholdsvis […] mio. EUR og […] mio. EUR.
(74)
I maj 2010 annoncerede FBN endvidere salget af PFS til Credit Suisse. PFS leverer fondsydelser til den alternative kapitalforvaltningsindustri, herunder f.eks. administration, bank- og depottjenester samt finansiering. Dens kunder rækker fra formueforvaltere for modeforretninger til store globale institutioner som pensionsfonde og statslige formuefonde. PFS var ansvarlig for de hensatte forpligtelser efter skat på 922 mio. EUR i forbindelse med Madoff-svindelaffæren, som FBN registrerede i 2008. PFS har en indtægt på […] mio. EUR og risikovægtede aktiver på […] mio. EUR.
(75)
Den 4. marts 2011 offentliggjorde ABN AMRO Group sit resultat for regnskabsåret 2010, som viste et nettounderskud på 414 mio. EUR. Efter fradrag af adskillelses- og integrationsomkostninger udgjorde ABN AMRO Groups underliggende overskud 1 077 mio. EUR. Pr. 31. december 2010 udgjorde ABN AMRO Groups tier 1-kernekapitalprocent og tier 1-procent samt den samlede kapitalprocent henholdsvis 10,4 %, 12,8 % og 16,6 %. I samråd med den nederlandske stat fastlagde ABN AMRO Group en dividendepolitik med et mål for dividendebetalingen på 40 % af årets rapporterede overskud.
2.3. Beskrivelse af omstruktureringsplanen af december 2009 og den opdaterede omstruktureringsplan af november 2010
(76)
Den nederlandske stat fremsendte den 4. december 2009 omstruktureringsplanen af december 2009 til Kommissionen. Yderligere oplysninger blev fremsendt i marts 2010 (43). En fusion mellem FBN og ABN AMRO N er central for det forretningskoncept, der blev udviklet i omstruktureringsplanen af december 2009. ABN AMRO Group, den nye bank, som opstod efter omstruktureringsplanen af december 2009, vil fokusere på mid-market-segmentet i Nederlandene (44) og vil være aktiv inden for »Retail and Private Banking« og »Commercial and Merchant Banking«.
(77)
Omstruktureringsplanen af december 2009 starter ud fra den diagnose, at kapitalbehovet ikke hang sammen med FBN's og ABN AMRO N's underliggende resultat, men i stedet med behovet for at finansiere deres adskillelse fra moderselskaberne og de direkte integrationsomkostninger i forbindelse med fusionen.
(78)
I et kontrafaktisk scenarie uden statsstøtte anerkendes det i omstruktureringsplanen af december 2009, at Fortis SA/NV uden en koordineret indsats fra regeringerne i Benelux-landene ville være kollapset og have trukket FBN og ABN AMRO N med sig.
(79)
Omstruktureringsplanen af december 2009 indeholder finansielle beregninger for perioden 2009-2012 med en fordeling af divisioner på Retail Banking, Private Banking NL, Private Banking International og Commercial & Merchant Banking. Specifikt for 2012 har ABN AMRO Group endvidere beregnet et »run-rate« overskud, som ikke omfatter overgangsomkostninger, idet det antages, at der allerede var medtaget omkostningssynergier for hele året. Disse beregninger blev foretaget for et basisscenarie og det værst tænkelige scenarie.
(80)
Den 8. november 2010 opdaterede den nederlandske stat de finansielle beregninger i omstruktureringsplanen af december 2009 for perioden frem til 2012, herunder yderligere beregninger for 2013 i omstruktureringsplanen af november 2010.
(81)
I basisscenariet går den nederlandske stat ud fra den antagelse, at forretningsvolumen vil stige i takt med inflationen. Personaleomkostningerne antages at stige med [1 - 6] % om året og andre omkostninger mere moderat med [1 - 5] % om året Den nederlandske stat forventer endvidere, at ABN AMRO Groups hensatte forpligtelser til tab på lån vil begynde at falde fra det høje niveau, som blev rapporteret i 2009.
(82)
I basisscenariet i omstruktureringsplanen af november 2010 realiserer ABN AMRO Group et negativt nettoresultat på […] mio. EUR i 2010, inden det igen genererer et overskud fra 2011 på (dvs. et overskud på […] mio. EUR i 2011).
(83)
I 2012 og 2013 forventes det, at ABN AMRO Groups nettoresultat stiger til henholdsvis […] mio. EUR og […] mio. EUR svarende til en egenkapitalforrentning (45) (»RoE«) på ca. […] %. Forbedringen af ABN AMRO Groups rentabilitet skyldes bedre driftsindtægter (som bør rette sig efter det svage tal for 2009), omkostningsbesparelsesprogrammet, som ved fuld fart bør sænke omkostningerne med 1,1 mia. EUR om året før skat og en normalisering af de hensatte forpligtelser til tab på lån efter toppunktet i 2009. I 2013 vil ABN AMRO Groups omkostnings-/udbytteforhold ifølge prognosen være […] %.
(84)
Basisscenarie
Tabel 3
2009 (faktisk)
2010 (E (46))
2011 (E)
2012 (E)
2012 løbende (E)
2013 (E)
Driftsindtægter
7 039
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Renteindtægter, netto
4 528
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Indtægt fra gebyrer og provisioner, netto
1 933
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Andre indtægter
849
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Driftsudgifter
-5 568
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Driftsudgifter - normal drift
-5 258
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Driftsudgifter - overgang
- 310
(…)
(…)
(…)
Driftsresultat
1 471
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Nedskrivninger på lån
-1 585
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Resultat før skat
- 114
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Skatter og minoritetsinteresser
45
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Nettoresultat
-68
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Underliggende nettoresultat
(med fradrag af overgangsomkostninger)
163
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
(85)
I det værst tænkelige scenarie i omstruktureringsplanen af november 2010 gik den nederlandske stat ud fra mere konservative antagelser end i basisscenariet. Den anvendte rentemarginaler, som var 7,5 % lavere end i basisscenariet, mere forsigtige beregninger for provisioner og gebyrer (vækst på 4 % om året i modsætning til 7 % i basisscenariet), lavere synergier (virkning på - […] mio. EUR på resultatet for 2013) og 15 % lavere tilbageførsel af hensatte forpligtelser til tab på lån (virkning på - […] mio. EUR for resultatet for 2013).
(86)
Selv om disse mere konservative tal ville medføre lavere resultater, ville ABN AMRO Group fortsat kunne generere et overskud. I det værst tænkelige scenarie forudses et underliggende nettoresultat på […] mio. EUR og […] mio. EUR i henholdsvis 2012 og 2013 (sammenlignet med henholdsvis […] mio. EUR og […] mio. EUR i basisscenariet).
(87)
I omstruktureringsplanen af december 2009 kom den nederlandske stat også ind på sin exitstrategi, idet den understregede, at den ikke har til hensigt at forblive en langsigtet investor i ABN AMRO Group.
(88)
I et brev af 20. august 2010 gav den nederlandske stat Kommissionen yderligere oplysninger om sin exitstrategi. Den nederlandske stat forklarede, at den planlægger en placering i form af en børsintroduktion (47), men holder andre muligheder åbne, som f.eks. et privat salg til en investor eller markedsdeltager. I sit brev af 20. august 2010 anfører den nederlandske stat, at en indledende andel på [0 - 50] - [10 - 60] % kan stilles til rådighed for en børsintroduktion tidligst i […], efterfulgt af et andet udbud på endnu [0 - 50] - [10 - 60] % i 2015. Den nederlandske stat ønsker at tjene sin oprindelige investering tilbage med tillæg af finansieringsomkostningerne på [2 - 5] %. Den nederlandske stat har til hensigt at reducere sin andel i ABN AMRO Group til højst [25 - 65] %, helst inden udgangen af [2014 - 2018]. I sidste ende forpligter den nederlandske stat sig fuldt ud til en fuldstændig exit. Den endelige beslutning om børsintroduktionen ligger hos den nederlandske finansminister og afhænger af omstændighederne på markedet, om ABN AMRO Group er klar til en børsintroduktion og det forventede overskud. Den 24. januar 2011 gjorde den nederlandske stat endvidere sin exitstrategi tilgængelig for offentligheden (48).
(89)
Omstruktureringsplanen af december 2009 (og den opdaterede omstruktureringsplan af november 2010) viser, at ABN AMRO Group - efter gennemførelsen af alle statsstøtteforanstaltningerne - er tilstrækkeligt kapitaliseret. I omstruktureringsperioden bør den planlagte tier 1-procent ligge et godt stykke over […] % mellem 2009 og 2012 og bør derefter stige yderligere til […] % i 2013.
(90)
I omstruktureringsplanen af december 2009 forklarer den nederlandske stat, at ABN AMRO Group allerede har frasolgt en række virksomheder. Ud over salget af New HBU og IFN i fusionstilsagnsprocessen solgte ABN AMRO N og FBN også Intertrust og PFS.
(91)
Sammenlignet med ABN AMRO Group repræsenterer Intertrust og PFS tilsammen [0 - 5] %, [0 - 5] % og [0 - 5] % med hensyn til de forventede samlede driftsindtægter, omkostninger og risikovægtede aktiver.
(92)
Under omstruktureringsprocessen foretog FBN ligeledes et opkøb for at rette op på en skævhed som følge af opdelingen af Fortis SA/NV. FBN var den juridiske ejer af forretningsenheden Brokerage, Clearing and Custody og alle kontorerne i forbindelse med denne forretning med undtagelse af kontoret i Chicago, som forblev en del af Fortis Bank SA/NV. For at rette op på denne skævhed i forbindelse med opdelingen overtog FBN Chicago-filialen af Fortis Clearing Americas fra Fortis Bank SA/NV den 31. juli 2009 til en pris af ca. […] mio. USD.
2.4. Beskrivelse af foranstaltningerne
(93)
Til at identificere de enkelte statsstøtteforanstaltninger anvender Kommissionen i denne afgørelse samme bogstavkoder som i afgørelsen af 5. februar 2010.
2.4.1. Foranstaltninger omfattet af beslutningen af 8. april 2009
(94)
Den 3. oktober 2008 overtog den nederlandske stat FBN (herunder ABN AMRO N) fra Fortis Bank SA/NV for 12,8 mia. EUR (»foranstaltning X«). Kommissionen indledte ikke proceduren med hensyn til denne foranstaltning, der som sådan ikke gav statsstøtte til FBN, selv om den var en del af den transaktion, der gav statsstøtte til FBN (se betragtning 32 i beslutningen af 8. april 2009).
(95)
På det tidspunkt, hvor den nederlandske stat overtog FBN, var FBN meget afhængig af Fortis Bank SA/NV med hensyn til finansiering. For at sikre at FBN blev fuldstændig adskilt fra Fortis Bank SA/NV, blev den nederlandske stat nødt til at afslutte finansieringsforholdet mellem FBN og Fortis Bank SA/NV. For at afbryde de eksisterende forbindelser gav den nederlandske stat den 3. oktober 2008 FBN en kortfristet likviditetsfacilitet på 45 mia. EUR (»foranstaltning Y1«). Denne likviditetsfacilitet gav FBN mulighed for at tilbagebetale kortfristede lån på 34 mia. EUR til Fortis Bank SA/NV. Den nederlandske stat trådte endvidere i stedet for Fortis Bank SA/NV som långiver af langfristede lån til FBN for et nominelt beløb på 16,1 mia. EUR i en såkaldt »novation« (»foranstaltning Y2«) (49).
(96)
Den kortfristede likviditetsfacilitet under foranstaltning Y1 var gældende indtil slutningen af juni 2009. Mens den var gældende, blev forrentningen ændret en række gange. I perioden fra den 6. oktober 2008 og den 23. oktober 2008 ydede den nederlandske stat FBN kortfristet finansiering til EONIA (50) (for dag-til-dag-lån på højst 5 mia. EUR) eller EURIBOR (51) (for langfristet likviditet på højst 40 mia. EUR) uden ekstra marginal. Efter den 23. oktober 2008 var der en kort periode (indtil den 5. november 2008), hvor den nederlandske stat anvendte EONIA + 50 basispoint og EURIBOR + 50 basispoint. I denne anden periode gjaldt der fortsat et beløb på højst 5 mia. EUR for dag-til-dag-likviditet og 40 mia. EUR for langfristet likviditet. I perioden fra den 5. november 2008 til den 1. marts 2009 ændrede den nederlandske stat forrentningen til EONIA + 25 basispoint for dag-til-dag-lån, EURIBOR + 25 basispoint for lån med en løbetid (52) på under tre måneder og EURIBOR + 50 basispoint for mål med en løbetid på over tre måneder (53). Efter den 1. marts 2009 udviklede den nederlandske stat et totrinssystem, hvorved FBN blev opfordret til at reducere sin afhængighed af staten. En indledende finansieringstranche (uanset løbetid) blev stillet til rådighed til EURIBOR + 25 basispoint, men da denne tærskel blev overskredet, kunne FBN kun få ekstra likviditet til EURIBOR + 50 basispoint (54). Størrelsen af den samlede likviditetsfacilitet og størrelsen af den første tærskel blev gradvist sænket. Den 9. juli 2009 underrettede den nederlandske stat Kommissionen om, at FBN havde tilbagebetalt alle sine kortfristede lån til staten.
(97)
De langfristede lån omfattet af novationen til den nederlandske stat (foranstaltning Y2) udgjorde 16,1 mia. EUR, herunder 8,15 mia. EUR i tier 2-kapital (heraf 3 mia. EUR i det øvre tier 2) og 7,95 mia. EUR i højt prioriterede lån (senior loans).
(98)
Den 24. december 2008 overtog den nederlandske stat ABN AMRO N fra FBN for 6,5 mia. EUR (»foranstaltning Z«). Den nederlandske stat betalte ikke kontant, men betalte for købet ved at annullere langfristet gæld på 6,5 mia. EUR, som den havde fået i de integrerede transaktioner af 3. oktober 2008 som led i foranstaltning Y2. Den nederlandske stat gav med andre ord afkald på krav på 6,5 mia. EUR over for FBN for at betale for ABN AMRO N (55).
2.4.2. Foranstaltninger omfattet af afgørelsen af 5. februar 2010
(99)
Nogle af foranstaltningerne i medfør af afgørelsen af 5. februar 2010 (56) blev anmeldt til Kommissionen i juli 2009 og de resterende i januar 2010. I juli 2009 anmeldte den nederlandske stat et kapitalfrigørelsesinstrument (»foranstaltning A« med en kapitalfrigørelsesvirkning på 1,7 mia. EUR), et obligatorisk konvertibelt værdipapir på 500 mio. EUR (»foranstaltning B1«) og en anden tranche af obligatoriske konvertible værdipapirer på 300 mio. EUR (»foranstaltning B2«).
(100)
I januar 2010 anmeldte den nederlandske stat supplerende kapitalforanstaltninger til en værdi af 4,39 mia. EUR. Den nederlandske stat tegnede yderligere obligatoriske konvertible værdipapirinstrumenter til en værdi af 2,28 mia. EUR til dækning af yderligere udskillelsesomkostninger (780 mio. EUR, »foranstaltning B3«), kapitalunderskuddet som følge af salget af New HBU (300 mio. EUR, »foranstaltning B4«) og integrationsomkostninger (1,2 mia. EUR, »foranstaltning B5«). For at bringe FBN's tier 1-kapital i overensstemmelse med kapitalkravene, konverterede den nederlandske stat endvidere 1,35 mia. EUR af FBN's tier 2-kapital, som den allerede ejede, til tier 1-kapital (»foranstaltning C«). Den nederlandske stat betalte endvidere de andre medlemmer af konsortiet 740 mio. EUR kontant (»foranstaltning D«) som forudset i aktionæroverenskomsten til løsning af spørgsmål, der først opstod i løbet af udskillelsesprocessen. Endelig gav den nederlandske stat en garanti for krydshæftelser som følge af salget af New HBU (»foranstaltning E«).
(101)
Den nederlandske stat solgte kreditbeskyttelse via en CDS på ABN AMRO N's nederlandske realkreditportefølje, svarende til omkring [30 - 80] % af ABN AMRO N's samlede boliglånsportefølje. Denne foranstaltning medførte en reduktion i ABN AMRO N's risikovægtede aktiver.
(102)
Som betaling for kreditbeskyttelsen modtog den nederlandske stat et årligt gebyr på 51,5 basispoint (beregnet som en procentdel af porteføljens værdi i begyndelsen af hver enkelt referenceperiode).
(103)
Dette beløb blev beregnet ved hjælp af den kapitalækvivalente omkostningsmetode. Den nederlandske stat besluttede, hvor meget kapital ABN AMRO N kunne frigøre som følge af kapitalfrigørelsesinstrumentet (nemlig 1,7 mia. EUR, baseret på Basel I-krav, som fortsat blev anvendt på det tidspunkt, hvor aftalen om kapitalfrigørelsesinstrumentet blev gennemført), og derefter beregnede den et afkast på 10 % af denne kapitalfrigørelse (nemlig 10 % af 1,7 mia. EUR), som svarede til 51,5 basispoint af den oprindelige porteføljeværdi på 34,5 mia. EUR.
(104)
Hvert år beholdt ABN AMRO N en »første tab«-tranche på 20 basispoint (beregnet i procent af den oprindelige porteføljeværdi).
(105)
ABN AMRO N beholdt en vertikal del på 5 % af den resterende risiko.
(106)
Prissætningen på kreditbeskyttelsesinstrumentet ville ikke blive justeret, når ABN AMRO N først havde vedtaget Basel II-kapitalkravene fuldt ud, selv om kapitalfrigørelsesvirkningen af kapitalfrigørelsesinstrumentet ville være betydeligt mindre.
(107)
I princippet havde CDS-kontrakten en løbetid på syv år, men ABN AMRO N havde købsoptioner, der gjorde det muligt at ophæve kontrakten på en række forudbestemte datoer (f.eks. oktober 2010, januar 2011 og januar 2012) (57).
(108)
I henhold til aktionæroverenskomsten skulle de tre partnere i konsortiet sikre, at ABN AMRO Z fortsat var tilstrækkeligt kapitaliseret. I den forbindelse skulle den nederlandske stat bidrage med 2,2 mia. EUR til ABN AMRO Z's kapitalunderskud. Målet med kapitalfrigørelsesinstrumentet var at gøre det muligt for ABN AMRO N at yde en del af dette bidrag på 2,2 mia. EUR til ABN AMRO Z.
(109)
Den nederlandske stat foretrak den utraditionelle løsning med kapitalfrigørelsesinstrumentet i stedet for en traditionel kapitaltilførsel, idet den inden udskillelsen ikke kunne afgrænse kapitalbidrag i ABN AMRO Bank. Eftersom ABN AMRO N med andre ord ikke var en særskilt juridisk enhed, kunne en kapitaltilførsel i ABN AMRO Bank også have været til fordel for de to andre medlemmer af konsortiet. Dette handlingsforløb kunne have haft alvorlige konsekvenser, navnlig i krisescenarier.
(110)
Da udskillelsen fandt sted blev ABN AMRO N en særskilt juridisk enhed (den nye ABN AMRO Bank). Den nederlandske stat fortsatte med at bære ansvaret i henhold til aktionæroverenskomsten for at afhjælpe kapitalunderskuddet på 2,2 mia. EUR i ABN AMRO Z. Den nederlandske stat besluttede, at ABN AMRO N skulle bruge kontanter fra obligatoriske konvertible værdipapirinstrumenter (navnlig foranstaltning B3, i det omfang den vedrørte forsigtighedsmargenen på 500 mio. EUR og 1,2 mia. EUR i foranstaltning B5) til at tilføre 1,7 mia. EUR til ABN AMRO Z, samtidig med at den beholdt kapitalfrigørelsesinstrumentet i den nye ABN AMRO Bank til at dække forsigtighedsmargenen på 500 mio. EUR og integrationsomkostninger på 1,2 mia. EUR.
(111)
Den 15. oktober 2010 bekendtgjorde ABN AMRO Bank og den nederlandske stat, at kapitalfrigørelsesinstrumentet ville blive ophævet pr. 30. oktober 2010. Og da ABN AMRO Bank i mellemtiden havde gennemført Basel II-kravene, var kapitalfrigørelsesinstrumentet blevet mindre interessant og mindre nødvendigt (58).
(112)
Eftersom kapitalfrigørelsesinstrumentet ikke rakte til at dække hele kapitalunderskuddet på 2,2 mia. EUR i ABN AMRO Z, ydede den nederlandske stat ekstra kapital til ABN AMRO Bank via et obligatorisk konvertibelt værdipapir.
(113)
Dette obligatoriske konvertible værdipapir blev kategoriseret som hybrid tier 1-kapital, havde en kuponrente på 10 % og blev automatisk konverteret til aktier i ABN AMRO II på det tidspunkt, hvor ABN AMRO N blev udskilt fra ABN AMRO Bank. Fra det tidspunkt udgjorde det tier 1-kernekapital. Konverteringen fandt sted til nominel værdi (59). Foranstaltningen gjorde det muligt for ABN AMRO II (ændret til ABN AMRO Bank) at bidrage med 500 mio. EUR til ABN AMRO Z.
(114)
For at dække omkostningerne i forbindelse med udskillelsen af ABN AMRO N fra ABN AMRO Bank tegnede den nederlandske stat yderligere obligatoriske konvertible værdipapirer. I juli 2009 blev der anmeldt en indledende tranche på omkring 300 mio. EUR (foranstaltning B2), og den resterende del (nemlig 780 mio. EUR) blev anmeldt i januar 2010 (foranstaltning B3).
(115)
Der var behov for det fulde beløb på 1,08 mia. EUR (nemlig foranstaltning B2 og B3 samlet) for at dække følgende omkostninger:
-
480 mio. EUR i veldefinerede udskillelsesomkostninger
-
90 mio. EUR til oprettelse af en Money Market Desk og
-
500 mio. EUR til en forsigtighedsmargen.
(116)
Den nederlandske stat sørgede for en yderligere opdeling af udskillelsesomkostningerne på 480 mio. EUR. De vedrørte eksponering for krydshæftelser ([0 - 200] mio. EUR), afvikling af risikofordelingsbreve ([0 - 200] mio. EUR), tilbagekøb af securitisation værdipapirer ([0 - 200] mio. EUR), overførsel fra ABN AMRO R af ABN AMRO N's kunders handelsrelaterede markedsrisiko ([0 - 200] mio. EUR), ophør af kapitalfrigørelsesinstrumenter ([0-200] mio. EUR) og diverse udskillelses- og afviklingsomkostninger ([0 - 300] mio. EUR).
(117)
Efter udskillelsen fra moderselskabet ABN AMRO Bank havde ABN AMRO II brug for at oprette sin egen Money Market Desk, hvilket kostede 90 mio. EUR.
(118)
Endelig tilførte den nederlandske stat yderligere kapital på 500 mio. EUR for at sikre, at ABN AMRO N havde en vis margen over minimumslovkravene.
(119)
FBN og ABN AMRO N kunne først fusioneres, når de fusionsproblemer, der blev identificeret i fusionsbeslutningen, var blevet løst. Den nederlandske stat besluttede derfor at sælge New HBU og IFN til Deutsche Bank. Denne transaktion medførte imidlertid et yderligere kapitalbehov på 470 mio. EUR, som ABN AMRO N ikke kunne klare selv. Den nederlandske stat besluttede at hjælpe og tilførte 300 mio. EUR i form af obligatoriske konvertible værdipapirer (60).
(120)
For at gennemføre fusionen skulle ABN AMRO N og FBN (og efter fusionen også ABN AMRO Group) betale for direkte integrationsomkostninger på 1,2 mia. EUR (efter skat) i forbindelse med afskedigelsesomkostninger, integration af ikt-platforme og omstrukturering af filialnettet. Eftersom ABN AMRO N og FBN ikke selv kunne finansiere disse omkostninger, besluttede den nederlandske stat at tilføre kapital i form af obligatoriske konvertible værdipapirer (61).
(121)
FBN var forpligtet til at forhøje sin tier 1-kapital, efter at DNB (62) havde anført, at der manglede tier 1-kapital på ca. 1,26 mia. EUR. Efter udskillelsen fra moderselskabet Fortis SA/NV måtte FBN endvidere bruge 90 mio. EUR til at dække omkostninger i forbindelse med oprettelsen af en Treasury Desk, Basel-relaterede modeller, licenser og konsulentydelser.
(122)
Den nederlandske stat ydede denne ekstra kapital ved at konvertere tier 2-gæld med en nominel værdi på 1,35 mia. EUR til tier 1-kapital. Transaktionen omfattede således ikke nye kontantbeløb (63).
(123)
Da medlemmerne af konsortiet i 2007 forhandlede om at overtage ABN AMRO Holding, fandt de ud af, at det ikke var alle kendsgerninger, der var kendt på dette tidspunkt. Aktionæroverenskomsten indeholdt derfor en række generelle principper til opfyldelse af visse betalingsforpligtelser, som først ville blive synlige under udskillelsesprocessen. De præcise beløb skyldes en forhandlingsproces, hvori deltog den nederlandske stat (og inden da Fortis SA/NV).
(124)
Det samlede beløb på 740 mio. EUR vedrører:
(…)
Der kompenseres delvist for disse udgående pengestrømme ved, at den nederlandske stat modtog […] fra de andre medlemmer i konsortiet i forbindelse med strandede omkostninger.
(125)
Den resterende del af betalingsforpligtelserne for andre medlemmer af konsortiet (nemlig 740 mio. EUR) blev betalt kontant, dels direkte til de andre medlemmer af konsortiet, dels til ABN AMRO Bank (nu RBS NV).
(126)
Selv efter frasalget af New HBU vil ABN AMRO Bank (nu RBS NV) og ABN AMRO II (eller dennes retssuccessor) fortsat hæfte over for kreditorerne i New HBU, hvis New HBU ikke kan opfylde sine forpligtelser over for sine egne kreditorer. Tilsvarende vil New HBU stå over for krydshæftelser i forhold til kreditorer i ABN AMRO Bank og ABN AMRO II. Eftersom krydshæftelsen havde rod i salget af New HBU, som resulterede i en beslutning fra ABN AMRO II og dennes aktionærer, var det også deres ansvar at finde en løsning. Den foreslåede løsning tydede på, at den nederlandske stat og Deutsche Bank (nemlig køberen af New HBU) aftalte, at New HBU og ABN AMRO II skulle skadesløsholde hinanden for denne krydshæftelse ved at stille sikkerhed for hinanden og dermed reducere de afledte lovgivningsmæssige kapitalkrav til de ønskede 20 %. Som følge af denne aftale måtte ABN AMRO II stille sikkerhed over for New HBU for et beløb på op til 950 mio. EUR (faldende over tid i takt med, at de underliggende forpligtelser forfalder) for New HBU's forpligtelser over for ABN AMRO II og over for ABN AMRO Bank (nu RBS NV). Eftersom ABN AMRO II ikke havde midler til at stille den fornødne sikkerhed med hensyn til forpligtelserne over for ABN AMRO Bank (nu RBS NV), stillede staten en modgaranti i form af en garanti for gælden i ABN AMRO Bank (nu RBS NV).
(127)
Den nederlandske stat prissatte denne risiko, som om den var en statsgaranti for ABN AMRO Banks (nu RBS NV) efterstillede gæld. Prissætningen blev - på grundlag af Den Europæiske Centralbanks (»ECB's«) rekapitaliseringshenstilling (64) - fastsat til 200 basispoint plus den gennemsnitlige CDS-margen (65).
(128)
I tabel 4 sammenfattes de foranstaltninger, der vurderes i denne afgørelse. Kolonnen »Begrundelse« er den samme som i tabel 1 ved punkt 57 i afgørelsen af 5. februar 2010. Som anført i betragtning 110 blev foranstaltningerne og foranstaltningernes mål omdannet efter udskillelse af ABN AMRO N fra ABN AMRO Bank den 6. februar 2010. Mere specifikt blev foranstaltning A anvendt fra og med denne dato for målene i foranstaltning B3 (hvad angår forsigtighedsmargenen) og foranstaltning B5 og omvendt.
Tabel 4
Statsstøtte-foranstaltninger
Beskrivelse
Størrelse
(i mia. EUR)
Begrundelse
Juridisk enhed, som foranstaltningen tildeles
Foranstaltninger omfattet af beslutningen af 8. april 2009
Y1
Kortfristet finansiering
45
FBN
Y2
Langfristet finansiering
16,1
FBN (for at muliggøre tilbagebetaling til Fortis Bank SA/NV)
Z
Overtagelse af ABN AMRO N
6,5
FBN (købspris betalt via afkald på gæld)
Kapitalforanstaltninger anmeldt i juli 2009 og gennemført i juli/august 2009
Foranstaltning A
Kapital-frigørelses-instrument
CDS-beskyttelse på en portefølje på 34,5 mia. EUR (med en kapital-frigørelses-virkning på 1,7 mia. EUR)
Afhjælpning af kapitalunderskud i ABN AMRO Z
ABN AMRO Bank (nu RBS NV) og flyttet til ABN AMRO II (nu ABN AMRO Bank) på udskillelses-datoen
Foranstaltning B1
Obligatorisk konvertibelt værdipapir
0,5
Foranstaltning B2
Obligatorisk konvertibelt værdipapir
0,3
Første tranche af udskillelses-omkostninger
ABN AMRO Bank NV (nu RBS NV) og flyttet til ABN AMRO II (nu ABN AMRO Bank) efter udskillelsen
Yderligere kapitalforanstaltninger anmeldt i januar 2010
Foranstaltning B3
Obligatorisk konvertibelt værdipapir
0,78
Anden tranche af udskillelses-omkostninger og forsigtigheds-margen på 0,5 mia. EUR
967 mio. EUR betalt til ABN AMRO Bank (nu RBS NV) og derefter flyttet til ABN AMRO II (nu ABN AMRO Bank) efter udskillelsen, idet det resterende betales direkte til ABN AMRO II
Foranstaltning B4
Obligatorisk konvertibelt værdipapir
0,3
Kapitalvirkning af salget af New HBU
Foranstaltning B5
Obligatorisk konvertibelt værdipapir
1,2
Integrations-omkostninger
Foranstaltning C
Udskiftning af tier 2 til almindelig egenkapital
1,35
Tier 1-underskud på FBN-niveau
FBN
Foranstaltning D
Kontantbetaling til partnerne i konsortiet
0,74
Betalings-forpligtelser som følge af aktionær-overenskomsten
Andre partnere i konsortiet/ABN AMRO Bank (nu RBS NV)
Foranstaltning E
Garanti for forpligtelser på 950 mio. EUR
0,95
Krydshæftelser som følge af salget af New HBU
ABN AMRO II (nu ABN AMRO Bank)
3. INDLEDELSESÅRSAGER
3.1. Begrundelser for at indlede proceduren i beslutningen af 8. april 2009
(129)
I beslutningen af 8. april 2009 indledte Kommissionen en sag, fordi den havde anledning til at tro, at foranstaltning Y1, Y2 og Z (66) repræsenterede statsstøtte til fordel for FBN og ABN AMRO N. Kommissionen mente, at disse foranstaltninger gjorde det muligt for FBN og ABN AMRO N at blive på markedet og videreføre deres aktiviteter. Den havde grund til at tro, at disse foranstaltninger var selektivt fordelagtige for FBN og ABN AMRO N.
(130)
I betragtning 29 og 30 i beslutningen af 8. april 2009 bemærkede Kommissionen, at foranstaltning X, Y1 og Y2 var en del af den samme købsaftale, som havde til formål at udskille FBN fra resten af Fortis SA/NV. Allerede i beslutningen af 3. december 2008 blev det konkluderet, at den nederlandske stat ved at indgå i aftalen af 3. oktober 2008 ikke havde optrådt som en normal investor i en markedsøkonomi.
(131)
I betragtning 33 i beslutningen af 8. april 2009 anførte Kommissionen, at foranstaltning Y1 tilsyneladende var fordelagtig for FBN, eftersom den havde modtaget et finansieringsbeløb, som den ikke kunne have fundet på markederne, da markederne på dette tidspunkt var i fuldstændig opløsning. I betragtning af disse ekstreme markedsforhold tvivlede Kommissionen endvidere på, at den rente, som den nederlandske stat krævede, havde været acceptabel for en privat investor. Kommissionen bemærkede endvidere, at den nye finansieringsgivers soliditet syntes at være en fordel for FBN. FBN var ikke længere afhængig af et selskab i likviditetsmæssig krise som Fortis SA/NV, men modtog finansiering fra den nederlandske stat.
(132)
Kommissionen tvivlede på, at foranstaltning Y1 var forenelig med Kommissionens meddelelse - Støttereglernes anvendelse på foranstaltninger truffet over for pengeinstitutter i forbindelse med den aktuelle globale finanskrise (»bankmeddelelsen«) (67) eftersom den hverken var proportional eller begrænset til det nødvendige minimum. Der blev rejst mere specifikke bekymringer i betragtning 52 i beslutningen af 8. april 2009 om foreneligheden af følgende elementer: (1) den forrentning, som FBN betalte, (2) den maksimumperiode, som FBN kunne udnytte finansieringen i, (3) den maksimale løbetid for de relevante instrumenter og (4) likviditetsfacilitetens omfang.
(133)
Kommissionen anførte endvidere, at foranstaltning Y2 kunne indeholde elementer af statsstøtte, hvis Fortis Bank SA/NV på tidspunktet for overtagelsen var i stand til at anmode om en omgående indfrielse af de langfristede lån, hvis FBN's ejerskab skulle ændre sig. Hvis der rent faktisk fandtes en ejerskabsrelateret indfrielsesklausul, gav foranstaltning Y2 FBN mulighed for at udnytte langfristede lån til rentesatser fra før krisen. Foranstaltning Y2 betød, at FBN ikke var forpligtet til at finde alternativ finansiering under de dagældende markedsforhold. Endvidere kunne der sættes spørgsmålstegn ved den nederlandske stats beslutning om at yde langfristede lån i stedet for kortfristede lån, eftersom Fortis Bank SA/NV havde ret til at anmode om indfrielse. I beslutningen af 8. april 2009 gav Kommissionen således udtryk for bekymring over, at foranstaltning Y2 indeholdt statsstøtte over en længere periode end strengt nødvendig. For at kunne vurdere de statsstøttemæssige konsekvenser af foranstaltning Y2 anmodede Kommissionen den nederlandske stat om at give yderligere oplysninger om de kontraktmæssige bestemmelser om tidlig indfrielse for de langsigtede kontrakter.
(134)
I betragtning 54 i beslutningen af 8. april 2009 udtrykte Kommissionen endvidere tvivl om, hvorvidt den nederlandske stat havde truffet tilstrækkelige foranstaltninger til at begrænse uforholdsmæssige konkurrencefordrejninger i overensstemmelse med punkt 27 i bankmeddelelsen.
(135)
Kommissionen var endvidere bekymret over, at ABN AMRO N - potentielt indirekte - havde draget fordel af likviditetsforanstaltningerne til FBN. Den anmodede derfor den nederlandske stat om at give yderligere oplysninger om ABN AMRO N's finansieringsposition og -strategi.
(136)
Med hensyn til foranstaltning Z tvivlede Kommissionen på, at den nederlandske stat betalte FBN markedsprisen for overtagelsen af ABN AMRO N. Kommissionen bemærkede, at den nederlandske stat betalte mere end de aktuelle markedsforhold i vurderingen af 3. oktober 2008 fra den nederlandske stats egen vurderingsekspert […] i rapporten, som blev nævnt i betragtning 2. Endvidere bemærkede Kommissionen, at den nederlandske stat ikke havde anvendt en korrektionsfaktor til at vise den nedgang på aktiemarkedet, som fandt sted i oktober og december 2008, og som var særlig udtalt for bankaktier. Hvis den nederlandske stat betalte for meget, da den købte ABN AMRO N, var foranstaltning Z ensbetydende med statsstøtte, der hjalp med at rekapitalisere FBN.
(137)
Generelt bemærkede Kommissionen endvidere i beslutningen af 8. april 2009, at den nederlandske stat endnu ikke havde fremsendt DNB’s vurdering af FBN og ABN AMRO N. Den nederlandske stat havde heller ikke fremsendt en rentabilitetsplan eller en omstruktureringsplan med detaljerede finansielle beregninger. Da der hverken fandtes en rentabilitetsplan eller en omstruktureringsplan, kunne Kommissionen ikke beslutte, om ABN AMRO N og FBN som følge af foranstaltning X, Y1, Y2 og Z havde tilstrækkelig kapital og kunne realisere et acceptabelt rentabilitetsniveau.
3.2. Årsager til at forlænge proceduren i afgørelsen af 5. februar 2010
(138)
Da den nederlandske stat den 17. juli 2009 og den 15. januar 2010 anmeldte supplerende foranstaltninger til fordel for FBN og ABN AMRO N som foranstaltninger, der ikke udgør statsstøtte, var Kommissionen bekymret for, om nogle af disse supplerende foranstaltninger udgjorde ekstra statsstøtte til FBN og ABN AMRO N.
(139)
I afgørelsen af 5. februar 2010 bemærkede Kommissionen, at den nederlandske stat i henhold til aktionæroverenskomsten havde en række forpligtelser, som ikke var forpligtelser for ABN AMRO N. Foranstaltninger truffet af den nederlandske stat med henblik på at overholde forpligtelserne i henhold til aktionæroverenskomsten (og navnlig forpligtelsen til at bære omkostningerne for ABN AMRO Z og forpligtelsen til at udskille ABN AMRO N fra ABN AMRO Bank) udgjorde ved første øjekast ikke statsstøtte til ABN AMRO N.
(140)
Kommissionen anførte, at foranstaltning A og B1 primært syntes at være udformet til at dække kapitalunderskuddet i ABN AMRO Z, men samtidig var det uklart for Kommissionen, om der ikke også var en indirekte fordel for de økonomiske aktiviteter i ABN AMRO N. I denne forbindelse ønskede Kommissionen at vide, om ABN AMRO N og ABN AMRO Z - uden særskilt juridisk status - var tilstrækkeligt bundet i forhold til hinanden. Kommissionen ønskede også at modtage yderligere oplysninger om årsager til kapitalunderskuddet i ABN AMRO Z og f.eks. om overførslen af Unicredito-aktier fra ABN AMRO Z til ABN AMRO N. Kommissionen havde også spørgsmål vedrørende betalingen fra ABN AMRO N til ABN AMRO Z for udførelsen af hovedkontorfunktioner. Kommissionen mistænkte, at - i hvert fald en del af - underkapitaliseringen af ABN AMRO Z hang sammen med, at ABN AMRO N ikke betalte markedspris for ABN AMRO Z's hovedkontortjenester.
(141)
Selv om udskillelsen af ABN AMRO N fra ABN AMRO Bank i henhold til aktionæroverenskomsten er den nederlandske stats forpligtelse, kunne Kommissionen ikke udelukke, at den statslige rekapitalisering, der finansierede udskillelsesomkostningerne, kunne udgøre statsstøtte. Kommissionen bemærkede, at ikke alle omkostninger, der kategoriseres som udskillelsesomkostninger i ordets snævreste forstand var knyttet til udskillelsesforpligtelsen som beskrevet i aktionæroverenskomsten. Kommissionen bemærkede, at kategorien »udskillelsesomkostninger« omfattede et beløb på 500 mio. EUR, som skulle bruges til at sikre ABN AMRO Group en forsigtighedsmargen over minimumskravene.
(142)
Kommissionen bemærkede, at den nederlandske stat hjalp FBN og ABN AMRO N med at betale omkostningerne i forbindelse med fusionen. For at løse de fusionsproblemer, som blev skabt af fusionen, besluttede ABN AMRO N at sælge IFN og New HBU, hvilket førte til et nyt kapitalunderskud. Kommissionen bemærkede, at FBN og ABN AMRO N kunne profitere af fordelene ved fusionen (f.eks. fusionssynergier, fordelene ved at være et stærkere selskab med en større markedsandel på det nederlandske marked), samtidig med, at den nederlandske stat finansierede de direkte omkostninger. I den forbindelse bemærkede Kommissionen, at den nederlandske stat ikke var juridisk forpligtet til at betale disse omkostninger, eftersom de opstod i den nederlandske stats beslutning af 21. november 2008 om at fusionere FBN og ABN AMRO N og ikke i aktionæroverenskomsten.
(143)
Kommissionen bemærkede, at fusionen og de specifikke omstændigheder i forbindelse med udskillelsen medførte krydshæftelser (foranstaltning E). Ifølge nederlandsk selskabslovgivning forblev ABN AMRO Bank (nu RBS NV) og ABN AMRO II ansvarlig for gældshaverne i New HBU, hvis New HBU (eller dens nye ejer Deutsche Bank) ikke opfylder sine betalingsforpligtelser. New HBU havde lignende forpligtelser over for gældshaverne i ABN AMRO Bank (nu RBS NV) og ABN AMRO II). Kommissionen kunne ikke udelukke, at skadesløsholdelsesløsningen, som betød, at den nederlandske stat udstedte en garanti til gældshaverne i ABN Amro Bank (nu RBS NV) til en overkurs på 200 basispoint plus den gennemsnitlige CDS-margen, udgjorde statsstøtte.
(144)
Kommissionen var ligeledes bekymret over udformningen af kapitalfrigørelsesinstrumentet (foranstaltning A). Kommissionen anerkendte, at foranstaltning A grundlæggende var forskellig fra andre foranstaltninger for værdiforringede aktiver, da den ikke havde til formål at beskytte ABN AMRO N mod yderligere fald i nødlidende aktiver (toxic assets) med en meget usikker vurdering. Ikke desto mindre mente Kommissionen, at foranstaltning A for at være forenelig med det indre marked skulle overholde de generelle principper i meddelelsen fra Kommissionen om behandlingen af værdiforringede aktiver i Fællesskabets banksektor (68) (»meddelelsen om værdiforringede aktiver«). Mere specifikt bør der være tilstrækkelig dokumentation for en præcis prissætning, hvilket betyder, at banken ikke bør overføre forventede tab til staten. I denne henseende ønskede Kommissionen også at forstå, hvilke konsekvenser en række specifikke kontraktmæssige bestanddele (f.eks. tilbagebetalingsmekanismen og vertikale dele) ville få for den faktiske pengestrøm og prissætning. Endelig tvivlede Kommissionen på, om der var tilstrækkelige incitamenter til at sikre, at ABN AMRO N ville ophæve instrumentet, så snart det ikke længere var nødvendigt.
(145)
Kommissionen tvivlede på, om omstruktureringsplanen af december 2009 opfyldte kriterierne i meddelelsen fra Kommissionen om genoprettelse af rentabiliteten i finanssektoren under den nuværende krise og vurdering af omstruktureringsforanstaltninger på grundlag af statsstøttereglerne (69) (»omstruktureringsmeddelelsen«) med hensyn til rentabilitet, byrdefordeling og uforholdsmæssige konkurrencefordrejninger.
(146)
Kommissionen anerkendte, at ABN AMRO Group ved første øjekast ville realisere en tilstrækkelig omsætning til at dække alle driftsomkostningerne (herunder værdiforringelser) og oparbejde en acceptabel egenkapitalforrentning. Kommissionen bemærkede imidlertid også, at egenkapitalforrentningen i ABN AMRO Group i vid udstrækning afhang af en række nøgleforudsætninger. Først og fremmest er det vigtigt, at ABN AMRO Group, hvis den ønsker at blive omkostningseffektiv med et acceptabelt omkostnings-/udbytteforhold, gennemfører de planlagte synergier (nemlig 1,1 mia. EUR før skat sammenlignet med et nettoresultat i 2013 på […] mia. EUR). For det andet var det som anført i betragtning 118 i afgørelsen af 5. februar 2010 endvidere af afgørende betydning for ABN AMRO Groups rentabilitet, at den kunne forbedre sin nettorentemarginal fra det lave niveau i FBN og ABN AMRO N i andet halvår af 2008 og første halvår af 2009. I afgørelsen af 5. februar 2010 anførte Kommissionen, at den havde brug for flere oplysninger om disse spørgsmål, så den kunne vurdere, om rentabiliteten reelt set var blevet genoprettet på lang sigt.
(147)
Kommissionen bemærkede endvidere, at omstruktureringsplanen af december 2009 endnu ikke indeholdt finansielle beregninger for det værst tænkelige scenarie som krævet i punkt 13 i omstruktureringsmeddelelsen. Kommissionen anmodede derfor om sådanne finansielle beregninger for det værst tænkelige scenarie, så den kunne kontrollere, hvordan ABN AMRO Group ville klare sig under mere belastende markedsforhold.
(148)
Kommissionen bemærkede endvidere, at omstruktureringsplanen af december 2009 indeholdt meget få oplysninger om de mindre underdivisioner, således at Kommissionen kunne ikke afgøre, om alle rentabilitetsspørgsmål på dette niveau var håndteret tilstrækkeligt. Mere specifikt tvivlede Kommissionen på, om rentabiliteten i PFS, en division i FBN, som rapporterede om store Madoff-relaterede tab i 2008, var tilstrækkeligt garanteret.
(149)
Kommissionen tvivlede på, om statsstøtten var begrænset til det nødvendige minimum for at genoprette rentabiliteten i ABN AMRO Group. I den forbindelse bemærkede den, at ABN AMRO Group havde anført, at den ønskede at foretage mindre tillægsovertagelser, som den fandt nødvendig for at kunne genopbygge de produktkompetencer, der gik tabt i udskillelsesprocessen fra Fortis SA/NV og ABN AMRO Holding. I afgørelsen af 5. februar 2010 anførte Kommissionen, at statsstøtte ikke skal anvendes til at finansiere overtagelser eller nye investeringer, medmindre dette er nødvendigt for at genoprette en virksomheds rentabilitet. Kommissionen anmodede den nederlandske stat om at kaste mere lys over ABN AMRO Groups overtagelsespolitik og bl.a. fremsende en detaljeret liste over aktiviteter, som ABN AMRO Group skulle opbygge af hensyn til rentabiliteten.
(150)
Kommissionen tvivlede desuden på, om alle udbydere af hybrid kapital til FBN og ABN AMRO N havde betalt deres andel af omstruktureringen. Kommissionen var f.eks. bekymret over, om FBN's præferenceaktionærer (70) i tilstrækkelig grad havde bidraget til at sikre, at den nederlandske stats indgreb ikke blev begrænset til det nødvendige minimum.
(151)
Også med hensyn til varighed bør statsstøtten begrænses til det nødvendige minimum. I denne forbindelse bemærkede Kommissionen, at der var behov for en række foranstaltninger til håndtering af midlertidige problemer, men Kommissionen tvivlede på, om den nederlandske stat havde taget tilstrækkelige skridt til at sikre, at foranstaltningerne ville blive afviklet, når der ikke længere var brug for dem.
(152)
Med hensyn til foranstaltning A bemærkede Kommissionen, at kapitalfrigørelsesinstrumentet ikke ville være attraktivt, når først ABN AMRO N fik lov til at gennemføre Basel II-krav. Selv om kapitalfrigørelsesinstrumentet indeholdt købsfunktioner, der gjorde det muligt at ophæve kontrakten før tid, bemærkede Kommissionen, at der ikke var nogen klar tidsplan for den nederlandske stats exit.
(153)
Endvidere bemærkede Kommissionen med hensyn til forsigtighedsmargenen på 500 mio. EUR, at hensigten var, at ABN AMRO Group skulle erstatte dette beløb med selvfinansieret kapital. Igen bemærkede Kommissionen, at der ikke var nogen som helst angivelse af tidsforløbet.
(154)
Med hensyn til integrationsomkostningerne på 1,2 mia. EUR (nemlig foranstaltning B5) bemærkede Kommissionen, at den nederlandske stat hævdede, at disse ville føre til vigtige synergier på 1,1 mia. EUR (før skat) om året, hvilket i princippet kunne anvendes til at betale statsstøtten tilbage. Alligevel bemærkede Kommissionen, at den nederlandske stat ikke havde sørget for en mekanisme, der sikrede en sådan tilbagebetaling. Med hensyn til kapitalbehovet i forbindelse med salget af New HBU konkluderede Kommissionen, at kapitalkravet vedrørende kreditordningen ville falde brat i takt med, at lånene gradvist forfaldt til betaling. Igen understregede Kommissionen, at statsstøtte skal tilbagebetales, når der ikke længere er behov for den.
(155)
Med hensyn til konkurrencefordrejning bemærkede Kommissionen, at FBN's og ABN AMRO N's kapitalbehov til en vis grad stammede fra deres udskillelse fra deres tidligere moderselskaber og fra direkte integrationsomkostninger og ikke fra overdreven risikotagning eller dårlig forvaltning i FBN og ABN AMRO N. På denne baggrund konkluderede Kommissionen, at der sandsynligvis ikke ville blive behov for yderligere frasalg.
(156)
Samtidig udtrykte Kommissionen imidlertid tvivl om, hvorvidt omstruktureringsplanen af december 2009 indeholdt tilstrækkelige adfærdsmæssige foranstaltninger til at sikre, at FBN og ABN AMRO N ikke ville bruge statsstøtten til at vokse på bekostning af deres konkurrenter, f.eks. ved at gennemføre en ikke-bæredygtig prissætningspolitik eller overtage andre finansielle institutioner, som kan svække ikke-støttemodtageres incitament i forhold til konkurrence, investeringer og innovation og dermed afholde nye deltagere fra at komme ind på det nederlandske bankmarked.
(157)
Hvad angår exit, anførte Kommissionen, at det ville være nyttigt, hvis den nederlandske stat udviklede og tydeligt kommunikerede en exitstrategi. Gentagne og massive indgreb fra den nederlandske stat kunne rent faktisk blive opfattet som permanent støtte fra indskyderne.
4. BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER
4.1. Første sæt bemærkninger fra Van Lanschot (brev af 6. maj 2009)
(158)
Klageren hævdede, at FBN og ABN AMRO N (herunder deres datterselskaber som MoneYou og Mees Pierson) takket være statsstøtte og statsligt ejerskab tilbød uholdbart høje renter på individuelle opsparings- og indlånskonti og dermed destabiliserede det nederlandske bankmarked.
(159)
Klageren mente derudover, at den rente, som FBN og ABN AMRO N tilbød, var tabsgivende. I denne henseende henviste den til, at EURIBOR-renten faldt fra 5 % i september 2008 til under 2 % i januar/februar 2009, mens den rente, som FBN og ABN AMRO N tilbød på opsparing, rent faktisk steg.
(160)
Klageren påpeger endvidere de særlige kendetegn på det nederlandske marked for private banking i forhold til detailbankmarkedet, som har en tendens til at øge den fordrejende virkning af de trufne foranstaltninger. Opsparingsbeløb inden for private banling er i gennemsnit større end inden for detailbankvirksomhed. Hvad angår mindre opsparingsbeløb bekymrer kunderne sig mindre om bankens risikoprofil, eftersom de er beskyttet af den nederlandske indlånsgarantiordning (op til 100 000 EUR). Opmærksomheden på risici øges imidlertid, når denne tærskel passeres, hvilket er ret normalt inden for private banking.
(161)
Klageren hævdede også, at FBN og ABN AMRO N drager fordel af en iboende statsgaranti. Den hævdede, at FBN's og ABN AMRO N's kunder er overbeviste om, at den nederlandske stat ikke lader statsejede banker gå konkurs.
(162)
Klageren - som red krisen af uden statsstøtte - understregede, at den var stærkt påvirket af FBN's og ABN AMRO N's fordrejende adfærd, da den traditionelt i stort omfang gjorde brug af det nederlandske opsparingsmarked til finansiering af aktiver (71). I absolutte tal havde klageren opsparing og indlån til 15 mia. EUR, hvilket betød, at en rentestigning på 1 % kunne koste selskabet ca. 150 mio. EUR om året (72). Ud over denne omkostningsstigning var der ydermere en volumenpåvirkning, eftersom Van Lanschot mistede kunder.
4.2. Opfølgende bemærkninger fra Van Lanschot (brev af 21. og 28. august 2009)
(163)
Ifølge klageren varede FBN's og ABN AMRO N's usædvanlige adfærd ved hen over sommermånederne i 2009.
(164)
Som et yderligere argument henviste klageren til unormalt store ændringer i volumen og markedsandele på det traditionelt stabile nederlandske opsparingsmarked. I denne henseende påpegede klageren FBN's og ABN AMRO N's pressemeddelelser, som meldte om indskud på henholdsvis 9 mia. EUR og 21 mia. EUR i første halvår af 2009 (73). Klageren mente, at disse tal var anselige i lyset af, at værdien af det samlede nederlandske opsparingsmarked er ca. 287 mia. EUR.
(165)
Som et andet eksempel på usædvanlig prissætning henviste klageren til, at renten på opsparing i nabolande som Belgien, Frankrig og Tyskland havde fulgt faldet i EURIBOR-renten, mens nederlandske opsparingsrenter fortsat var stædigt høje.
4.3. Bemærkninger fra ABN AMRO Bank (brev af 6. juli 2009)
(166)
I en bemærkning om beslutningen af 8. april 2009, der indledte den formelle undersøgelsesprocedure, gav ABN AMRO Bank (dvs. ABN AMRO N's moderselskab) yderligere oplysninger om sin finansieringsposition og finansieringsstrategi. ABN AMRO Bank afviste, at den - direkte eller indirekte - havde udnyttet nogen form for finansieringsstøtte til FBN (foranstaltning Y1 og Y2). ABN AMRO Bank påpegede, at den ikke havde behøvet hjælp til finansiering under hele krisen takket være sin diversificerede finansieringsstrategi. Den understregede desuden, at dens likviditetsstatistik holdt sig inden for både de lovgivningsmæssige grænser og dens egne interne grænser.
5. BEMÆRKNINGER FRA DEN NEDERLANDSKE STAT
5.1. Bemærkninger fra den nederlandske stat til beslutningen af 8. april 2009
(167)
Den nederlandske stat anerkendte, at FBN havde været i stand til at forfølge sine aktiviteter på grund af statens overtagelse (74), men hævdede, at overtagelsen stemte overens med det såkaldte »markedsøkonomiske investorprincip«. Derfor var der ifølge den nederlandske stat ikke nogen selektiv fordel og dermed ikke nogen statsstøtte. Den nederlandske stat hævdede, at den - selv om de integrerede transaktioner af 3. oktober 2008 primært skulle forhindre en destabilisering af FBN og ABN AMRO N og det nederlandske banksystem generelt - ved at købe andele i FBN og ABN AMRO N agtede at generere et positivt afkast på langt sigt. Den nederlandske stat understregede, at prisen for FBN (inklusive ABN AMRO N) lå inden for den eksterne vurderingseksperts vurderingsniveau.
(168)
Den nederlandske stat hævdede, at den havde betalt en rimelig markedspris for FBN, men understregede, at selv om den havde betalt for meget, ville betalingen have udgjort statsstøtte til Fortis SA/NV (som var det sælgende selskab) og ikke statsstøtte til FBN.
(169)
Hvad angår foranstaltning Y1, hævdede den nederlandske stat, at den havde ydet kortfristet finansiering til FBN på markedsvilkår. Den hævdede, at FBN inden krisen modtog finansiering fra sit moderselskab til EONIA- eller EURIBOR-rente uden ekstra marginal. Den nederlandske stat fremførte, at den prissætning, de anvendte (som beskrevet i betragtning 96), stemte overens med praksis på markedet. Mere specifikt anførte den, at det prissætningssystem, der blev anvendt i perioden efter den 5. november 2008 (med en marginal på 50 basispoints for lån med en løbetid på over tre måneder) var i tråd med den nederlandske garantiordning (75).
(170)
Med hensyn til den periode, hvor FBN's likviditetsfacilitet blev stillet til rådighed, forklarede den nederlandske stat, at den indledte forhandlinger om at afvikle likviditetsfaciliteten i januar 2009 med det formål at afvikle den hurtigst muligt. Med dette mål in mente indførte den nederlandske stat i marts 2009 et nyt prissætningssystem i to trin, som gjorde finansiering dyrere, hvis den overskred en foruddefineret tærskelværdi. Den nederlandske stat antog, at FBN kunne tilbagebetale likviditetsfaciliteten med 4 til 5 mia. EUR om måneden, og agtede at afvikle likviditetsfaciliteten ved udgangen af 2009. I realiteten betalte FBN likviditetsfaciliteten tilbage hurtigere end ventet. Likviditetsfaciliteten var allerede afviklet den 1. juli 2009.
(171)
Den nederlandske stat hævdede, at den maksimale løbetid for likviditeten i likviditetsfaciliteten var proportionel. I denne henseende forklarede den nederlandske stat, at den i den første periode (dvs. fra den 6. til den 23. oktober 2008) havde ydet likviditet med en løbetid på højst et par uger. Da likviditetsfaciliteten efterfølgende blev justeret, blev den maksimale løbetid forlænget til ni måneder for at undgå indløsningstoppunkter.
(172)
Den nederlandske stat forklarede, at den samlede volumen under likviditetsfaciliteten (dvs. 5 mia. EUR for dag-til-dag-finansiering og 40 mia. EUR for langfristet finansiering) var baseret på FBN's reelle finansieringsbehov og derfor var det nødvendige minimum. Den kortfristede likviditetsfacilitet på 45 mia. EUR tog højde for den normale volatilitet i FBN's likviditet og gav FBN mulighed for omgående at tilbagebetale ca. 34 mia. EUR til Fortis SA/NV.
(173)
Hvad angår de langfristede lån (dvs. foranstaltning Y2), anerkendte den nederlandske stat, at Fortis Bank SA/NV kunne have anmodet om en tilbagebetaling af de fastforrentede lån (men ikke de variabelt forrentede lån) (76). Den nederlandske stat hævdede imidlertid, at den blot var trådt i stedet for Fortis Bank SA/NV, og at alle betingelserne i de eksisterende kontrakter var uændrede. Ifølge den nederlandske stat var kontrakten mellem Fortis Bank SA/NV og FBN en normal markedskontrakt mellem aktører på det private marked. Den nederlandske stat anførte, at dens adfærd - fordi den var trådt i stedet for en markedsøkonomisk investor - automatisk var i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip. Den nederlandske stat mente som sådan ikke, at den skulle begrunde, hvorfor renten kunne have været højere, eller hvorfor den burde have udskiftet de langfristede lån med kortfristede lån (77).
(174)
Den nederlandske stat anførte derudover, at det var ret almindeligt for selskaber, når de foretog overtagelser, at de samtidig ydede likviditet til nyovertagne datterselskaber.
(175)
Med hensyn til, om ABN AMRO N havde modtaget direkte eller indirekte statsstøtte, afviste den nederlandske stat, at ABN AMRO N modtog finansiering fra den nederlandske stat eller FBN. Den nederlandske stat forklarede, at ABN AMRO N med sin store franchise inden for private banking og detailbankvirksomhed havde tilstrækkelig finansiering selv.
(176)
Med hensyn til foranstaltning Z hævdede den nederlandske stat, at transaktionsprisen på 6,5 mia. EUR var en rimelig markedspris. Den understregede, at prisen lå mellem »aktuelle markedsforhold«-vurderingen på [4 - 6,5] mia. EUR og »through-the-cycle«-vurderingen på [6,5 - 9] mia. EUR som beregnet af den eksterne vurderingsekspert i begyndelsen af oktober 2008 (forud for transaktionen den 3. oktober 2008). I forhold til at overtagelsen (foranstaltning Z) fandt sted to en halv måned, efter at vurderingen blev foretaget, mente den nederlandske stat ikke, at det var nødvendigt at foretage rettelser, eftersom vurderingen i starten af oktober 2008 allerede viste visse usikkerheder (78). Den nederlandske stat hævdede endvidere, at investeringsbankvirksomhed og nødlidende aktiver normalt lå til grund for tillidsproblemer i andre banker og medførte betydelige kursfald for aktier i disse banker. ABN AMRO N skilte sig derimod med sin stabile profil som detailbank og kommerciel bank grundlæggende ud fra de andre banker. På denne baggrund hævdede den nederlandske stat, at det ikke gav mening at justere kursen analogt med andre banker.
(177)
Den nederlandske stat understregede desuden, at de øvrige medlemmer af konsortiet og navnlig RBS skulle godkende transaktionen, og at […]. Den nederlandske stat henviste også til punkt 166 og 177 i den foregående ekspertrapport til generalforsamlingen i Fortis SA/NV den 11. februar 2009 i Bruxelles (79), idet den hævdede, at disse punkter støtter den nederlandske stats argument om, at den betalte en rimelig pris for FBN, ABN AMRO N, Fortis Insurance og Fortis Corporate Insurance den 3. oktober 2008, hvilket dermed udgør en gyldig referencepris for salget fra december 2008.
(178)
Den nederlandske stat gennemførte foranstaltning Z ved at give afkald på de krav, den havde over for FBN. Endvidere hævdede den nederlandske stat, at Kommissionen - hvis den skulle drage den konklusion, at foranstaltning Z udgjorde statsstøtte - skulle anvende en korrektion. Eftersom tilsvarende instrumenter i andre banker blev handlet til en betydelig rabat i forhold til pari (80), var det logisk, at markedsværdien af de gældsinstrumenter, som den nederlandske stat havde givet afkald på, også var under pari. De aktuelle markedsforhold tydede med andre ord på, at den nederlandske stat ikke var berettiget til pari, men til en lavere markedsværdi. Den nederlandske stat anførte, at den under hensyntagen til de aktuelle markedsforhold kun var berettiget til en markedsværdi på [4,55 - 5,85] mia. EUR (så pariværdien af lånene på 6,5 mia. EUR korrigeret for en markedsrabat på [0,65 - 1,95] mia. EUR).
(179)
Den 18. juni 2009 sendte det nederlandske finansministerium en vurdering af FBN fra DNB til Kommissionen som anmodet i beslutningen af 8. april 2009. […] (81), (82), (83)
(180)
DNB underrettede ligeledes Kommissionen om […] ABN AMRO N i et brev af 20. januar 2010. […]
5.2. Bemærkninger fra den nederlandske stat om afgørelsen af 5. februar 2010
(181)
Generelt anførte den nederlandske stat, at de trufne foranstaltninger ikke udgør statsstøtte, fordi foranstaltningerne:
i)
ikke var til fordel for ABN AMRO N eller FBN,
ii)
var nødvendige for at udskille ABN AMRO N og FBN fra deres respektive tidligere moderselskaber og var en følge af den nederlandske stats kontraktmæssige forpligtelser som retssuccessor til Fortis SA/NV i aktionæroverenskomsten eller
iii)
var økonomisk rationelle ud fra en privat investors synspunkt.
(182)
Den nederlandske stat hævdede, at Kommissionen skulle anvende det markedsøkonomiske investorprincip på alle de foranstaltninger, som den nederlandske stat havde truffet. Navnlig med hensyn til de fusionsrelaterede foranstaltninger (dvs. foranstaltning B4 og B5) understregede den nederlandske stat, at fusionen var en investering med en positiv nettonutidsværdi og derfor forenelig med det markedsøkonomiske investorprincip.
(183)
Den nederlandske stat accepterede med andre ord ikke Kommissionens foreløbige udtalelse i betragtning 96 i afgørelsen af 5. februar 2010 om, at det markedsøkonomiske investorprincip ikke fandt anvendelse på foranstaltningerne efter de integrerede transaktioner af 3. oktober 2008, eftersom disse foranstaltninger udgjorde en del af en større rednings- og omstruktureringsoperation.
(184)
Den nederlandske stat anerkendte, at statsstøttereglerne betyder, at det markedsøkonomiske investorprincip ikke finder anvendelse, når der foretages flere sammenhængende kapitaltilførsler inden for en kort periode. Ikke desto mindre anførte den, at denne analyse ikke holdt stik i forhold til FBN og ABN AMRO N, da de integrerede transaktioner af 3. oktober 2008 - efter statens mening - ikke indeholdt statsstøtteforanstaltninger, og eftersom de opfølgende foranstaltninger endvidere ikke var knyttet til den indledende transaktion.
(185)
Den nederlandske stat anførte, at Kommissionen burde tage højde for de meget specifikke omstændigheder, hvorunder den nederlandske stat skulle købe FBN. Den nederlandske stat påpegede derudover, at salget af New HBU havde været en stor byrde for den nederlandske stat og for ABN AMRO N med en negativ kapitalvirkning på 470 mio. EUR.
(186)
Den nederlandske stat hævdede at have baseret alle sine foranstaltninger på principperne i bankmeddelelsen (84) og meddelelsen fra Kommissionen - Rekapitalisering af pengeinstitutter under den aktuelle finanskrise: Støttens begrænsning til det nødvendige minimum og sikkerhedsforanstaltninger mod uforholdsmæssige konkurrencefordrejninger (85) (»rekapitaliseringsmeddelelsen«). Generelt hævdede den nederlandske stat, at dens foranstaltninger var velfokuserede, stod i forhold til de aktuelle udfordringer og udformet, så de minimerede de negative bivirkninger i forhold til konkurrenterne.
(187)
Den nederlandske stat hævdede, at foranstaltning A og B1 ikke udgjorde statsstøtte, eftersom staten var kontraktmæssigt forpligtet til at løse de kapitalproblemer, som ABN AMRO Z stod over for. Den nederlandske stat var under en kontraktmæssig forpligtelse i aktionæroverenskomsten til at gennemføre udskillelsen fra ABN AMRO Holding. DNB tillod kun, at udskillelsen af ABN AMRO II blev påbegyndt, hvis alle medlemmerne af konsortiet havde betalt deres andel af ABN AMRO Z's kapitalunderskud. Den nederlandske stat indrømmede, at den ydede kapital til ABN AMRO Z via ABN AMRO N, men understregede, at ABN AMRO N kun fungerede som mellemled. I sidste ende havde ABN AMRO N kun sendt kapital videre til ABN AMRO Z, og foranstaltning A gav ikke nogen selektiv fordel for ABN AMRO N.
(188)
Med hensyn til om kapitalunderskuddet i ABN AMRO Z skyldtes selektive fordele for ABN AMRO N, anførte den nederlandske stat, at medlemmerne af konsortiet allerede på tidspunktet for konsortiets overtagelse af ABN AMRO Holdings (se betragtning 33) havde sikret, at aktiviteterne i de forskellige sporingsaktier (som defineret i betragtning 35) var tilstrækkelig afgrænset i forhold til hinanden. Denne ordning betød, at der også var en klar skelnen mellem aktiviteterne i ABN AMRO N og ABN AMRO Z. Det betød f.eks., at ABN AMRO N havde sin egen virksomhedsledelsesstruktur og sin egen rapportering. Den nederlandske stat henledte også Kommissionens opmærksomhed på, at ABN AMRO N havde særskilt juridisk status pr. 6. februar 2010 (86).
(189)
Den nederlandske stat dokumenterede endvidere, at ABN AMRO Z's kapitalunderskud allerede eksisterede på overtagelsestidspunktet den 3. oktober 2008. ABN AMRO Z's åbningsbalance var allerede negativ med 7,4 mia. EUR den 3. oktober 2008, og Fortis SA/NV's andel deri var omkring 2,5 mia. EUR. Med hensyn til kilderne til kapitalunderskuddet erkendte den nederlandske stat, at der var sket en overførsel af Unicredito-aktier til en værdi af 1 mia. EUR fra ABN AMRO Z til de operationelle sporingsaktier (inklusive ca. 300 mio. EUR til ABN AMRO N), men den gav oplysninger, der viste, at overførslen af Unicredito-aktier fandt sted i februar 2008, længe før den nederlandske stat greb ind. Derfor kunne overførslen af Unicredito-aktier ikke anses for at være statsstøtte.
(190)
Med hensyn til ABN AMRO Z's omkostninger i forbindelse med hovedkvarterfunktioner understregede den nederlandske stat, at disse omkostninger faldt drastisk, efter at medlemmerne af konsortiet overtog ABN AMRO Holding som beskrevet i betragtning 33. Eftersom medlemmerne af konsortiet ikke havde nogen interesse i at bevare et stort integreret hovedkontor, var det logisk at holde disse omkostninger så lave som muligt. Tallene fra den nederlandske stat viste, at ABN AMRO Z's koncernfunktionsomkostninger udgjorde [0 - 0,5] mia. EUR i 2008 og [0 - 0,2] mia. EUR i 2009, hvilket den nederlandske stat anså for at være ubetydeligt. Den nederlandske stat understregede endvidere, at den påtog sig forpligtelsen til at absorbere disse omkostninger, da den erstattede Fortis SA/NV som part i aktionæroverenskomsten efter overtagelsen af FBN (inklusive ABN AMRO N) den 3. oktober 2008.
(191)
Hvis Kommissionen mente, at foranstaltning A er statsstøtte, hævdede den nederlandske stat, at meddelelsen om værdiforringede aktiver (87) ikke bør finde anvendelse. Ifølge den nederlandske stat var der ingen usikkerhed i vurderingen af de beskyttede aktiver, som derfor ikke kunne anses for at være »værdiforringede« i den i meddelelsen anvendte forstand. Hvis Kommissionen ikke var enig i dette, medgav den nederlandske regering, at ABN AMRO N's CDS fortsat opfyldte de generelle principper i denne meddelelse. Endvidere hævdede den, at kreditbeskyttelsesinstrumentet var nødvendigt og proportionalt, samtidig med at konkurrencefordrejningerne blev holdt på et minimum.
(192)
Den nederlandske stat slog fast, at forrentningen af kapitalfrigørelsesinstrumentet - et afkast på 10 % af den frigjorte kapital - var tilstrækkelig høj. Den dokumenterede derudover, at »første tab«-tranchen på 20 basispoint var betydeligt højere end det forventede tab. Den nederlandske stat anførte, at historiske tab (dvs. [0 - 15] basispoint) og de forventede tab i 2010 (dvs. [0 - 30] basispoint) på ABN AMRO N's realkreditportefølje var en god indikator for en række fremtidige forventede tab. Ligeledes bekræftede markedsoplysninger fra vurderingsrapporter (88), at »første tab«-tranchen oversteg det forventede tab. Den nederlandske stat henviste også til et dokument fra investeringsbanken […], som simulerede, hvordan den nederlandske stats pengestrømme kunne udvikle sig i forskellige stressscenarier.
(193)
Den nederlandske stat mente også, at kapitalfrigørelsesinstrumentet indeholdt tilstrækkelige exitincitamenter. Den nederlandske stat henledte Kommissionens opmærksomhed på inddrivelsen i kapitalfrigørelsesinstrumentet og på, at kapitalfrigørelsesinstrumentet ikke længere ville være attraktivt, når ABN AMRO Group fik lov til at operere under Basel II-kravene. På denne baggrund mente den nederlandske stat, at ABN AMRO N sandsynligvis ville inddrive kapitalfrigørelsesinstrumentet i januar 2011, hvor overgangen til Basel II-kravene forventedes at medføre en reduktion i den frigjorte kapital.
(194)
Den nederlandske stat forklarede, at udskillelsesomkostningerne (dvs. foranstaltning B2 og B3) var en følge af aktionæroverenskomsten, som den nederlandske stat rent faktisk havde været part i siden den 3. oktober 2008. Ifølge aktionæroverenskomstens betingelser var staten - i modsætning til ABN AMRO N - forpligtet til at dele ABN AMRO Holding op i tre dele. Den nederlandske stat afviste, at disse omkostninger gav ABN AMRO N en fordel, og den forklarede, at den betalte udskillelsesomkostningerne, eftersom det var statens kontraktmæssige ansvar at gennemføre udskillelsen.
(195)
Hvad angår forsigtighedsmargenen på 500 mio. EUR - ligeledes kategoriseret under udskillelsesomkostninger - anførte den nederlandske stat, at det var almindelig bankpraksis. Banker kan ikke operere med kun minimumskapitalkravet, men har brug for en yderligere sikkerhedsmargen. Ellers ville bankerne, hvis de oplever et - om end lille - tilbageslag, omgående støde ind i finansielle problemer. Den nederlandske stat anførte imidlertid, at bidraget til forsigtighedsmargenen bør være midlertidigt, og at ABN AMRO N på længere sigt selv bør generere forsigtighedsmargenen uden hjælp fra den nederlandske stat.
(196)
Med hensyn til foranstaltning B4 hævdede den nederlandske stat, at foranstaltningen ikke udgjorde statsstøtte. Den nederlandske stat hævdede, at beslutningen om at fusionere begge banker allerede var truffet og delvist gennemført, da den overtog FBN. Den nederlandske stat støttede sin påstand ved at henvise til, at ABN AMROs formueforvaltning allerede var blevet udskilt og integreret i Fortis SA/NV på tidspunktet for de integrerede omkostninger af 3. oktober 2008. Den nederlandske stat understregede endvidere, at Kommissionen havde forpligtet den til at gennemføre et fusionstilsagn for at løse udestående fusionsproblemer, og at den overtog New HBU's fusionstilsagn fra Fortis SA/NV. Den nederlandske stat anførte derudover, at ABN AMRO N's finansielle midler i sidste ende ikke ville øges, og den forsvarede derfor den holdning, at foranstaltning B4 ikke udgjorde statsstøtte.
(197)
Den nederlandske stat anførte, at statslige midler, der blev ydet til at finansiere integrationsomkostninger (foranstaltning B5), skulle ses som en rationel investering, der gav sunde afkast i form af synergier. Den nederlandske regering anslog, at disse synergier havde en værdi på omkring 1,1 mia. EUR om året (før skat), mens de direkte integrationsomkostninger udgjorde 1,2 mia. EUR (efter skat). Ifølge den nederlandske stat burde den samlede nettonutidsværdi af fusionen (under hensyntagen til synergier, integrationsomkostninger og omkostningerne i forbindelse med fusionstilsagnet) udgøre et positivt beløb på 2,88 mia. EUR (89).
(198)
Ifølge den nederlandske stat var konverteringen fra tier 2- til tier 1-kapital (foranstaltning C) ikke selektivt til fordel for FBN. Den nederlandske stat hævdede, at konverteringen var i den nederlandske stats interesse, eftersom den kunne konvertere lån med en gennemsnitlig kuponrente på 2,976 % til egenkapital, som efter dens mening havde en attraktiv forrentning. I denne forbindelse henviste den nederlandske stat til ABN AMRO Groups forventede normaliserede egenkapitalforrentning for 2012 på ca. […] % som anført i omstruktureringsplanen for december 2009.
(199)
Hvis Kommissionen mener, at foranstaltning C er statsstøtte, anførte den nederlandske stat, at Kommissionen ikke skulle anse alle frafaldne lån for at være statsstøtte. Den forklarede, at konverteringen kunne inddeles i tilbagebetaling af tier 2-kapital til pari kombineret med tilførsel af tier 1-kernekapital (uden nettokontantvirkninger). Ifølge den nederlandske stat kunne den ikke med rimelighed have forventet en tilbagebetaling af tier 2-kapital til pari på det pågældende tidspunkt, eftersom sammenlignelige instrumenter fra andre banker blev handlet med en anselig rabat i forhold til pari, hvilket viser de skrøbelige forhold på markedet. Den nederlandske stat anførte, at en rabat på [135 - 405] mio. EUR var berettiget baseret på sammenlignelige tal.
(200)
Den nederlandske stat anførte, at betalingen på 740 mio. EUR (foranstaltning D) var en af dens forpligtelser i henhold til aktionæroverenskomsten. Endvidere understregede den nederlandske stat, at der kun var betalinger til de andre medlemmer af konsortiet og ikke til ABN AMRO N, så ABN AMRO N modtog heller ikke statsstøtte.
(201)
Vedrørende foranstaltning E anførte den nederlandske stat, at ABN AMRO II ikke drog fordel af modgarantien (beskrevet i betragtning 126), men at foranstaltning E blot satte ABN AMRO II i stand til at yde Deutsche Bank en modgaranti. Den hævdede, at modgarantien ikke kunne anvendes af banken til at udvikle nye forretninger og derfor ikke ville medføre nogen konkurrencefordrejninger.
(202)
Den nederlandske stat mente, at modgarantien stemte overens med Kommissionens rekapitaliseringsmeddelse. Den nederlandske stat understregede, at den havde baseret sin prissætning på Den Europæiske Centralbanks rekapitaliseringshenstilling.
(203)
Den nederlandske stat kommenterede også Kommissionens mistanke om, at FBN's præferenceaktionærer (90) ikke i tilstrækkelig grad havde bidraget i forhold til byrdefordeling. Den nederlandske stat forklarede, at præferenceaktieinvestorerne ikke havde modtaget dividende i 2008 (hverken kontant eller periodiseret), og at præferenceaktierne blev handlet under pari. Den nederlandske stat tilføjede, at FBN's betalingsevne eller evne til at henlægge en fast dividende i fremtiden afhang af, om FBN havde tilstrækkelige IFRS-overskud. Den nederlandske stat bemærkede, at dividendebestemmelsen om FBN's præferenceaktier indeholder såkaldte »dividend stopper/pusher«-sprog (91), og at usikkerheden omkring ABN AMRO Groups dividendepolitik reducerede den tryghed, som præferenceaktieinvestorerne kunne udlede af »dividend stopper/pusher«-sproget.
(204)
Med hensyn til, om kapital ville blive tilbagebetalt, når det (midlertidige) kapitalbehov forsvinder, hævdede den nederlandske stat, at den agtede at anvende ABN AMRO Groups dividendepolitik på en sådan måde, at ABN AMRO Group ikke ville have nogen overflødig kapital, som kunne medføre en fordrejning af konkurrencen (92).
(205)
Vedrørende konkurrencefordrejning anførte den nederlandske stat, at den ikke var enig i Kommissionens holdning til, at ABN AMRO N og FBN blev styrket i Nederlandene som følge af fusionen, eller at en sådan udvikling truede med at skabe uforholdsmæssige konkurrencefordrejninger. Den var snarere af den modsatte mening og påpegede i denne henseende, at udskillelsen af FBN og ABN AMRO N fra deres respektive moderselskaber og den efterfølgende fusion var meget arbejdsintensiv og betød, at ledelsen i FBN og ABN AMRO N kunne bruge mindre tid på den daglige forretning, og den anførte derfor, at udskillelsen og den efterfølgende fusion havde en negativ indvirkning på konkurrencesituationen for FBN og ABN AMRO N (eller ABN AMRO Group efter fusionen).
5.3. Bemærkninger fra den nederlandske stat til bemærkninger fra interesserede parter
5.3.1. Bemærkninger fra den nederlandske stat til klagerens brev af 6. maj 2009
(206)
Generelt understregede den nederlandske stat, at den mente, at foranstaltningerne til fordel for FBN og ABN AMRO N ikke opfyldte EU’s definition af statsstøtte og derfor ikke havde en fordrejende virkning. Den mente, at FBN's og ABN AMRO N's adfærd på opsparings- og indskudsmarkedet stemte overens med en rationel markedsaktør, som beskyttede sine kommercielle interesser. Den nederlandske stat mente, at den rente, som FBN og ABN AMRO N tilbød, ikke var fordrejende. Den hævdede følgelig, at Unionens konkurrencelovgivning ikke var blevet overtrådt.
(207)
Den nederlandske stat fremlagde en række sammenligningstabeller med de renter, der blev tilbudt på specifikke indskuds- og opsparingsprodukter. Den nederlandske stat afviste, at FBN og ABN AMRO N konsekvent fik tilbudt den højeste rente, navnlig sammenlignet med mindre nederlandske banker som SNS, NIBC og DSB. Den nederlandske stat påpegede endvidere, at renten på opsparingskonti allerede var høj i Nederlandene inden finanskrisen, delvist som følge af mindre bankers adfærd med en aggressiv prispolitik. Den nederlandske stat mente, at bankerne under finanskrisen forsøgte at beskytte deres opsparingsfranchise ved at tilbyde kunderne en relativ høj rente på opsparingsprodukter.
(208)
Den nederlandske stat kommenterede endvidere prisstrategien hos MoneYou, ABN AMRO N's internetmærke, som blev introduceret på markedet i september 2008. Den nederlandske stat anførte, at MoneYou er et specifikt internetprodukt, som adskilte sig betydeligt fra mere traditionelle produkter med hensyn til omkostningsgrundlag og serviceniveau. Den nederlandske stat anførte, at MoneYou skulle opbygge mærkebevidsthed inden for de første seks måneder og derfor skulle tilbyde en rente, som var lidt lavere end eller svarede til den rente, som tilsvarende internetbanker på markedet tilbød (93). Fra andet kvartal 2009 og fremefter blev den rente, som MoneYou tilbød, sænket, og MoneYou lagde sig i det såkaldte midtersegment (94). Med hensyn til MoneYou tilføjede den nederlandske stat, at den kun rejste begrænsede midler (nemlig [0 - 5] mia. EUR), svarende til omtrent [0 - 5] % af den samlede volumen på det nederlandske opsparingsmarked. Den nederlandske stat tilføjede, at tidligere Van Lanschot-kunder kun repræsenterede en mindre del af MoneYous forretning (nemlig [0 - 5 000] konti eller [0 - 5] % af MoneYous konti).
(209)
Den nederlandske stat afviste endvidere, at ABN AMRO N og FBN udelukkende benyttede det nederlandske opsparingsmarked til at finansiere sig selv. Den nederlandske stat gav nye oplysninger, der viste, at ABN AMRO N den 6. juli 2009 havde udstedt en dækket obligation på 2 mia. EUR, og at FBN havde udstedt 15,5 mia. EUR i statsgaranterede gældsinstrumenter. Ifølge den nederlandske stat var klagerens påstande ukorrekte og forhastede. Den anførte, at FBN blot havde brug for lidt tid til at iværksætte finansoperationer og udstede statsgaranterede gældsinstrumenter. Den nederlandske stat anførte endvidere, at indskud og opsparingsprodukter også er vigtige i forhold til at skabe et kundeforhold og har et andet og bredere formål end andre finansieringsinstrumenter. I denne henseende påpegede den nederlandske stat, at et tab i en banks andel af opsparings- og indskudsmarkedet kunne medføre tab af markedsandele i andre bankprodukter.
(210)
Den nederlandske stat afviste endvidere, at forbrugerne og markedsdeltagerne opfattede ABN AMRO N og FBN som mere sikre banker end konkurrenterne. Den henviste til vurderingsbureauernes vurdering af FBN og ABN AMRO N, som f.eks. lå under Rabobanks AAA-vurdering. Dens relative CDS-margen fortalte en lignende historie. Den nederlandske stat mente endvidere, at statsejerskabet ikke gjorde ABN AMRO N eller FBN mere sikker i forbrugernes og markedsdeltagernes øjne. I denne henseende påpegede den, at de mange ad hoc-indgreb fra statens side havde vist, at den nederlandske stat om muligt ville gribe ind med hensyn til alle privatejede banker. Den mente dermed, at der rent faktisk ikke var nogen forskel mellem den sikkerhed, som nederlandske privatejede banker tilbød sammenlignet med nederlandske statsejede bankers sikkerhed.
(211)
For at beregne, om den rente, som blev tilbudt på opsparingsprodukter, rent faktisk var tabsgivende, hævdede den nederlandske stat, at den ikke skulle sammenlignes med EURIBOR's rente, men snarere med renten fra en portefølje med tilknytning til indeks eller toneangivende obligation (den såkaldte »replicating portfolio« (95). Ved hjælp af denne metode anerkendte den nederlandske stat, at der for nogle produkter var en midlertidig negativ margen. Den anførte imidlertid, at det var rationel markedsadfærd og i overensstemmelse med (privatejede) konkurrenters markedsadfærd på netop dette tidspunkt.
5.3.2. Bemærkninger fra den nederlandske stat til klagerens argumenter af 21. og 28. august 2009
(212)
Den nederlandske stat anførte, at dens tidligere bemærkninger, som er sammenfattet i betragtning 206 til 211, vedrørende klageren, fortsat var gældende.
(213)
Derudover bemærkede den nederlandske stat, at klagerens påstand om, at ABN AMRO N's og FBN's markedsandel var øget, var baseret på en forkert statistik. Med hensyn til den påståede stigning på 21 mia. EUR i indskud indsamlet af ABN AMRO N, hævdede den nederlandske stat, at kun 5,1 mia. EUR skyldtes nederlandsk detailopsparing, og at resten primært skyldtes opsparinger fra erhvervskunder og udenlandske indskud. Den nederlandske stat gav ligeledes oplysninger, der viste, at en stor del af FBN's volumenstigning i indskud og opsparinger stammede fra corporate banking i modsætning til detailbankvirksom hed og private banking.
(214)
Den nederlandske stat bemærkede, at nederlandske kunder havde investeret mere i deres opsparing på grund af det usikre makroøkonomiske miljø. Den fremhævede data fra det centrale statistikkontor, Central Bureau of Statistics (»CBS«), som anførte, at opsparingen steg med 7,7 % i første halvår af 2009 i forhold til året før. ABN AMRO N's kundeopsparing steg med 7,5 % i forhold til året før, hvilket tydede på, at ABN AMRO N's markedsandel i stedet faldt. FBN dokumenterede endvidere, at dens kundeopsparing havde udviklet sig sammen med markedet.
5.3.3. Bemærkninger fra den nederlandske stat til bemærkningerne fra ABN AMRO Bank
(215)
Den nederlandske stat bekræftede, at den ikke havde givet ABN AMRO N en likviditetsfacilitet, og bekræftede dermed generelt ABN AMRO Banks argumenter.
6. VURDERING
6.1. Eksistensen af støtte
(216)
I traktatens artikel 107, stk. 1, fastsættes det, at enhver støtte, der ydes af medlemsstaterne eller gennem statslige ressourcer i hvilken som helst form, som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencen ved at favorisere visse virksomheder eller fremstilling af bestemte goder, skal, i det omfang det påvirker handelen mellem medlemsstaterne, være uforenelig med det indre marked. Det følger, at en statsforanstaltning udgør statsstøtte, hvis den opfylder de fire følgende (akkumulerende) kriterier:
-
statslige ressourcer
-
selektiv fordel
-
fordrejende virkning på konkurrencen og
-
virkning på handelen mellem medlemsstaterne.
(217)
Det første kriterium opfyldes for foranstaltning Y1 til E i tabel 4 i betragtning 128, da alle disse foranstaltninger er direkte finansieret af den nederlandske stats ressourcer.
(218)
Hvorvidt en foranstaltning udgør en selektiv fordel for FBN, ABN AMRO N eller ABN AMRO Group efter fusionen (det andet kriterium), analyseres i betragtning 220 til 278, idet hver foranstaltning undersøges særskilt.
(219)
Hvis der i dette tilfælde findes en selektiv fordel, er det tredje og fjerde kriterium også opfyldt. Alle foranstaltninger fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencen, eftersom de giver FBN, ABN AMRO N eller ABN AMRO Group en fordelagtig position i forhold til andre konkurrerende banker (tredje kriterium). Endvidere har foranstaltningerne en indvirkning på handelen mellem medlemsstaterne. FBN, ABN AMRO N og ABN AMRO Group er efter fusionen internationalt orienterede banker med aktiviteter uden for Nederlandene, samtidig med at de konkurrerer på hjemmemarkedet med datterselskaber til udenlandske banker (fjerde kriterium).
6.1.1. Foranstaltning Y1 og Y2 af 3. oktober 2008
(220)
Det er relevant at minde om, at det i denne afgørelse kun er den potentielle støtte til FBN, ABN AMRO N eller ABN AMRO Group efter fusionen, der vurderes. Potentiel støtte til Fortis Bank SA/NV som følge af foranstaltning Y1 og Y2 blev vurderet i beslutningen af 3. december 2008.
(221)
Som anført i betragtning 52 i beslutningen af 3. december 2008 (96) og i den indledende støttevurdering for disse foranstaltninger i beslutningen af 8. april 2009 hænger foranstaltningerne af 3. oktober 2008 (nemlig foranstaltning X, Y1 og Y2) uløseligt sammen. Den nederlandske stat udskilte FBN og ABN AMRO N fra deres likviditetstrængte moderselskab gennem overtagelsen af FBN, men for at isolere FBN fuldt ud fra moderselskabets likviditetsproblemer måtte den nederlandske stat ligeledes påtage sig rollen som finansieringsyder til FBN. Dette mål udmøntede sig i foranstaltning Y1 og Y2. Derudover overtog den nederlandske stat den 3. oktober 2008 Fortis SA/NV's forpligtelser i aktionæroverenskomsten.
(222)
Som anført i betragtning 50 i beslutningen af 3. december 2008, kan Kommissionen ikke acceptere, at det markedsøkonomiske investorprincip er opfyldt for de integrerede transaktioner af 3. oktober 2008, hvorved den nederlandske stat overtog FBN (herunder ABN AMRO N) for 12,8 mia. EUR og ydede FBN et meget stort finansieringsbeløb. I lyset af de daværende markedsforhold ville ingen køber have været i stand til og villig til at tilbyde så meget for at redde FBN (97). Endvidere bekræftede yderligere oplysninger fra den nederlandske stat, at den nederlandske stat den 3. oktober2008 ligeledes havde accepteret at friholde Fortis SA/NV for dens forpligtelser i henhold til aktionæroverenskomsten. Denne aftale om aktionæroverenskomsten ville have gjort de integrerede transaktioner af 3. oktober 2008 endnu mindre acceptable for en markedsøkonomisk investor. Uden en reel due diligence-undersøgelse var der ingen investor, som ville have overtaget Fortis SA/NV's forpligtelser i henhold til aktionæroverenskomsten, som medførte store forpligtelser på et senere tidspunkt (som den nederlandske stat allerede var delvist opmærksom på den 3. oktober 2008).
(223)
For den nederlandske stat var de integrerede transaktioner af 3. oktober 2008 nødvendige for at undgå store negative bivirkninger for det nederlandske banksystem og økonomien (98). En markedsøkonomisk investor tager typisk ikke højde for sådanne bivirkninger.
(224)
Viljen til at undgå et alvorligt sammenbrud i det nederlandske banksystem og økonomien forklarer også, hvorfor den nederlandske stat traf sine beslutninger så hurtigt. En markedsøkonomisk investor ville havde taget langt længere tid om at evaluere det potentielle behov for yderligere kapitaltilførsler og ville endvidere have undersøgt selskabernes økonomi i detaljer. Som følge deraf ville en markedsøkonomisk investor med tilstrækkelig tid til at udføre en reel due diligence-undersøgelse have haft et bedre syn på de opfølgende investeringer og ville have taget højde for disse oplysninger i sin vurdering. Den nederlandske stat skulle reagere hurtigt for at bevare den finansielle stabilitet i Nederlandene og kunne ikke opføre sig som en markedsøkonomisk investor og bruge længere tid på at overveje de integrerede transaktioner af 3. oktober 2008 og forpligtelserne i henhold til aktionæroverenskomsten dybere.
(225)
Kommissionen bekræfter derfor sin vurdering af, at de integrerede transaktioner af 3. oktober 2008 ikke stemte overens med det markedsøkonomiske investorprincip (denne konklusion blev allerede truffet i beslutningen af 3. december 2008, hvoraf det fremgik, at disse transaktioner var statsstøtte til Fortis Bank SA/NV).
(226)
Med hensyn til eventuelle fordele blev det i de samlede foranstaltninger af 3. oktober 2008 tilladt at udskille FBN og ABN AMRO N fra Fortis SA/NV, hvilket gav en betydelig selektiv fordel for FBN, som i høj grad var integreret i Fortis Bank SA/NV og navnlig var meget afhængig af sidstnævnte med hensyn til finansiering. I omstruktureringsplanen af december 2009 (se også betragtning 78) indrømmede den nederlandske stat, at hvis den ikke havde grebet ind, var FBN blevet trukket ned af Fortis SA/NV. Uden statsstøtteforanstaltningerne havde FBN stadig været eksponeret for Fortis SA/NV's forpligtelser, som balancerede på kanten af konkurs, og denne eksponering ville havde udgjort en betydelig hindring for FBN's aktiviteter. Ved at afgrænse sine aktiviteter i forhold til Fortis SA/NV kunne FBN i vidt omfang undgå de problemer og omkostninger, som er typiske for et nødlidende (finansielt) selskab (f.eks. højere finansieringsomkostninger, dårligere betalingsbetingelser fra leverandører og modparter, højere personaleomkostninger med henblik på at fastholde medarbejdere, reduktion i aktiviteter og risikovægtede aktiver for at bevare kapitalen) (99). Selv om ABN AMRO N rent driftsmæssigt forblev et særskilt selskab, frygtede den nederlandske stat en sammenblanding som følge af, at markederne kunne forbinde ABN AMRO N med dens fremtidige ejer Fortis SA/NV.
(227)
Foranstaltning Y1 - en betydelig komponent i de integrerede transaktioner af 3. oktober 2008 - gav også FBN en stor fordel, navnlig på grund af transaktionens størrelse og de på daværende tidspunkt gældende markedsforhold.
(228)
Den store likviditetsfacilitet på 45 mia. EUR (100) blev ydet, da engrosmarkederne var stort set lukkede, navnlig for store beløb og for selskaber med en relativt høj udlåns-/indlånskvote som FBN. At der ikke fandtes så meget likviditet på markedet, bekræftes af, at FBN skulle bruge flere kvartaler på at udskifte den kortfristede likviditetsfacilitet med andre finansieringskilder. I sidste ende betalte FBN hele den kortfristede finansiering fra den nederlandske stat tilbage i juni 2009, ni måneder efter likviditetsstøtten blev ydet. Refinansieringen skete delvist gennem statsgaranterede gældsudstedelser (101).
(229)
Det bør derfor konkluderes, at foranstaltning Y1 udgør statsstøtte, da den gav FBN en fordel i form af finansiering, som den ikke kunne have fundet på markedet under de dagældende markedsforhold.
(230)
Med hensyn til foranstaltning Y2, novationen af de langfristede lån fra Fortis Bank SA/NV, mener Kommissionen, at denne foranstaltning udgør en selektiv fordel for FBN. Oplysningerne fra den nederlandske stat viser, at Fortis Bank SA/NV var berettiget til en omgående tilbagebetaling af de fastforrentede langfristede lån (med en nominel værdi på 7,9 mia. EUR) på grund af ejerskiftet hos FBN. Takket være foranstaltning Y2 skulle FBN ikke finde ny finansiering på markedet for at tilbagebetale disse langfristede lån. Den kunne fortsat drage fordel af de eksisterende lån til samme priser som før krisen.
(231)
Ved at acceptere novationen ydede den nederlandske stat FBN langfristet gæld til den rente, der var gældende før krisen. En markedsøkonomisk investor ville ikke have ydet disse lån til en rente, der var gældende før krisen, men ville have forhandlet en rente, som bedre afspejlede de dagældende markedsforhold, navnlig eftersom det drejede sig om lån af en anselig størrelse.
(232)
Det bør derfor konkluderes, at foranstaltning Y2 udgør statsstøtte for FBN, eftersom den gav FBN en selektiv fordel i form af lån til en rente, der var gældende før krisen. Den nederlandske stat forsøgte ikke at indrette renten på det amortisable lån efter den rente, der var gældende før krisen, og udviste derfor ikke en adfærd som en markedsøkonomisk investor.
(233)
Kommissionen havde fået tilstrækkelige oplysninger til at kunne konkludere, at ABN AMRO N ikke modtog finansiering gennem foranstaltning Y1 og Y2. Den drog således ikke fordel af disse foranstaltninger.
(234)
De integrerede transaktioner af 3. oktober 2008 stemmer således ikke overens med det markedsøkonomiske investorprincip og giver FBN en selektiv fordel. Disse foranstaltninger gjorde det muligt for FBN at forblive på markedet og videreføre sine aktiviteter uden at blive yderligere påvirket af moderselskabets problemer. FBN modtog endvidere omfattende finansieringsstøtte, som ikke var tilgængelig på markedet med så kort varsel. Foranstaltning Y1 og Y2 udgør derfor statsstøtte, mens foranstaltning X som fastlagt i betragtning 32 i beslutningen af 8. april 2009 som sådan ikke udgør statsstøtte til FBN, men er en del af en større transaktion - udskillelsen af FBN fra Fortis Bank SA/NV - som involverede statsstøtte til FBN.
6.1.2. Anvendelighed af det markedsøkonomiske investorprincip på de foranstaltninger, som blev gennemført efter den indledende støtte af 3. oktober 2008
(235)
Den nederlandske stat har truffet en lang række foranstaltninger til fordel for FBN og ABN AMRO N fordelt over en periode på omtrent 18 måneder. Den nederlandske stat hævder, at testen for det markedsøkonomiske investorprincip burde anvendes individuelt på hver af disse foranstaltninger (og navnlig på de fusionsrelaterede foranstaltninger - B4 og B5). På grundlag af foranstaltningernes kronologi (I), deres fælles formål (II) og selskabernes situation på tidspunktet for de enkelte foranstaltninger (III) konkluderer Kommissionen imidlertid, at de ikke er tilstrækkeligt tydelige til at blive bedømt uafhængigt i forhold til det markedsøkonomiske investorprincip. Kommissionen mener, at alle foranstaltninger er led i én lang omstruktureringsproces (102), (103).
(236)
Foranstaltningernes kronologi (I), som er beskrevet tidligere i afsnit 2.1 og afsnit 2.4 i denne afgørelse, viser, at alle foranstaltninger hænger sammen og blev truffet inden for en kort periode.
(237)
Derudover hænger de fusionsrelaterede foranstaltninger tydeligt sammen med de foregående indgreb. Da den nederlandske stat den 21. november 2008 - lidt mere end seks uger efter redningsindgrebet af 3. oktober 2008 - besluttede at fusionere FBN og ABN AMRO N, var det kun muligt, fordi den lige havde reddet de to selskaber fra konkurs. I et kontrafaktisk scenarie ville det med andre ord uden indgrebet den 3. oktober 2008 ikke have været muligt, da de to selskaber enten ikke havde eksisteret længere eller kun havde eksisteret i en meget reduceret form, som kunne have ført til en meget mindre og knap så attraktiv enhed, som den nederlandske stat også indrømmer i sin omstruktureringsplan af december 2009 (se betragtning 78).
(238)
Alle foranstaltningerne havde som fælles mål (II) at genoprette rentabiliteten i FBN og ABN AMRO N. Umiddelbart efter de integrerede transaktioner af 3. oktober 2008 stod det klart, at den nederlandske stat blot havde stabiliseret situationen, mens der fortsat var vigtige problemer at løse, navnlig på grund af de enkelte enheders udskillelse fra det tidligere moderselskab.
(239)
Endvidere var fusionen en nødvendig foranstaltning for at nå det fælles mål og genoprette rentabiliteten fuldt ud. Isoleret set var FBN's finansieringsposition svag, da den havde en relativt lille detailfranchise og i høj grad afhang af engrosfinansiering (104). ABN AMRO N havde mistet vigtige produktkompetencer og en stor del af sit internationale netværk. Begge selskaber stod over for driftsmæssige udfordringer i forbindelse med f.eks. it, skatteforvaltning og risikostyring, ligesom det var usikkert, om de var tilstrækkeligt store på alle de forretningsområder, som de var aktive inden for. Den nederlandske stat så på en række alternativer og besluttede hurtigt, at en fusion kombineret med yderligere kapitaltilførsler var den bedste metode til at genoprette rentabiliteten fuldt ud. I et fusionsscenarie kompenserede ABN AMRO N's indskudsrige detailaktiviteter for FBN's svage finansieringsposition, hvorimod FBN kunne tilføre ABN AMRO N større og internationale filialer. Endvidere var den fusionerede enhed bedre rustet til at løse praktiske problemer og kunne desuden udnytte visse stordriftsfordele. Med fusionen undgik man at skulle genopbygge hver enkelt enhed særskilt.
(240)
Med hensyn til selskabernes situation på tidspunktet for de enkelte foranstaltninger (III) bemærker Kommissionen, at selskabernes rentabilitet først var fuldt ud genoprettet, da alle foranstaltningerne var gennemført. De var ikke rentable på et mellemliggende trin, som f.eks. den 21. november 2008, da beslutningen om at fusionere blev truffet. I denne henseende understreger Kommissionen, at FBN ved udgangen af december 2008, hvilket vil sige efter beslutningen om at fusionere, risikerede at falde ned under DNB's minimumskapitalkrav, fordi den blev nødt til at foretage en nedskrivning af ABN AMRO N. ABN AMRO N fremgik fortsat af FBN's bøger med en vurdering, som ikke længere var realistisk (105) efter den vurdering, der blev anvendt i foranstaltning X, og en nedskrivning var derfor uundgåelig. For at løse FBN's kapitalproblem overtog den nederlandske stat ABN AMRO N fra FBN for 6,5 mia. EUR og traf yderligere korrigerende kapitalforanstaltninger i slutningen af 2009 med konverteringen af tier 2-kapital til tier 1-kapital (se betragtning 121 og fodnote 52 i denne afgørelse). Erklæringer fra den nederlandske stat […] og […] bekræfter, at FBN og ABN AMRO N fortsat stod over for vigtige rentabilitetsrelaterede spørgsmål efter de integrerede transaktioner af 3. oktober 2008 (106).
(241)
Kommissionen bemærker desuden, at den nederlandske stat først fremsendte den fulde omstruktureringsplan, da der var truffet beslutning om alle foranstaltningerne, hvilket viser, at rentabiliteten først da var fuldt ud genoprettet. Under denne procedure anmodede Kommissionen gentagne gange om en detaljeret omstruktureringsplan (se f.eks. betragtning 137), som var uundværlig for at vurdere, om et støttet selskabs rentabilitet var blevet genoprettet fuldt ud.
(242)
Den nederlandske stat fremsendte omstruktureringsplanen af december 2009 den 4. december 2009, men denne indledende plan savnede fortsat vigtige elementer, som var nævnt i omstruktureringsmeddelelsen, som f.eks. finansielle beregninger for det værst tænkelige scenarie. De nødvendige færdiggørelser ankom den 23. marts 2010. Den nederlandske stat svarede på tidligere anmodninger fra Kommissionen om en omstruktureringsplan, at fusionen mellem FBN og ABN AMRO N spillede en afgørende rolle i omstruktureringen af disse selskaber. Ifølge denne havde overgangsledelsesgruppen i ABN AMRO Group behov for tid til at udarbejde en plan og kunne ikke danne sig et fuldstændigt overblik over koncernens fremtidige form, før fusionen var gennemført.
6.1.3. Eksistensen af en fordel og konklusion om eksistensen af støtte for de foranstaltninger, der blev gennemført efter de integrerede transaktioner af 3. oktober 2008
(243)
Foranstaltning Z var nødvendig for at undgå, at FBN's kapitalprocenter faldt til under de lovpligtige minimumskapitalkrav.
(244)
FBN's kapitalproblem skyldtes den høje vurdering af ABN AMRO N i regnskabet. Simuleringer i […]s due diligence-rapport viser, at en nedbringelse af ABN AMRO N's værdi til 6,5 mia. EUR ville føre til en tier 1-kapitalprocent og en samlet kapitalprocent på henholdsvis 3,8 % og 7,6 % for FBN (107). Der var med andre ord en risiko for, at FBN ville falde under de lovgivningsmæssige minimumskrav, som kræver en samlet kapitalprocent på mindst 8 % (idet højst halvdelen udgøres af tier 2). Ifølge […]-rapporten løftede salget af ABN AMRO N til den nederlandske stat for i alt 6,5 mia. EUR tier 1-kapitalprocenten og den samlede kapitalprocent for FBN til henholdsvis 7,8 % og 15,7 %, hvilket løste FBN's kapitalproblem og lod selskabet blive på markedet.
(245)
Foranstaltningen betød, at FBN havde en fordel i form af kapital, som den ikke kunne have fundet på markedet. Selskabet kunne desuden ikke anvende internt genererede underliggende overskud til at løse (en del af) problemet, delvist fordi det blev påført et tab på 922 mio. EUR i 2008 i forbindelse med Madoff-svindelaffæren. Eftersom der var en risiko for, at FBN ville falde ned under minimumkapitalkravene, tillod foranstaltningen selskabet at overholde lovkravene og forfølge sine aktiviteter.
(246)
Kommissionen er nået til den konklusion, at den nederlandske stats køb af AMRO N af nedenstående årsager ikke fandt sted på markedsvilkår.
(247)
En markedsøkonomisk investor (108) med en interesse i at overtage ABN AMRO N i december 2008 ville have anvendt en markedspris og taget højde for markedsforholdene på det pågældende tidspunkt. I […]-rapporten havde den nederlandske stat to vurderinger: En »through the cycle«-vurdering på [5-9] mia. EUR, som forudsatte en normalisering af markederne, og en »aktuelle markedsforhold«-vurdering på [4 - 6,5] mia. EUR, som var baseret på markedsforholdene i de første dage i oktober 2008 (109). En markedsøkonomisk investor ville have brugt »aktuelle markedsforhold«-vurderingen som udgangspunkt.
(248)
En rettelse til »aktuelle markedsforhold«-vurderingen ville under alle omstændigheder være nødvendig for at tage højde for de forværrede markedsforhold mellem den 3. oktober 2008 (nemlig datoen for […]-vurderingsrapporten) og den faktiske dato, hvor den nederlandske stats overtagelse af ABN AMRO N blev besluttet. I denne periode faldt Euro Stoxx 50-indekset med 22,2 %, mens Euro Stoxx Banks-indekset faldt med 45,3 %.
(249)
Den nederlandske stats argument om, at der ikke var behov for nogen justering i lyset af ABN AMRO N's konservative risikoprofil (dvs. ingen nødlidende aktiver, god finansieringsposition osv.) kan ikke accepteres. Markedets nedgang ramte bredt og navnlig blandt bankaktier, hvilket viste, at nedgangen ikke i så høj grad skyldtes aktier alene, men snarere de forværrede økonomiske og finansielle markedsforhold og den dermed forbundne stigning i de krævede risikopræmier. På denne baggrund er det nødvendigt at nedjustere »aktuelle markedsforhold«-vurderingen af 3. oktober 2008 for at få en rimelig vurdering af værdien af ABN AMRO N den 14. december 2008. Med det observerede procentvise fald i Euro Stoxx 50-indekset og Euro Stoxx Banks-indekset (22,2 % og 45,3 %) fås et markedsprisniveau for december på mellem [2,2 - 3,6] mia. EUR og [3,1 - 5,1] mia. EUR (dvs. [4 - 6,5] mia. EUR reduceret med 22,2 % og 45,3 %) (110).
(250)
Kommissionen kan acceptere, at der som anført af de nederlandske myndigheder burde foretages en justering for at tage højde for, at den nederlandske stat ikke betalte transaktionen kontant. Som følge af foranstaltning Y2 ejede den nederlandske stat gæld udstedt af FBN, og den betalte derefter FBN for ABN AMRO N ved at give afkald på en del af denne gæld med en nominel værdi af 6,5 mia. EUR. Eftersom gæld udstedt af andre banker på det pågældende tidspunkt blev handlet til en lavere kurs end pari, kan Kommissionen acceptere, at de gældsinstrumenter, der blev givet afkald på, blev handlet til under pariværdi. Baseret på tilgængelige markedsoplysninger kunne Kommissionen acceptere en justering på [10 - 30] % eller [0,65 - 1,95] mia. EUR. Dette ville medføre en faktisk transaktionspris på [4,55 - 5,85] mia. EUR (6,5 mia. EUR [0,65 - 1,95] mia. EUR) i stedet for 6,5 mia. EUR (111).
(251)
Støttebeløbet i foranstaltning Z ville således være forskellen mellem den betalte pris og markedsværdien af ABN AMRO N. Den ville derfor ligge mellem [0 - 2,75] mia. EUR ([4,55 - 5,85] mia. EUR minus [3,1 - 5,1] mia. EUR) og [0,95 - 3,65] mia. EUR ([4,55 - 5,85] mia. EUR minus [2,2 - 3,6] mia. EUR).
(252)
Kommissionen ser ikke noget grundlag for den nederlandske stats påstande om, at vurderingen på 6,5 mia. EUR på overbevisende vis blev styrket gennem en godkendelse fra de andre medlemmer af konsortiet og i en rapport fra […]. En overbetaling for ABN AMRO N påvirkede ikke de øvrige medlemmer af konsortiet, hvilket betyder, at deres godkendelse af salget ikke var en godkendelse af selve vurderingen. Der er heller ingen tegn på, at medlemmerne af konsortiet selv foretog en ny vurdering. Brevet fra […] støtter heller ikke den nederlandske stats påstand. […] bekræftede blot metoden og processen, og den korte rapport kan ikke anses for at være en troværdig vurdering. I […]-rapporten blev der endvidere taget udgangspunkt i den pris, som den nederlandske stat betalte for FBN og ABN AMRO N den 3. oktober 2008. Som anført ovenfor er transaktionen af 3. oktober 2008 ikke en markedsbaseret transaktion. En transaktion, der omfatter støtte, kan ikke anvendes til at nå frem til markedsprisen.
(253)
Rapporten fra de eksperter, der arbejder for aktionærerne i Fortis SA/NV, støtter heller ikke hypotesen om, at den nederlandske stat ikke betalte for meget. Rapporten er kun en sekundær analyse af de vurderinger og vurderingsmetoder, som blev anvendt under processen, og er ikke en ny vurdering. Endvidere bør rapporten ses i sin sammenhæng. Aktionærerne i Fortis SA/NV var bekymrede over, at de fik for lav en pris for de aktiver, som den nederlandske stat overtog, og i rapporten er det kun denne påstand, der behandles, dvs. at den nederlandske stat betalte for lav en pris. Endelig bør det nævnes, at de punkter, som den nederlandske stat henviser til, ikke siger noget om ABN AMRO N isoleret set, men udelukkende henviser til hele den pakke af aktiver, som den nederlandske stat overtog.
(254)
Det bør derfor konkluderes, at foranstaltning Z er en statsstøtteforanstaltning til fordel for FBN, eftersom den giver FBN kapital, der gør det muligt for FBN at blive på markedet. Det identificerede støttebeløb ligger på mellem [0 - 2,75] mia. EUR og [0,95 - 3,65] mia. EUR.
(255)
Kommissionen har konkluderet, at det var den nederlandske stats ansvar - og ikke ABN AMRO N's ansvar - at dække kapitalunderskuddet i ABN AMRO Z. Siden den 3. oktober 2008 har den nederlandske stat været bundet af betingelserne i aktionæroverenskomsten. Den var således forpligtet til at gennemføre udskillelsen af ABN AMRO Holding på de betingelser, der er beskrevet i aktionæroverenskomsten. Eftersom finanstilsynet først tillod udskillelsesprocessen at starte, da ABN AMRO Z's kapitalproblem var løst, havde den nederlandske stat og de andre medlemmer af konsortiet intet andet valg end at udfylde kapitalhullet i ABN AMRO Z.
(256)
ABN AMRO N optrådte blot som mellemled i en konstruktion, der skulle give ABN AMRO Z, som ikke har nogen driftsaktiviteter, den nødvendige kapital.
(257)
Kommissionen har ikke fundet beviser på indirekte støtte til ABN AMRO N. Præciseringerne fra den nederlandske stat bekræftede, at alle betydningsfulde finansielle transaktioner mellem ABN AMRO Z og ABN AMRO N fandt sted på markedsvilkår eller inden statens indgreb den 3. oktober 2008.
(258)
Som nævnt i betragtning 110 blev kapitalfrigørelsesinstrumentet holdt på plads efter udskillelsen af ABN AMRO II fra ABN AMRO Bank for at dække forsigtighedsmargenen på 500 mio. EUR og integrationsomkostningerne på 1,2 mia. EUR, mens kontanter fra obligatoriske konvertible værdipapirer blev tilført ABN AMRO Z. Fra datoen for udskillelsen af ABN AMRO II fra ABN AMRO Bank (dvs. den 6. februar 2010) (indtil slutningen af kapitalfrigørelsesinstrumentet i oktober 2010) udgjorde kapitalfrigørelsesinstrumentet statsstøtte til ABN AMRO II, mens beløbet på 1,7 mia. EUR fra de obligatoriske konvertible værdipapirer, hvoraf overskuddet blev overført til ABN AMRO Z, ophørte med at være støtte til ABN AMRO N/ABN AMRO II på samme dato. Disse ændringer ændrer således ikke omfanget af støtte, men kun de instrumenter, som støtten blev ydet ved hjælp af, og dens varighed. Denne ændring rejser ikke nogen spørgsmål, som skal overvejes i resten af denne afgørelse.
(259)
Det bør derfor konkluderes, at foranstaltning A ikke udgør statsstøtte. I henhold til aktionæroverenskomsten var den nederlandske stat som retssuccessor til Fortis SA/NV kontraktligt forpligtet til at løse ABN AMRO Z's kapitalunderskud. Foranstaltningen udgør derfor ikke en selektiv fordel for ABN AMRO N og fritager den ikke for de omkostninger, den normalt havde båret.
(260)
Eftersom kapitalfrigørelsesinstrumentet ikke rækker til at dække ABN AMRO Z's kapitalunderskud, måtte den nederlandske stat tilføre ekstra kapital via et obligatorisk konvertibelt værdipapir. Bevæggrundene med hensyn til foranstaltning A gælder også for foranstaltning B1.
(261)
Det bør derfor konkluderes, at foranstaltning B1 ikke udgør statsstøtte, eftersom den nederlandske stat i henhold til aktionæroverenskomsten var forpligtet til at finansiere ABN AMRO Z's kapitalunderskud, og dette ikke selektivt er til fordel for ABN AMRO N.
(262)
Det fulde beløb på 1,08 mia. EUR (dvs. foranstaltning B2 og B3 sammen) omfatter generelle udskillelsesomkostninger på 480 mio. EUR, 90 mio. EUR i forbindelse med oprettelsen af en Money Market Desk og en forsigtighedsbuffer på 500 mio. Det er vigtigt at skelne mellem forsigtighedsbufferen på 500 mio. EUR og de andre udskillelsesomkostninger på 580 mio. EUR.
(263)
Med hensyn til de andre udskillelsesomkostninger accepterer Kommissionen, at den nederlandske stat i henhold til aktionæroverenskomsten var forpligtet til at forfølge opdelingen af ABN AMRO Holding i tre særskilte dele efter retningslinjerne i aktionæroverenskomsten. Udskillelsesomkostningerne er med andre ord en konsekvens af den nederlandske stats kontraktlige forpligtelser i henhold til aktionæroverenskomsten som retssuccessor til Fortis SA/NV. Netto har ABN AMRO N ikke en bedre kapitalposition som følge af denne foranstaltning, eftersom den nederlandske stat tilfører kapital, som omgående optages af udskillelsesomkostningerne.
(264)
Denne begrundelse gælder imidlertid ikke forsigtighedsmargenen på 500 mio. EUR, eftersom staten ikke var kontraktligt forpligtet til at stille den til rådighed. Hvis den nederlandske stat ikke havde ydet denne støtte, ville ABN AMRO N have befundet sig i en endnu værre finansiel position, og den ville havde været forpligtet til f.eks. at reducere sine risikovægtede aktiver til frigjort kapital. Forsigtighedsmargenen er med andre ord en selektiv fordel, som forbedrede ABN AMRO N's konkurrencemæssige position sammenlignet med et scenarie, hvor foranstaltningen ikke var blevet gennemført.
(265)
Det bør derfor konkluderes, at selv om de generelle udskillelsesomkostninger ikke udgør statsstøtte, så gør forsigtighedsmargenen på 500 mio. EUR det (dvs. en del af foranstaltning B3). Den giver ABN AMRO N ekstra kapital og udgør en selektiv fordel.
(266)
Kommissionen bemærker, at der ikke var nogen kontraktlig eller økonomisk forpligtelse til at fusionere FBN og ABN AMRO N, da den nederlandske stat overtog disse selskaber. Formueforvaltningsdivisionen i ABN AMRO N var blevet integreret i Fortis Bank SA/NV, men denne division er ikke en nødvendig forretning for banker, eftersom mange andre banker får deres formueforvaltningsprodukter fra specialiserede eksterne leverandører. Det var den nederlandske stat selv, der den 21. november 2008 besluttede at fusionere ABN AMRO N og FBN, da den foretrak denne mulighed frem for andre omstruktureringsalternativer som f.eks. en isoleret strategi for de to banker, et hurtigt salg af et eller begge selskaber eller et hurtigt salg af større datterselskaber.
(267)
FBN og ABN AMRO N kunne ikke selv betale de direkte integrationsomkostninger for fusionen. Kommissionen bemærker, at den nederlandske stat offentligt har forsvaret fusionen ved at sige, at »de to banker står stærkere sammen end alene« (112). Fusionen bør medføre store fordele i form af synergier (vurderet til 1,1 mia. EUR om året før skat) og en stærkere konkurrencemæssig position (f.eks. større markedsandele, bedre finansieringsgrundlag osv.).
(268)
For at udnytte fordelene ved fusionen skulle FBN og ABN AMRO N pådrage sig forskellige omkostninger (nemlig omkostninger i forbindelse med fusionstilsagnet, integrationsomkostninger). Den nederlandske stat betalte disse omkostninger via en rekapitalisering (på et tidspunkt, hvor det fortsat var vanskeligt at skaffe kapital), mens FBN og ABN AMRO N fik alle fordelene. Det giver således FBN og ABN AMRO N en klar fordel.
(269)
Ifølge den nederlandske stat har fusionen en positiv nettonutidsværdi (113). Men som allerede fyldigt beskrevet i betragtning 235 til 242 følger foranstaltning B4 og B5 andre statsstøtteforanstaltninger og udgør en del af en større omstruktureringsplan, således at det markedsøkonomiske investorprincip ikke finder anvendelse.
(270)
Derfor bør det konkluderes, at foranstaltning B4 og B5 udgør statsstøtte på henholdsvis 300 mio. EUR og 1,2 mia. EUR. De giver FBN og ABN AMRO N en selektiv fordel ved at yde dem kapital.
(271)
Foranstaltning C giver FBN kapital, så den kunne overholde finanstilsynets lovgivningsmæssige minimumskrav. Hvis den nederlandske stat ikke havde konverteret sin tier 2-kapital til tier 1-kapital, havde FBN været nødt til at afbryde sin drift eller været forpligtet til at lede efter alternative løsninger som f.eks. at nedbringe sine risikovægtede aktiver for at frigøre tier 1-kapital. Takket være denne foranstaltning sluttede FBN med mere kapital og en stærkere konkurrencemæssig position end i et »ingen støtte«-scenarie.
(272)
Den nederlandske stat konverterede tier 2-gældsinstrumenter med en nominel værdi på 1,35 mia. EUR til et tilsvarende beløb i tier 1-kapital. Denne konvertering fører til den samme pengestrøm som et scenarie, hvor FBN havde genkøbt tier 2-instrumenter ejet af staten til pariværdi efterfulgt af en kapitaltilførsel af samme beløb. Analogt med betragtning 250 kunne Kommissionen acceptere, at markedsværdien af de gældsinstrumenter, som den nederlandske stat gav afkald på, var under pari. Under hensyntagen til tilsvarende bankers rabatter på lignende instrumenter er en rabat på [135 - 405] mio. EUR (eller [10 - 30] %) rimelig. FBN betalte med andre ord indirekte [135 - 405] mio. EUR for meget til den nederlandske stat ved implicit at købe instrumenterne tilbage til pari. Støttebeløbet ville således udgøre [0,945 - 1,215] mia. EUR og ikke 1,35 mia. EUR.
(273)
Den nederlandske stats påstand om, at foranstaltningen stemmer overens med det markedsøkonomiske investorprincip kan ikke accepteres. Foranstaltningen følger andre foranstaltninger, som indeholder elementer af statsstøtte som forklaret i betragtning 235 til 242, så det markedsøkonomiske investorprincip finder ikke anvendelse.
(274)
Det bør derfor konkluderes, at foranstaltning C udgør statsstøtte til en værdi af [0,945 - 1,215] mia. EUR, da den giver FBN en fordel i form af ekstra kapital.
(275)
Med hensyn til betalingerne til de øvrige medlemmer af konsortiet har Kommissionen konkluderet, at betalingerne rent faktisk er en del af forpligtelserne i forbindelse med aktionæroverenskomsten. Medlemmerne af konsortiet havde ventet, at der ville dukke visse uventede spørgsmål op under udskillelsesprocessen, og i aktionæroverenskomsten beskrives de procedurer, der skal anvendes til at løse disse spørgsmål. Kommissionen har ikke fundet nogen dokumentation for, at den nederlandske stats betalinger til de øvrige medlemmer af konsortiet medførte en ekstra overførsel af nettoaktiver til ABN AMRO N eller andre fordele for selskabet.
(276)
Det bør derfor konkluderes, at foranstaltning D ikke udgør statsstøtte, eftersom foranstaltning D var en af statens og ikke ABN AMRO N's forpligtelser i henhold til aktionæroverenskomsten. Foranstaltningen medførte ingen selektive fordele for ABN AMRO N.
(277)
Kommissionen har konkluderet, at krydshæftelserne i stort omfang hænger sammen med det specifikke forløb, da ABN AMRO N blev udskilt fra moderselskabet ABN AMRO Bank (nu RBS NV). I henhold til nederlandsk lovgivning hæfter Deutsche Bank som køber af New HBU for ABN AMRO Banks gæld, hvis sidstnævnte ikke opfylder sine forpligtelser. Deutsche Bank ønsker derfor at blive friholdt for den risiko, den løber i forhold til ABN AMRO Bank. Hvis ABN AMRO N ikke var blevet udskilt fra ABN AMRO Bank, ville disse krydshæftelser mellem New HBU og ABN AMRO Bank ikke have eksisteret. Den nederlandske stat giver derfor en garanti for en krydshæftelse, som udelukkende eksisterer på grund af ABN AMRO N's udskillelse. Den nederlandske stat giver ikke nogen garanti for krydshæftelsen mellem New HBU og ABN AMRO N.
(278)
Det bør derfor konkluderes, at det kan accepteres, at foranstaltning E ikke udgør statsstøtte, da ABN AMRO N's udskillelse fra ABN AMRO Bank er den nederlandske stats forpligtelse i henhold til aktionæroverenskomsten.
6.1.4. Kvantificering af statsstøtten
(279)
ABN AMRO Group (eller FBN og ABN AMRO N inden fusionen) har draget fordel af rekapitaliseringsstøtten, som ligger et sted mellem 4,2 mia. EUR og 5,45 mia. EUR. Dette beløb svarer til 2,75 %-3,5 % i forhold til ABN AMRO Groups risikovægtede aktiver.
(280)
Kommissionen bemærker, at FBN også drog fordel af et betragteligt beløb i likviditetsstøtte, både relativt og absolut.
Tabel 5
Statsstøtte: Sammenfatning af rekapitaliseringsstøtte og likviditetsstøtte
Rekapitaliseringsstøtte
(alle tal i mia. EUR)
Statsstøtte min.
Statsstøtte maks.
Risikovægtede aktiver i den fusionerede enhed FBN-ABN AMRO N
Min. % af risikovægtede aktiver
Maks. % af risikovægtede aktiver
Foranstaltning Z: Den nederlandske stat overtager AA fra FBN
[0 - 2,75]
[0,95 - 3,65]
162,6 (114)
[0 - 1,7] %
[0,6 - 2,25] %
Foranstaltning B3: Udskillelsesomkostninger (forsigtighedsmargen)
0,5
0,5
149,5 (115)
0,33 %
0,33 %
Foranstaltning B4: Kapitalunderskud i forbindelse med salget af HBU
0,3
0,3
149,5
0,20 %
0,20 %
Foranstaltning B5: Integrationsomkostninger
1,2
1,2
149,5
0,80 %
0,80 %
Foranstaltning C: Konvertering fra tier 2 == tier 1
[0,945 - 1,215]
[0,945 - 1,215]
149,5
[0,63 - 0,82] %
[0,63 - 0,82 %
Samlet rekapitaliseringsstøtte
4,2
5,45
2,75 %
3,5 %
Finansierings-/likviditetsstøtte
Foranstaltning Y1: Kortfristet likviditetsfacilitet
45
Foranstaltning Y2: Langfristede lån
7,9
Udstedelse af nyt gældsinstrument garanteret under den nederlandske garantiordning
18,8
Samlet finansierings-/likviditetsstøtte
71,7 (eller 52,9 justeret for dobbeltoptælling) (116)
6.2. De forskellige støtteforanstaltningers forenelighed
(281)
I henhold til traktatens artikel 107, stk. 3, litra b), kan Kommissionen erklære støtte forenelig med det indre marked, hvis den har til formål at »afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i en medlemsstats økonomi«. Med hensyn til den nederlandske økonomi blev risikoen for en alvorlig forstyrrelse bekræftet i Kommissionens forskellige godkendelser af de foranstaltninger, som den nederlandske stat traf for at bekæmpe finanskrisen, såsom garantiordningen.
(282)
I denne henseende er det imidlertid vigtigt at understrege, at Retten i Første Instans har fremhævet, at traktatens artikel 107, stk. 3, litra b), bør anvendes restriktivt (117), således at den økonomiske forstyrrelse skal påvirke hele medlemsstaten og ikke blot en af dennes regioner. Kommissionen bemærker, at ABN AMRO N og FBN er førende nederlandske banker med et bredt nationalt netværk af filialer og førende positioner på markedet inden for en lang række segmenter på det nederlandske detail- og SMV-bankmarked. I forbindelse med de forskellige usikkerheder vedrørende genrejsningen efter den globale finans- og økonomikrise, ville disse bankers diskontinuitet skabe alvorlige forstyrrelser for den nederlandske økonomi, og statsstøtten fra den nederlandske regering kan dermed vurderes i henhold til traktatens artikel 107, stk. 3, litra b).
(283)
Kommissionen fastsatte flere detaljer om de forskellige foranstaltningers forenelighed i sin bankmeddelelse, rekapitaliseringsmeddelelsen og meddelelsen om værdiforringede aktiver samt om den krævede omstrukturering i sin omstruktureringsmeddelelse.
(284)
De enkelte foranstaltninger bør testes i forhold til Kommissionens relevante meddelelser. Kapitalfrigørelsesinstrumentet dækker ikke værdiforringede aktiver og træder faktisk i stedet for en rekapitaliseringsforanstaltning. De generelle principper bag meddelelsen om værdiforringede aktiver bør imidlertid også gælde for kapitalfrigørelsesinstrumentet for at være forenelig med det indre marked. For at sikre ens spilleregler måtte Kommissionen kontrollere, om kapitalfrigørelsesinstrumentet blev anvendt til at flytte forventede tab på porteføljen til staten. Foranstaltning A burde også indeholde exitincitamenter, og hvis den økonomiske situation forværres, skulle ABN AMRO N stadig påtage sit et tab via en vertikal andel. Likviditetsforanstaltningerne (foranstaltning Y1 og Y2) bør bedømmes i forhold til bankmeddelelsen og rekapitaliseringsforanstaltningerne (nærmere bestemt foranstaltning Z, B4 og B5 samt forsigtighedsmargenen på 500 mio. EUR, som udgjorde en del af foranstaltning B3 og C) i forhold til rekapitaliseringsmeddelelsen.
6.2.1. Foreneligheden af foranstaltning Y1 og Y2 i henhold til bankmeddelelsen
(285)
For at overholde bankmeddelelsen bør foranstaltning Y1 og Y2 være velfokuserede, stå i forhold til de aktuelle udfordringer og udformet, så de ikke udgør uforholdsmæssige konkurrencefordrejninger.
(286)
Kommissionen gentager konklusionen i betragtning 51 i beslutningen af 8. april 2009 om, at foranstaltningen, der brød alle forbindelser mellem FBN og dennes likviditetstrængte moderselskab Fortis SA/NV, var nødvendig for at beskytte FBN mod moderselskabets på daværende tidspunkt akutte problemer. Foranstaltningerne kan derfor anses for at være velfokuserede med hensyn til at redde FBN.
(287)
Foranstaltning Y1 og Y2 bør ligeledes stå i forhold til udfordringerne og ikke fordreje konkurrencen unødigt. I denne henseende ser Kommissionen positivt på det prissystem, som den nederlandske stat har udviklet, og som har til formål at sikre ens spilleregler med garantiordningen (se betragtning 169). Med hensyn til garantiordninger har Kommissionen konsekvent anmodet medlemsstaterne om at kræve en overkurs på mindst 50 basispoint for garantier, der er længere end tre måneder (og ikke længere end 12 måneder). Kommissionen fandt, at den nederlandske stat ikke konsekvent anmodede om EURIBOR + 50 basispoint for lån på mere end tre måneder. Derfor kan Kommissionen kun erklære foranstaltning Y1 kompatibel med det indre marked på den betingelse, at der foretages en korrigerende betaling på 18,2 mio. EUR for at sikre, at lån med en løbetid på over tre måneder forrentes med EURIBOR + 50 basispoint. Kommissionen bemærker positivt, at alle likviditetsfaciliteter var tilbagebetalt og afsluttet i juni 2009.
(288)
Med hensyn til foranstaltning Y2 bemærker Kommissionen, at eftersom den nederlandske stat ikke ændrede lånenes rente og løbetid, drog FBN fordel af relativt billige lån, som kunne fordreje konkurrencen. Kommissionen kan derfor kun erklære foranstaltningen forenelig med bankmeddelelsen, hvis alle de betingelser, der er beskrevet senere i denne afgørelse, og mere specifikt foranstaltningerne til begrænsning af konkurrencefordrejninger, gennemføres korrekt.
6.2.2. Forenelighed af foranstaltning Z, B3 (dvs. 500 mio. EUR), B4 og B5 og C i henhold til rekapitaliseringsmeddelelsen
(289)
Kommissionen har konkluderet, at de relevante foranstaltninger blev truffet for at løse et reelt behov og udgjorde det nødvendige minimum med hensyn til at genoprette de relevante selskabers rentabilitet.
(290)
Med hensyn til afkast bemærkede Kommissionen, at staten allerede ejede 100 % af de ordinære aktier i FBN (og indirekte 100 % af ABN AMRO N). Alle disse foranstaltninger var uundværlige for at bevare aktiebeholdningens værdi.
(291)
ABN AMRO Group vil realisere en egenkapitalforrentning på ca. […] % i 2013, hvilket viser, at der takket være alle statens indgreb er skabt en rentabel og profitabel enhed.
(292)
Alle de tilgængelige vurderinger af ABN AMRO Group ligger godt over støttesummen for foranstaltning Z, B3, B4, B5 og C (nemlig mellem 4,2 mia. EUR og 5,45 mia. EUR). Staten vil dermed få en passende forrentning af den støtte, der er ydet til ABN AMRO N og FBN (118).
(293)
I lyset af ovenstående har Kommissionen konkluderet, at foranstaltning Z, B3, B4, B5 og C er forenelige med rekapitaliseringsmeddelelsen, hvis betingelserne senere i denne afgørelse gennemføres korrekt.
6.2.3. Kapitalfrigørelsesinstrumentets forenelighed med principperne i meddelelsen om værdiforringede aktiver
(294)
Kommissionen anerkender, at den nederlandske stats kapitalfrigørelsesinstrument adskiller sig fra traditionelle foranstaltninger vedrørende værdiforringede aktiver, som er vurderet i andre sager. Mens andre foranstaltninger vedrørende værdiforringede aktiver har haft til formål at fritage banker for værdiforringede aktiver, er den portefølje, som beskyttes af kapitalfrigørelsesinstrumentet, en traditionel nederlandsk realkreditportefølje, hvis resultater hverken ABN AMRO N eller eksterne eksperter ventede ville forringes betydeligt.
(295)
Kommissionen bemærker, at en traditionel rekapitalisering for ABN AMRO N ikke var heldig for den nederlandske stat, fordi den ikke var en særskilt juridisk enhed på det relevante tidspunkt, og den nederlandske stat ville ikke have været i stand til at afgrænse sit kapitalbidrag, hvilket kunne have haft negative konsekvenser, navnlig i krisescenarier. Endvidere var kapitalfrigørelsesinstrumenter ikke mulige i lyset af transaktionens størrelse og kompleksiteten i forbindelse med udskillelsen af ABN AMRO Bank NV, ABN AMRO N's og ABN AMRO Z's moderselskab.
(296)
På denne særlige baggrund kan Kommissionen acceptere, at kapitalfrigørelsesinstrumentet i højere grad er et alternativ til traditionelle kapitaltilførsler end beskyttelse mod nødlidende aktiver og derfor er en nødvendig og hensigtsmæssigt målrettet foranstaltning til løsning af de særlige kapitalproblemer i ABN AMRO Z.
(297)
I lyset af at foranstaltningen primært skal træde i stedet for en rekapitalisering, bør den være konsekvent i forhold til andre kapitalfrigørelsesinstrumenter og dermed beskytte det indre marked som forklaret i betragtning 284.
(298)
Kommissionen har konkluderet, at den nederlandske stat har givet tilstrækkelig dokumentation for, at vurderingen viste, at ABN AMRO N eller dens retssuccessor vil bære det forventede tab. Markedsdata (især vurderingsrapporter), historiske data og ny dokumentation fra ABN AMRO N viser, at den årlige »første tab«-tranche på 20 basispoint bør række til at dække ventede tab.
(299)
Den forrentning, som ABN AMRO N betaler, er ikke lavere end den, der anmodes om i meddelelsen om værdiforringede aktiver og rekapitaliseringsmeddelelsen. Forrentningen betyder, at ABN AMRO N skal betale 10 % af den kapital, som frigøres ved transaktionen som følge af reduktionen i de risikovægtede aktiver. Denne procentsats er positiv, sammenlignet med de minimumssatser, der er anført i rekapitaliseringsmeddelelsens punkt 27. I lyset af den relativt høje forrentning, kan den vertikale andel på 5 % og tilbagebetalingsmekanismen anses for at stemme overens med punkt 24 og fodnote 15 i meddelelsen om værdiforringede aktiver.
(300)
Foranstaltning A indeholder også tilstrækkelige exitincitamenter. De købsoptioner, som er beskrevet i betragtning 107, viser, at det er let for ABN AMRO N (eller nu ABN AMRO Group) at ophæve foranstaltningen. Endvidere betyder prissætningen, at foranstaltningen bliver dyrere med tiden. Kontraktbetingelserne viser, at prissætningen ikke ville blive justeret, da ABN AMRO Group begyndte at beregne sine kapitalkrav baseret på Basel II. Den manglende justering reducerer foranstaltningens kapitalfrigørelsesvirkning, mens garantigebyret ikke vil falde. Derudover beregnes der en »første tab«-tranche som en procentdel af den indledende porteføljeværdi, så »første tab«-tranchen som en procentdel af den udestående portefølje (dvs. den indledende portefølje korrigeret for bl.a. tilbagebetalinger) gradvist vil øges over tid.
(301)
I lyset af kapitalfrigørelsesinstrumentets egenskaber og omstruktureringsplanen af december 2009 samt den ajourførte omstruktureringsplan af november 2010 som beskrevet under afsnit 2.3 i denne afgørelse mener Kommissionen, at foranstaltning A er forenelig med de generelle principper i foranstaltningen vedrørende værdiforringede aktiver og med det indre markeds principper som beskrevet i betragtning 284.
(302)
Den kendsgerning, at kapitalfrigørelsesinstrumentet blev inddrevet af ABN AMRO Group, lige efter den gennemførte Basel II-kravene, bekræfter efterfølgende analysen i betragtning 294 til 301.
6.3. Vurdering af støtten og af omstruktureringsplanen af december 2009 samt den ajourførte omstruktureringsplan af november 2010 i henhold til omstruktureringsmeddelelsen
(303)
I lyset af beløbet og støttens omfang som beskrevet i de foregående afsnit og navnlig den kendsgerning, at rekapitaliseringsstøtten overstiger 2 % af de risikovægtede aktiver, mener Kommissionen, at der er behov for en mere gennemgribende omstrukturering i overensstemmelse med punkt 4 i omstruktureringsmeddelelsen.
6.3.1. Rentabilitet
(304)
En omstruktureringsplan bør vise, at bankens strategi er baseret på et sammenhængende koncept og vise, at banken har genoprettet den langfristede rentabilitet uden at benytte sig af statsstøtte.
(305)
Som allerede konkluderet i afgørelsen af 5. februar 2010 blev der i FBN's og ABN AMRO N's forretningsmoduler ikke benyttet overdreven risikotagning og ikke-bæredygtig udlånspraksis. De to enheder stod imidlertid sårbare og uden midler på visse kerneområder som følge af udskillelsen fra deres respektive moderselskaber. Efter opdelingen af moderselskabet havde ABN AMRO N ringe adgang til større selskaber, havde ikke længere et internationalt netværk og manglede en række produkter og it-kundskaber. FBN var ligeledes stærkt påvirket af udskillelsen fra moderselskabet, og finansieringen afhang i høj grad af engrosmarkederne. ABN AMRO Groups omstruktureringsplan af december 2009 (og den ajourførte omstruktureringsplan af november 2010) viser, at integrationen af ABN AMRO N og FBN reducerer de enkelte enheders svagheder betydeligt. Fusionen af FBN og ABN AMRO N hjalp med at dæmpe nogle af disse bekymringer. ABN AMRO N's store detail- og private banking-franchise var rig på indskud, hvilket skabte en bedre finansieringsprofil for den integrerede koncern, FBN løste en del af det internationale netværksproblem i ABN AMRO N, og de to koncerner var sammen bedre i stand til at løse eksempelvis it-relaterede problemer (fordi de ikke hver især skulle genopbygge en it-platform og andre supportværktøjer).
(306)
De finansielle beregninger viser, at den fusionerede enhed i slutningen af omstruktureringsperioden burde kunne dække sine omkostninger og realisere en passende egenkapitalforrentning på ca. […] %. Selv i et stressscenarie vil selskabet fortsætte med at generere et overskud, mens solvensprocenten fortsat vil ligge over de lovpligtige minimumstærskler. Selskabets kapitalbuffer synes således at være tilstrækkelig stor - efter gentagne indgreb fra statens side - til at afværge fremtidige negative omstændigheder uden at skulle vende sig til staten igen.
(307)
Som tallene i andet halvår af 2008 og første halvår af 2009 viste, er det af afgørende betydning at realisere tilstrækkeligt høje nettorenteindtægter til at skabe et fuldt ud rentabelt selskab. Omstruktureringsplanen af december 2009 og den ajourførte omstruktureringsplan af november 2010 kan således kun erklæres forenelig med rentabilitetskravene i omstruktureringsmeddelelsen på den betingelse, at ABN AMRO Group bestræber sig på at realisere de ajourførte nettorenteindtægter i henhold til omstruktureringsplanen af november. ABN AMRO Group bør løbende rapportere sine fremskridt til Kommissionen - som minimum hvert kvartal. Hvis ABN AMRO Group bemærker afvigelser i forhold til beregningerne, bør den straks foretage korrigerende foranstaltninger.
(308)
En omstruktureringsplan bør indeholde beregninger med den nødvendige opdeling, ligesom omstrukturering også kræver en tilbagetrækning fra aktiviteter, som på mellemlang sigt fortsat vil være strukturelt tabsgivende (119). I betragtning 120 i afgørelsen af 5. februar 2010 tvivlede Kommissionen på, at rentabilitetsproblemerne i Prime Fund Solutions-divisionen - som rapporterede et vigtigt Madoff-relateret tab i 2008 - var blevet behandlet tilstrækkeligt. Ved at sælge PFS til Credit Suisse (se også betragtning 74) er dette problem blevet løst. De detaljerede beregninger på divisionsniveau viser, at både i et basisscenarie og et stressscenarie bidrager alle divisioner positivt til resultaterne. Derfor kan Kommissionen konkludere, at der ikke findes nogen andre divisioner med strukturelle rentabilitetsproblemer, og i lyset i denne konklusion er der ikke behov for yderligere frasalg for at forbedre selskabets rentabilitet.
6.3.2. Byrdefordeling/nødvendigt minimum
(309)
En omstruktureringsplan bør klart vise, at støtten fortsat er begrænset til det nødvendige minimum. Omkostninger i forbindelse med omstruktureringen bør ikke kun bæres af staten, men så vidt muligt også af dem, der investerede i banken. Banken og dens kapitalejere bør med andre ord så vidt muligt også bidrage til omstruktureringen med deres egne ressourcer. Omstruktureringsstøtten bør begrænses til at dække de omkostninger, som er nødvendige for at genoprette rentabiliteten. En virksomhed bør derfor ikke bevilges offentlige ressourcer, som kan anvendes til at finansiere markedsfordrejende aktiviteter, der ikke er knyttet til omstruktureringsprocessen, som f.eks. overtagelser (120).
(310)
Omstruktureringsmeddelelsen minder om, at et forbud mod overtagelser er nødvendig for at begrænse støtten til det nødvendige minimum. I punkt 23 i omstruktureringsmeddelelsen nævnes det, at »der ikke bør stilles offentlige midler til rådighed for en virksomhed, som kunne anvendes til at finansiere markedsfordrejende aktiviteter, der ikke er knyttet til omstruktureringsprocessen. F.eks. må overtagelse af aktier i andre virksomheder eller nye investeringer ikke finansieres ved hjælp af statsstøtte, medmindre dette er afgørende nødvendigt for genoprettelse af virksomhedens rentabilitet«.
(311)
I omstruktureringsmeddelelsen knyttes der ligeledes et forbud mod overtagelser til konkurrencefordrejning. I meddelelsens punkt 39 og 40 forklares det, at »statsstøtte må ikke anvendes til skade for konkurrenter, som ikke nyder tilsvarende offentlig støtte« og at »bankerne bør ikke bruge statsstøtte til at overtage konkurrerende virksomheder. Dette forbud bør gælde i mindst tre år og eventuelt indtil afslutningen af omstruktureringen, afhængigt af støttens størrelse, omfang og varighed«.
(312)
I overensstemmelse med punkt 40 i omstruktureringsmeddelelsen kan støtten kun erklæres forenelig på den betingelse, at ABN AMRO Group anvender forbuddet mod overtagelser strengt (121) i de tre år efter datoen for denne afgørelse. Forbuddet mod overtagelser bør udvides, hvis den nederlandske stat fortsætter med at eje 50 % af ABN AMRO Group efter tre år. Forbuddet mod overtagelser bør dog ikke række ud over fem år. Hvor en del af støtten allerede er tilbagebetalt, kan visse foranstaltninger (navnlig foranstaltning Z og C) ikke tilbagebetales af banken på grund af den form, den blev givet i (dvs. ikke i form af et hybridt gældsinstrument). Afslutningen af statsejerskabet træder i stedet for en vurdering af, hvornår den fordel, som støtten giver, slutter.
(313)
Kommissionen bemærker, at det allerede i omstruktureringsplanen af december 2009 (som blev afsluttet med finansielle beregninger for det værst tænkelige scenarie den 23. marts 2010) blev anført, at ABN AMRO Group var blevet en rentabel enhed, som skulle realisere en rimelig egenkapitalforrentning og endda forventes at realisere et rimeligt overskud under forværrede økonomiske forhold. Den ajourførte omstruktureringsplan af november 2010 bekræftede denne analyse. Denne tilbagevenden til rentabilitet er ikke knyttet til overtagelser. Et forbud mod overtagelser går således ikke imod en tilbagevenden til rentabilitet.
(314)
Kommissionen mener, at et forbud mod hybride kuponer og et forbud mod indfrielse af hybrid kapital ifølge punkt 26 i omstruktureringsmeddelelsen er uundgåeligt (122). Omstruktureringsmæssigt er foranstaltninger, der reducerer den samlede mængde egne midler, ikke forenelig med målet om byrdefordeling og kravet om nødvendigt minimum.
(315)
Som anført i punkt 26 i omstruktureringsmeddelelsen bør bankerne »imidlertid ikke anvende statsstøtte til at forrente egenkapitalen (stamkapital og efterstillet gæld), hvis dens aktiviteter ikke giver et tilstrækkeligt stort overskud.« En detaljeret vurdering af ABN AMRO Groups omstruktureringsplan af december 2009 (og den ajourførte omstruktureringsplan af november 2010) giver Kommissionen mulighed for at konkludere, at ABN AMRO Group om ca. to år har genoprettet sin rentabilitet som illustreret af en acceptabel egenkapitalforrentning på ca. […] % i henholdsvis 2012 og 2013. På denne baggrund synes en hybrid kupon og et forbud mod indfrielse af hybrid kapital i to år (123) at give en passende byrdefordeling fra selskabets kapitalejere (124). Støtten kan således kun erklæres forenelig på betingelse af et forbud mod hybride kuponer og indfrielse af hybrid kapital som nærmere beskrevet i artikel 8 i afgørelsens operationelle del. Dette forbud mod kuponer og indfrielser bør også gælde indehavere af FBNH-præferenceaktier for at fjerne den tvivl, som Kommissionen gav udtryk for i betragtning 130 i afgørelsen af 5. februar 2010.
(316)
I andre tilfælde er byrdefordelingsforanstaltninger ligeledes nødvendige for at sikre, at reddede banker bærer et passende ansvar for konsekvenserne af deres tidligere adfærd, så der skabes passende incitamenter for deres egen og andres fremtidige adfærd. Denne faktor er mindre relevant i denne sag, eftersom selskabets problemer i vidt omfang var knyttet til det tidligere moderselskab Fortis SA/NV (se afsnit 6.3.3 »Foranstaltninger til begrænsning af konkurrencefordrejninger«). Derfor kan det ud fra et byrdefordelingsperspektiv accepteres, at der ikke er andre store frasalg end salget af PFS og Intertrust, som tilsammen udgjorde […] % af de samlede driftsindtægter og […] % af de risikovægtede aktiver.
6.3.3. Foranstaltninger til begrænsning af konkurrencefordrejninger
(317)
Med hensyn til de foranstaltninger, der skal bruges til at begrænse konkurrencefordrejningerne, har det aktuelle tilfælde nogle atypiske træk.
(318)
I punkt 28 i omstruktureringsmeddelelsen anføres den form for konkurrencefordrejning, som kan forekomme, når statsstøtten gives med henblik på at støtte finansiel stabilitet under en systemisk krise: »Når bankerne konkurrerer på produkter og ydelser, vil de af dem, der har akkumuleret alt for store risici og/eller bygger på uholdbare forretningsmodeller, i sidste ende miste markedsandele og i givet fald blive nødt til at trække sig ud af markedet, mens mere effektive konkurrenter kan ekspandere eller gå ind på de pågældende markeder. Statsstøtte bevirker, at de konkurrencefordrejninger, der tidligere blev skabt ved overdreven risikotagning og uholdbare forretningsmodeller, bliver ved med at bestå, fordi den på kunstig vis understøtter den støttemodtagende banks markedsstyrke. På denne måde kan støtten skabe en moral hazard for støttemodtagerne, samtidig med at den svækker de incitamenter, som banker, der ikke modtager støtte, har til at konkurrere, investere og innovere«.
(319)
Som forklaret i beslutningen af 3. december 2008 var Fortis SA/NV's og Fortis Bank SA/NV's problemer en følge af en overdreven risiko: (i) Fortis Bank SA/NV investerede et stort beløb i struktureret kredit, og ii) Fortis SA/NV besluttede at købe ABN AMRO N til en meget høj pris. For at godkende støtte til sådanne banker kræver Kommissionen en betydelig reduktion i støttemodtagerens tilstedeværelse på markedet. I den forbindelse bemærker Kommissionen, at Fortis SA/NV er blevet delt i fire: De belgiske og internationale forsikringsaktiver er fortsat en del af det børsnoterede Fortis SA/NV (som efter Fortis SA/NV kollaps fik ændret navn til Ageas), Fortis Bank SA/NV og BGL er blevet overtaget af BNP Paribas, den nederlandske stat overtog FBN (herunder ABN AMRO N), og den nederlandske stat overtog desuden de nederlandske forsikringsaktiviteter (125). Fortis SA/NV er med andre ord blevet opdelt i mindre enheder, og Fortis Bank SA/NV er selv blevet delt i to (126).
(320)
Kommissionen bemærker, at de foranstaltninger til fordel for FBN og ABN AMRO N, der vurderes i denne afgørelse, har specifikke træk, som adskiller sig fra andre omstruktureringssager, som den har behandlet under den aktuelle krise, herunder i Fortis Bank SA/NV og Fortis SA/NV. I denne sag har FBN og ABN AMRO N ikke primært behov for statsstøtte, fordi de har truffet fejlagtige ledelsesmæssige beslutninger. Behovet for statsstøtte stammer f.eks. ikke fra akkumuleringen af overdrevne risici i deres investeringer eller i deres lånepolitik, eller fordi de har gennemført en uholdbar prispolitik. På samme måde stammede Fortis SA/NV's og Fortis Bank SA/NV's vanskeligheder ikke fra risikolån eller prispolitikker inden for detail-, privat- eller erhvervsbankaktiviteter, som på den anden side var profitable. Kommissionen mener således, at støtten til FBN og ABN AMRO N er betydeligt mindre fordrejende end den støtte, der blev godkendt til fordel for de finansielle institutioner, som havde akkumuleret overdrevne risici. Kommissionen mener derfor ikke, at der er behov for yderligere frasalg.
(321)
Det bør dog sikres, at statsstøtten ikke anvendes af FBN og ABN AMRO N til at vokse på bekostning af konkurrenterne, f.eks. ved at gennemføre en uholdbar prispolitik eller ved at overtage andre finansielle institutioner. Hvis dette skulle ske, ville støtten »svække ikke-støttemodtageres incitament i forhold til konkurrence, investeringer og innovation« og kunne underminere »incitamenterne til at gå ind i grænseoverskridende aktiviteter« ved at afholde deltagere fra at komme ind på det nederlandske marked.
(322)
Statsstøtten kan således kun erklæres forenelig, hvis der findes tilstrækkelige foranstaltninger til at sikre, at statsstøtten ikke anvendes til ulempe for konkurrenterne, hvoraf nogle ikke modtager tilsvarende offentlig støtte. Der bør være ens spilleregler for de banker, som modtager offentlig støtte, og de banker, der ikke modtager offentlig støtte. Det bør ligeledes undgås, at statsstøtten svækker ikke-støttemodtageres incitament i forhold til konkurrence, investeringer og innovation, og at der skabes adgangsbarrierer, som kan underminere grænseoverskridende aktiviteter.
(323)
I omstruktureringsmeddelelsen fastsættes det, at disse foranstaltningers art og form vil afhænge af støttebeløbets størrelse og de vilkår og omstændigheder, hvorunder støtten er ydet, samt forholdene på det marked eller de markeder, hvor den modtagende bank vil operere. Støttebeløbet er beskrevet i afsnit 6.1.3 Kvantificering af statsstøtten. De særlige vilkår og omstændigheder, hvorunder støtten er ydet, er blevet drøftet i begyndelsen af dette afsnit. Som nævnt i punkt 32 i omstruktureringsmeddelelsen spiller bankens størrelse og relative betydning på sit marked eller sine markeder også en rolle. Hvis banken efter omstruktureringen kun får en ubetydelig markedstilstedeværelse, er det mindre sandsynligt, at der bliver behov for yderligere betingelser. De nødvendige betingelser for at erklære støtten forenelig vedrører således primært detailaktiviteter eller private banking, da selskabet allerede har reduceret sin tilstedeværelse inden for forretningsbankaktiviteter betydeligt via frasalget af New HBU.
(324)
Støtten kan erklæres forenelig med omstruktureringsmeddelelsen på betingelse af, at ABN AMRO Group gennemfører de foranstaltninger, der er beskrevet i punkt 325 til 329.
(325)
Inden for detail- og privatbankaktiviteter kan støtten erklæres forenelig, forudsat at ABN AMRO Group ikke er prisførende for standardiserede opsparings- og realkreditprodukter. I overensstemmelse med punkt 44 i omstruktureringsmeddelelsen bør ABN AMRO Group ikke tilbyde prismæssige betingelser, som ikke kan matches af konkurrenter, der ikke modtager statsstøtte.
(326)
Eftersom et forbud mod prislederskab kan være effektivt i segmenter med mange ikke-standardiserede produkter, som f.eks. private banking-produkter i Nederlandene, hvor der var en specifik klage, er der behov for endnu en betingelse i overensstemmelse med punkt 44 i omstruktureringsmeddelelsen for at erklære støtten forenelig. ABN AMRO Group skal sigte mod at opnå de nettorenteindtægter, som blev forelagt Kommissionen den 8. november 2010. ABN AMRO Group bør derfor træffe passende foranstaltninger, så snart den bemærker, at den ligger under beregningen, navnlig hvis dette skyldes lave rentemarginaler.
(327)
Eftersom det er vanskeligt at gennemføre og overvåge et forbud mod prislederskab inden for private banking-aktiviteter, er det nødvendigt at gennemføre andre, bedre egnede midler til at sikre den effektive konkurrence, såsom foranstaltninger, der letter markedsadgangen, som beskrevet i punkt 44 i omstruktureringsmeddelelsen. I denne henseende er det en nødvendig betingelse for at erklære støtten forenelig, at ABN AMRO Group gennemfører en foranstaltning, der letter omstillingen. Konkret bør ABN AMRO Group dække sine egne administrations-, overførsels- og transaktionsomkostninger for sine kunder i Private Banking NL, som er en direkte konsekvens af afslutningen af forholdet inden for private banking-aktiviteterne og overførslen af porteføljer (127). Denne foranstaltning bør være gældende i en periode på to sammenhængende måneder med start hurtigst muligt og senest et år efter datoen for afgørelsen. Så snart denne periode på to måneder starter, vil banken utvetydigt underrette alle sine private banking-kunder om den mulighed, de tilbydes. ABN AMRO Group bør endvidere dokumentere over for Kommissionen, at kundeoverførsler udføres efter den normale procedure, og at der ikke forekom nogen forsinkelser i kundeoverførselsprocessen.
(328)
Hvis foranstaltningerne til at begrænse uforholdsmæssige konkurrencefordrejninger og mere specifikt de særlige foranstaltninger inden for detail- og private banking-virksomhed gennemføres korrekt, vil de også i tilstrækkelig grad omhandle klagerens spørgsmål. I sin undersøgelse af disse spørgsmål fandt Kommissionen, at ABN AMRO har prissat visse produkter midlertidigt med et tab, men at prissætningspolitikken fandt sted i et likviditetstrængt miljø, hvor alle banker konkurrerede aggressivt om opsparingerne samtidig med den særlige opstart af MoneYou (hvis lancering blev besluttet inden Fortis SA/NV's kollaps).
(329)
I punkt 44 i omstruktureringsmeddelelsen nævnes det endvidere, at banker ved markedsføringen af deres finansielle produkter ikke må henvise til statsstøtten for at udnytte den som en konkurrencemæssig fordel. En betingelse for at erklære støtten forenelig er således, at ABN AMRO Group ikke vil bruge statsstøtten i sine markedsføringskampagner og i sin kommunikation til investorer i en periode på tre år. Disse forbud bør udvides til en periode på op til fem år, så længe den nederlandske stat har en aktiebeholdning på mindst 50 % i ABN AMRO Group.
(330)
Ud fra perspektivet om uforholdsmæssige konkurrencefordrejninger ser Kommissionen positivt på frasalget af PFS og Intertrust. Frasalget af PFS reducerer selskabets tiltrækning for institutionelle investorer, hvorimod Intertrust bl.a. ydede tjenester, som kunne styrke private banking-delen. Som følge deraf kan salget gøre det lettere for konkurrenterne at forbedre deres konkurrencemæssige position i forhold til AMRO Mees Pierson. Kommissionen mener endvidere, at den kendsgerning, at en del af støtten er blevet tilbagebetalt, bidrager til at begrænse konkurrencefordrejningerne. Kommissionen ser ligeledes positivt på dividendepolitikken som beskrevet i betragtning 75.
6.3.4. Konklusion
(331)
Hvis alle betingelserne i afsnit 6.2 og 6.3 således gennemføres korrekt, er omstruktureringsplanen af december 2009 og den ajourførte omstruktureringsplan af november 2010 tilstrækkelig dokumentation for, at ABN AMRO Groups langfristede rentabilitet er genoprettet. Omstruktureringsplanen af december 2009 og den ajourførte omstruktureringsplan af november 2010 giver tilstrækkelig byrdefordeling og indeholder passende foranstaltninger til at begrænse uforholdsmæssige konkurrencefordrejninger. Kommissionen kan derfor på visse betingelser erklære, at omstruktureringsplanen af december 2009 og den ajourførte omstruktureringsplan af november 2010 stemmer overens med omstruktureringsmeddelelsen.
7. KONKLUSION
Kommissionen finder, at Nederlandene ulovligt har gennemført den statsstøtte, som er anført i afsnit 6.1.3 »Kvantificering af statsstøtten« i strid med traktatens artikel 108, stk. 3. Denne støtte kan imidlertid betragtes som forenelig, hvis betingelserne i afsnit 6.2 og 6.3, som nærmere beskrevet i denne afgørelses dispositive del, opfyldes.
Kommissionen bemærker, at den nederlandske stat undtagelsesvist har accepteret at modtage denne afgørelse udelukkende på engelsk -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Den statsstøtte, som Nederlandene har ydet til ABN AMRO Group, er forenelig med det indre marked, forudsat at betingelserne i artikel 3 til 9 opfyldes.
Statsstøtten blev givet som følger:
-
rekapitalisering til en værdi af mellem 4,2 mia. EUR og 5,45 mia. EUR til fordel for henholdsvis FBN og ABN AMRO N og
-
71,7 mia. EUR i likviditetsstøtte.
Artikel 2
I denne afgørelse anvendes følgende definitioner:
a) »ABN AMRO Group«: ABN AMRO Group med alle 100 % ejede direkte eller indirekte datterselskaber, herunder de enheder, som ABN AMRO Group har enekontrol med inden for betydningen af Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 af 20. januar 2004 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser (»EF-fusionsforordningen«) (128)
b) »rangere øverst«: at tilbyde den mest attraktive pris
c) »detailkunder«: alle individuelle kunder (i modsætning til erhvervskunder)
d) »standardiserede detailopsparings- og indskudsprodukter«: alle standardiserede detail- og indskudsprodukter, der til enhver tid dækker mindst 85 % af ABN AMRO Groups produktvolumen på detailopsparings- og indskudsmarkedet.
e) »standardiserede realkreditprodukter«: alle standardiserede detail- og indskudsprodukter, der til enhver tid dækker mindst 85 % af ABN AMRO Groups produktvolumen inden for realkredit.
f) Private Banking NL: alle kunder i forretningsenheden Private Banking med undtagelse af de kunder, som er en del af Private Banking International (129)
Artikel 3
1. I mangel af en forudgående godkendelse fra Kommissionen rangerer ABN AMRO Group ikke øverst med hensyn til standardiserede detailopsparings- og indskudsprodukter til detailkunder blandt de […] finansielle institutioner, som har den største markedsandel i volumen på det nederlandske detailopsparingsmarked inden for et af følgende segmenter:
-
opsparingskonti
-
tidsindskud med en løbetid på et år
-
tidsindskud med en løbetid på to år
-
tidsindskud med en løbetid på tre år
-
tidsindskud med en løbetid på fire år
-
tidsindskud med en løbetid på fem år.
Uanset første afsnit, hvor tre finansielle institutioner sammen rangerer øverst blandt de […] finansielle institutioner, der har den største markedsandel i et segment på det nederlandske detailopsparings- og indskudsmarked, kan ABN AMRO Group matche satsen i de tre finansielle institutioner med hensyn til standardiserede produkter i det tilsvarende segment.
2. I mangel af en forudgående godkendelse fra Kommissionen rangerer ABN AMRO Group ikke øverst med hensyn til nogen standardiseret form for realkreditlån blandt de […] finansielle institutioner, som har den største markedsandel på det nederlandske detailrealkreditmarked.
Uanset første afsnit, hvor tre finansielle institutioner sammen rangerer øverst blandt de […] finansielle institutioner, der har den største markedsandel på det nederlandske detailrealkreditmarked, kan ABN AMRO Group matche satsen i de tre finansielle institutioner med hensyn til den tilsvarende standardiserede form for realkredit.
3. For at sikre overensstemmelse med stk. 1 og 2 overvåger ABN AMRO Group fast og mindst en gang om ugen de betingelser, som tilbydes af de […] andre finansielle institutioner, som har den største markedsandel med hensyn til volumen på de respektive nederlandske opsparingsmarkeder, i det omfang disse betingelser er tilgængelige for offentligheden. Hvis tallene for en af disse […] andre finansielle institutioner ikke er offentligt tilgængelige, erstattes de af tal fra de næststørste finansielle institutioner fra den markedsmæssige rangering.
Så snart ABN AMRO Group finder ud af, at den tilbyder en mere favorabel pris for sine produkter end den pris, som den må tilbyde på grundlag af stk. 1 og stk. 2 i denne artikel, underretter ABN AMRO Group omgående Kommissionen. Den justerer straks produktprisen og gennemfører hurtigst muligt prisjusteringen.
Med hensyn til detailopsparings- og indskudsprodukter gennemfører ABN AMRO Group justeringen senest 10 arbejdsdage efter den dato, hvor den bemærkede afvigelsen fra betingelsen. Hvis afvigelsen imidlertid vedrører produkter, hvor prisen kun kan ændres i slutningen af en måned, og der er mindre end 10 arbejdsdage mellem det tidspunkt, hvor afvigelsen blev bemærket, og slutningen af en måned, gennemfører ABN AMRO Group justeringen ved førstkommende lejlighed fra slutningen af den efterfølgende måned.
Med hensyn til realkreditlån justerer ABN AMRO Group sin prissætning senest 10 arbejdsdage efter den dato, hvor den bemærkede afvigelsen fra betingelsen, og justeringen gennemføres senest 15 arbejdsdage efter den dato, hvor afvigelsen fra betingelsen blev bemærket.
4. Betingelsen i stk. 1 og stk. 2 er gældende i tre år fra datoen for denne afgørelse. ABN AMRO Group sender Kommissionen en overensstemmelsesrapport vedrørende denne betingelse kvartalsvist og senest to uger efter offentliggørelsen af ABN AMRO Groups kvartalsregnskab.
Artikel 4
1. ABN AMRO Group bestræber sig på at opnå de beregninger (herunder nettorenteindtægter), som blev forelagt Kommissionen i omstruktureringsplanen af december 2009 og den ajourførte omstruktureringsplan af november 2010. Beregningerne fra 2010 skal opnås på konsolideret plan i ABN AMRO Group.
ABN AMRO Group rapporterer kvartalsvist til Kommissionen med en opdeling af beregningerne og de faktiske tal (herunder nettorenteindtægter) for de fire segmenter, der er defineret i omstruktureringsplanen af december 2009 og omstruktureringsplanen af november 2010, nemlig Retail Banking, Private Banking NL, Private Banking International, Commercial & Merchant Banking.
ABN AMRO Group kan forelægge Kommissionen en begrundet anmodning om at revidere sine beregninger (herunder nettorenteindtægter) og tage højde for ekstern udvikling.
2. ABN AMRO Group opdeler nettorenteindtægter i volumen og marginaler på konsolideret plan og for privatbankvirksomhed.
ABN AMRO Group rapporterer kvartalsvist og senest to uger efter offentliggørelsen af sit kvartalsregnskab til Kommissionen og angiver, om de nettorenteindtægter, som er opnået på konsolideret plan, stemmer overens med beregningerne i stk. 1. I denne rapport sammenlignes også planlagte og faktiske marginaler på konsolideret plan og for private banking-virksomhed.
Hvis de opnåede nettorenteindtægter på konsolideret plan ikke stemmer overens med disse beregninger, angiver ABN AMRO Group i denne rapport de foranstaltninger, der er truffet for at opfylde beregningerne.
3. Forpligtelserne i stk. 1 og stk. 2 er gældende i tre år fra datoen for denne afgørelse.
Artikel 5
1. ABN AMRO Group overtager ikke kontrollen med mere end [0 - 7] % i en vilkårlig virksomhed.
2. Uanset stk. 1 kan ABN AMRO Group overtage en virksomhed, hvis den samlede bruttokøbspris (eksklusive påtagelse eller overførsel af gæld i forbindelse med sådanne overtagelser), som betales af ABN AMRO Group for alle sådanne overtagelser i en periode på tre år efter datoen for denne afgørelse, er mindre end [0 - 600] mio. EUR.
Forbuddet i stk. 1 gælder ikke private equity-overtagelser i ABN AMRO Group, hvis de passer ind i forretningsplanen og det planlagte budget for »Private Equity«-divisionen som forelagt Kommissionen den 5. oktober 2010.
Forbuddet i stk. 1 gælder heller ikke […] equity-andele, som ABN AMRO Groups division »Energy, Commodities and Transportation«-division har påtaget sig til støtte for dens normale finansieringsvirksomhed, hvis de passer ind i ABN AMRO Groups forretningsplan og det planlagte budget for denne division som forelagt Kommissionen den 10. januar 2010.
ABN AMRO Group rapporterer kvartalsvist til Kommissionen og senest to uger efter offentliggørelsen af kvartalsregnskabet. Rapporten indeholder en liste over faktiske overtagelser i »Private Equity«- og »Energy, Commodities and Transportation«-divisionerne. Rapporten indeholder ligeledes nærmere oplysninger om ABN AMRO Groups andre overtagelser, som den må foretage på grundlag af det første afsnit.
3. Forbuddet i stk. 1 gælder i mindst tre år efter datoen for denne afgørelse eller indtil den dato, hvor Nederlandenes aktieandel i ABN AMRO Group falder til under 50 %, afhængigt af hvad der sker sidst. Dette forbud ophører senest fem år efter datoen for denne afgørelse.
I tilfælde af at forbuddet i stk. 1 gælder i mere end tre år efter datoen for denne afgørelse, øges den samlede engroskøbspris i henhold til stk. 2, afsnit 1, med [0 - 200] mio. EUR pr. år.
Artikel 6
ABN AMRO Group reklamerer ikke med, at den er statsejet, og henviser ikke til eventuel modtaget statsstøtte i sin kommunikation med eksisterende eller potentielle kunder og/eller investorer i en periode på mindst tre år efter datoen for denne afgørelse eller indtil den dato, hvor Nederlandenes andel falder til under 50 % af aktierne i ABN AMRO Group, afhængigt af hvad der sker sidst. Dette forbud ophører senest fem år efter datoen for denne afgørelse.
Uanset dette forbud kan ABN AMRO Group henvise til, at den er statsejet, samt til enhver statsstøtte, den måtte have modtaget, når der stilles krav om en sådan henvisning i lovgivnings- eller forskriftsmæssige bestemmelser.
Artikel 7
1. ABN AMRO Group giver kunderne i Private Banking NL mulighed for at bringe deres private banking-kundeforhold med ABN AMRO Group til ophør og overføre deres investeringsportefølje til andre banker. Dette tilbud gælder i en periode af to på hinanden følgende måneder (»den relevante periode«).
Den relevante periode starter hurtigst muligt efter datoen for denne afgørelse under hensyntagen til (om nødvendigt) en rimelig forberedelsesperiode og senest et år efter datoen for denne afgørelse. ABN AMRO Group sender til Kommissionens godkendelse en startdato for den relevante periode senest fire uger inden den påtænkte start på den relevante periode.
2. ABN AMRO Group underretter alle sine kunder i Private Banking NL om tilbuddets betingelser, jf. stk. 1, på en utvetydig måde senest den første dag i den relevante periode. De oplysninger, som ABN AMRO Group skal sende til sine kunder, gives først til Kommissionen senest fire uger, efter at disse oplysninger sendes til kunderne.
3. ABN AMRO Group fremmer ophøret af private banking-kundeforhold, hvis kunderne anmoder derom, i en almindelig procedure til de lavest mulige omkostninger. Hvis kunden beslutter at overføre sin position og/eller (dermed forbundne) værdipapirrettigheder, og overførslen er mulig fra den overførende banks synspunkt, fremmer ABN AMRO en sådan overførsel. Kunderne underrettes om muligheden for at overføre positioner i stedet for at lukke dem og underrettes om omkostningerne ved de to muligheder.
ABN AMRO Group dækker sine egne administrations-, overførsels- og transaktionsomkostninger, som er en direkte konsekvens af ophøret af private banking-kundeforholdet og overførslen af porteføljer (130).
ABN AMRO Group er ikke forpligtet til at dække andre finansielle konsekvenser for kunden.
Artikel 8
ABN AMRO Group betaler ikke nogen kupon på tier 1-kernekapital og på tier 1- og tier 2-kapitalinstrumenter (herunder hybridkapitalinstrumenter og præferenceaktier), som er udstedt inden datoen for denne afgørelse, ligesom den ikke udnytter nogen købsoptionsrettigheder i forbindelse med sådanne kapitalinstrumenter før efter den 10. marts 2013, medmindre der foreligger en lovmæssig forpligtelse til at gøre dette.
ABN AMRO Group kan udstede nye kapitalinstrumenter efter datoen for denne afgørelse eller betale kupon på sådanne nye kapitalinstrumenter, medmindre sådanne udstedelser eller betalinger medfører en forpligtelse til at betale kupon på dens egne eksisterende kapitalinstrumenter.
Uanset stk. 1 kan ABN AMRO Group indløse et FCC-instrument (dvs. 87,5 mio. EUR, 6,25 % ikke-akkumulerende, ikke-stemmeberettiget uopsigelig præferenceaktie i klasse A, serie I, udstedt af Fortis Capital Company Ltd).
Frem til og med den 10. marts 2013 må ABN AMRO Group kun betale dividende på sine ordinære aktier, hvis dividenden overstiger 100 mio. EUR (131).
Artikel 9
Senest den 30. juni 2011 betaler ABN AMRO Group Nederlandene en justeret rente på de lån, der er identificeret i en e-mail fra Kommissionen til den nederlandske stat af 24. juni 2010. Det justerede beløb med rente beløber sig til 18 152 722 EUR.
Artikel 10
Senest to måneder efter meddelelsen af denne afgørelse underretter Nederlandene Kommissionen om de foranstaltninger, den har truffet for at overholde denne afgørelse.
Artikel 11
Denne afgørelse er rettet til Kongeriget Nederlandene.
Udfærdiget i Bruxelles, den 5. april 2011.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2011. április 5.)
a holland állam által (a Fortis Bank Nederland és az ABN AMRO N egyesülését követően létrejött) ABN AMRO Group NV javára tett C 11/09 (korábbi NN 53b/08, NN 2/10 és N 19/10) sz. intézkedésekről
(az értesítés a C(2011) 2114. számú dokumentummal történt)
(Csak az angol nyelvű szöveg hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2011/823/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére,
miután felkérte az érdekelteket, hogy terjesszék be észrevételeiket (1) a szerződés 108. cikke (2) bekezdésének megfelelően, és figyelembe véve ezen észrevételeket,
mivel:
1. ELJÁRÁS
(1)
2008. október 3-án a holland állam 12,8 milliárd euróért megvásárolta a Fortis Bank Nederland bankot (a továbbiakban: FBN) (2)) (nevezetesen a Fortis SA/NV pénzügyi holdingtársaság banki tevékenységet folytató hollandiai leányvállalatát), beleértve az ABN AMRO Holdingnak az FBN tulajdonában álló eszközeit (a továbbiakban:ABN AMRO N). Ugyanebben az ügyletben a holland állam a Fortis SA/NV banki tevékenységet folytató belgiumi leányvállalatának, a Fortis Bank SA/NV-nek a helyébe lépett mint hitelező az FBN-nek nyújtott, 16,1 milliárd euro névértékű kölcsönök tekintetében (3). A holland állam emellett egy 45 milliárd eurós rövid távú likviditási hitelt is nyújtott az FBN-nek, továbbá vállalta, hogy kártalanítja a Fortis SA/NV-t a konzorciumi részvényesi megállapodásból (a továbbiakban: -KRM) eredően őt terhelő költségekért és kötelezettségekért. A KRM tartalmazta annak a három pénzintézetnek (Fortis SA/NV, Banco Santander és Royal Bank of Scotland (a továbbiakban:RBS) vagy a három „konzorciumi tag”) a jogait és kötelezettségeit, amelyek korábban közös ajánlatot nyújtottak be az ABN AMRO Holdingra az újonnan létrehozott jogi személy, az „RFS Holdings”-on keresztül. 2008. október 7-én a holland állam értesítette a Bizottságot a 2008. október 3-án hozott intézkedéseiről (nevezetesen az FBN 12,8 milliárd euróért történő megvásárlásáról, a 16,1 milliárd euro névértékű hosszú távú kölcsönök megújításáról, valamint a 45 milliárd eurós rövid távú likviditási hitelről - a továbbiakban: a 2008. október 3-i összevont ügyletek) mint állami támogatásnak nem minősülő intézkedésekről annak érdekében, hogy meggyőződjön azok jogbiztonságáról. Mivel az említett intézkedések addigra már bevezetésre kerültek, a Bizottság az ügyet „NN” regisztrációs számmal (NN53b/08) vette nyilvántartásba.
(2)
Az FBN 2008. október 3-i megvásárlásához vezető tárgyalások során a holland állam a(z) […] (4) által készített értékelési jelentésre hivatkozott, amelynek egy példányát 2008. október 15-én elküldte a Bizottságnak.
(3)
A 2008. október 30-án kelt levelében a Bizottság tájékoztatta a holland pénzügyminisztériumot az előzetes véleményéről, amely szerint a 2008. október 3-i intézkedések az FBN-nek nyújtott állami támogatásnak tűnnek. 2008. november 20-án találkozóra került sor a Bizottság szolgálatai és a holland állam között.
(4)
2008. november 21-én a holland állam hivatalosan úgy döntött, hogy nem tartja külön az FBN-t és az ABN AMRO N-t, hanem inkább egyesíti a két vállalatot (a továbbiakban: az összefonódás) a Fortis SA/NV korábbi terveinek megfelelően.
(5)
2008. december 3-án a Bizottság határozatot hozott (5) (a továbbiakban: a 2008. december 3-i határozat), amelyben kinyilvánította, hogy a holland állam által a Fortis Bank SA/NV javára állami támogatásként hozott 2008. október 3-i intézkedések összeegyeztethetők a közös piaccal. Az említett határozat 4 preambulumbekezdése azonban kifejezetten tartalmazza, hogy a Bizottság egy külön eljárásban fogja megállapítani, hogy a 2008. október 3-án bevezetett intézkedések tartalmaznak-e az FBN-nek nyújtott támogatást.
(6)
2008. december 17-én a holland állam tájékoztatta a Bizottságot a szándékáról, hogy az FBN-től 6,5 milliárd euróért megvásárolja az ABN AMRO N-t. Az adásvételre 2008. december 24-én került sor. 2009. február 2-án a holland hatóságok a jogbiztonság érdekében értesítették a Bizottságot az adásvételről mint állami támogatást nem képező intézkedésről.
(7)
2008. december 24-én az RBS, a Banco Santander és a holland állam aláírta a KRM módosítását, amely szerint a KRM-ben a Fortis SA/NV helyébe a holland állam lép.
(8)
2009. március 6-án a holland állam egy átvilágítási jelentést (6) küldött a Bizottságnak a megvásárolt vállalatokról, amely jelentést a(z) […] készítette a holland állam megbízásából.
(9)
2009. április 8-i határozatával (a továbbiakban: 2009. április 8-i határozat) a Bizottság C11/09 (korábbi NN53b/08) ügyszámon kezdeményezte a szerződés 108. cikkének (2) bekezdésében meghatározott eljárást az FBN-nek és az ABN AMRO N-nek állítólagosan nyújtott támogatásról.
(10)
2009. május 6-án a Bizottság panaszlevelet kapott a Van Lanschot Banktól (a továbbiakban: a panaszos), az FBN és az ABN AMRO N hollandiai versenytársától. A levelet a Bizottság 2009. július 22-én továbbította a holland államnak, és észrevételeket kért. A holland állam 2009. augusztus 20-án kérte a határidő meghosszabbítását, és 2009. szeptember 22-én részletes választ küldött a panaszra. 2009. augusztus 21-i és 2009. augusztus 28-i levelében a panaszos további információkat adott meg. Ezeket a leveleket a Bizottság 2009. szeptember 23-án továbbította a holland államnak, amely 2009. október 29-én válaszolt azokra.
(11)
2009. május 15-én a holland állam egy levelet küldött a Bizottságnak, amelyben választ adott egy sor, a 2009. április 8-i határozatban felmerült kérdésre. Részletesebb érdemi választ - amelyre több időt kért - 2009. augusztus 11-én küldött a holland állam a Bizottságnak.
(12)
Egy 2009. június 15-án küldött nem hivatalos, valamint az azt követően 2009. június 16-án a Bizottsággal tartott találkozón a holland állam tájékoztatta a Bizottságát arról a szándékáról, hogy 2,5 milliárd euro értékű feltőkésítési tervet kíván bevezetni, amely lehetővé teszi az ABN AMRO N számára a különválást anyavállalatától, az ABN AMRO Banktól (7). Ezen a találkozón a holland állam jelezte, hogy a 2,5 milliárd euro összegű első tőkejuttatás után további, még nem számszerűsített intézkedésekre lesz szükség.
(13)
A 2009. április 8-i határozatában a Bizottság felkérte a holland pénzügyi felügyeletet (a továbbiakban: DNB), hogy tegyen észrevételeket az FBN, illetve az ABN AMRO N stabilitásáról. A Bizottság egy 2009. június 18-án keltezett levélben kapta meg a kért információkat, majd 2010. január 5-én frissített információkat is kapott. A holland állam 2010. január 20-án továbbított egy a DNB-től kapott levelet az ABN AMRO N részére is.
(14)
2009. július 6-án az ABN AMRO Bank - az ABN AMRO N anyavállalata - egy levelet küldött a Bizottságnak, amelyben észrevételeket fűzött a 2009. április 8-i határozathoz. A levelet a Bizottság 2009. július 22-én továbbította a holland államnak, amely 2009. szeptember 22-én válaszolt arra.
(15)
2009. július 9-én a holland állam tájékoztatta a Bizottságot, hogy az FBN teljes egészében visszafizette a rövid távú kölcsönt, amelyet a 2008. október 3-án nyújtott, 45 milliárd euro értékű likviditási hitelkeretben kapott a holland államtól.
(16)
2009. július 15-én a holland állam tájékoztatta a Bizottságot az FBN tervéről, amely szerint meg kívánja vásárolni a Fortis Clearing Americas (a továbbiakban: FCA) vállalatot a Fortis Bank SA/NV-től.
(17)
2009. július 17-én a holland állam hivatalos értesítést küldött egy 2,5 milliárd euro értékű feltőkésítési intézkedésekről szóló tervéről, (8) amelynek része egy nemteljesítéskori csereügylet (a továbbiakban: CDS) 1,7 milliárd eurós tőkeátvételi hatással (a továbbiakban: a tőkeátvételi eszköz vagy „CRI”) és egy 800 millió euro összegű kötelezően átváltandó értékpapír (a továbbiakban: MCS). Az intézkedéseket először N429/09 ügyszámon vették nyilvántartásba, azonban mivel azok bevezetésére azelőtt került sor, hogy a Bizottság határozatot hozott volna rájuk vonatkozóan, az ügy a bejelentett támogatások nyilvántartásából átkerült a be nem jelentett támogatások nyilvántartásába (NN 2/10 ügyszám alá).
(18)
2009. szeptember 10-én a holland állam egy nem hivatalos dokumentumot küldött a Bizottságnak, amelyben friss információkat szolgáltatott a különválasztás folyamatáról, valamint jelezte, hogy a további (nem számszerűsített) állami támogatásról szóló intézkedések elkerülhetetlenek lesznek.
(19)
A Bizottsággal 2009. november 9-én tartott egyeztetésen a holland állam jelezte, hogy az FBN-nek és az ABN AMRO N-nek további, 4,39 milliárd euro értékű intézkedésekre lesz szüksége, és ezzel az intézkedések összértéke (beleértve a 2009. július 17-én bejelentett intézkedések értékét is) 6,89 milliárd euróra fog emelkedni. Az intézkedések további részleteit a 2009. szeptember 10-i nem hivatalos dokumentum 2009. november 10-én kelt függeléke, valamint a 2009. november 13-án kelt kiegészítő magyarázó feljegyzés tartalmazta.
(20)
2009. november 26-án a holland állam benyújtott a Bizottsághoz […] jelentését, amely észrevételeket tartalmazott a 2008. december 24-i ügyletről. A jelentés háttéranyagokat is tartalmazott a(z) […] magyarázatával.
(21)
2009. december 4-én a holland állam benyújtotta a Bizottsághoz az ABN AMRO Group, az FBN és az ABN AMRO N egyesülése nyomán létrejött új jogalany szerkezetátalakításáról szóló terv (a 2009. decemberi szerkezetátalakítási terv) első változatát (9). A terv ismertette az új jogalany stratégiáját, valamint pénzügyi előrejelzéseket is tartalmazott egy alapeseti forgatókönyvhöz.
(22)
2010. január 14-én a holland állam hivatalosan is bejelentette a 2009 júliusában már bejelentett intézkedések kiegészítéseként nyújtott 4,39 milliárd eurós állami támogatásról szóló intézkedéseket. A Bizottság N19/10 ügyszám alatt vette nyilvántartásba az új intézkedéseket.
(23)
2010. február 5-i határozatában (a továbbiakban: 2010. február 5-i határozat) a Bizottság úgy döntött, hogy a C11/09 számú vizsgálati eljárást kiterjeszti az NN2/10 és N19/10 ügyszámon bejegyzett intézkedésekre is. A határozatban a Bizottság ideiglenesen, 2010. július 31-ig megmentési támogatási intézkedésekként jóváhagyta az említett intézkedéseket. A holland állam egy levelet küldött a Bizottságnak, amelyben árvezetési tilalom betartására vonatkozó, 2010 végéig érvényes kötelezettséget vállal.
(24)
2010. március 23-án a Bizottság választ kapott a holland államtól - amely a korábban a határidő meghosszabbítását kérte - a 2010. február 5-én kelt határozatra. A holland állam további információkat is szolgáltatott az új ABN AMRO Group 2009. decemberi szerkezetátalakítási tervéről, így többek között pénzügyi előrejelzéseket a legrosszabb esetre vonatkozó forgatókönyvhöz is.
(25)
A Bizottság 2010. április 8-án további kérdéseket tett fel, amelyekre 2010. május 7-én kapott válaszokat. A holland állam további információkat is adott a Bizottságnak a 2010. május 26-án végrehajtott egyesülési jogorvoslat (10) nyomán keletkezett keresztkötelezettségekről. Ugyanezen a napon a Bizottság elektronikus levelet küldött az utólagos kérdéseivel, amelyekre 2010. június 9-én kapott válaszokat.
(26)
2010. július 20-án a holland állam kérte a Bizottságtól az NN2/10 és N19/10 ügyszám alatt bejegyzett megmentési támogatási intézkedések ideiglenes jóváhagyásának meghosszabbítását. A holland állam egy levelet is küldött, amelyben meghosszabbította az árvezetési tilalom betartására vonatkozó kötelezettségvállalását 2011. június 30-ig vagy a Bizottság végleges határozata elfogadásának dátumáig.
(27)
2010. július 30-án a Bizottság úgy döntött, hogy meghosszabbítja az NN2/10 és N19/10 ügyszámok alatt bejegyzett megmentési támogatási intézkedések ideiglenes jóváhagyását addig, ameddig be nem fejezi a C11/09 számú vizsgálatát.
(28)
2010. augusztus 20-án a holland állam egy dokumentumot küldött a Bizottságban, amelyben részletesen ismertette a kilépési stratégiáját.
(29)
2010. október 5-én a holland állam üzleti tervet nyújtott be az ABN AMRO Group magántőke-üzletágára vonatkozóan. 2010. január 10-én hasonló tervet nyújtott be a Bizottsághoz az ABN AMRO Group „energia, áruk és szállítás” divíziójára vonatkozóan.
(30)
2010. október 15-én az ABN AMRO Group bejelentette, hogy 2010. október 31-én érvényesíti a tőkeátvételi eszköz megszüntetésére vonatkozó vételi opcióját.
(31)
2010. november 8-án a holland állam egy frissített, 2010. október 29-en kelt változatot (a továbbiakban: a 2010. novemberi szerkezetátalakítási terv) küldött az ABN AMRO Group 2009. december 4-i szerkezetátalakítási tervéből. 2011. január 10-én a holland állam egy dokumentumot küldött, amelyben ismertette, hogy az ABN AMRO Group miként módosította a 2010. november 8-i előrejelzéseit a 2009. december 4-i eredeti előrejelzéseihez képest.
(32)
Az eljárás során számos információcserére, telekonferenciára és találkozóra került sor a holland állam, az ABN AMRO N és az FBN, valamint az Európai Bizottság képviselői között.
2. A KEDVEZMÉNYEZETTEK ÉS AZ INTÉZKEDÉSEK RÉSZLETES LEÍRÁSA
2.1. Az ABN AMRO Group létrehozása
(33)
2007 tavaszán a konzorcium tagjai létrehoztak egy új jogi személyt, az „RFS Holdings” társaságot az ABN AMRO Holding megvásárlására.
(34)
A konzorcium tagjainak az volt a szándéka, hogy az ABN AMRO Holdingot szétválasztják három külön részre, és a szétválasztási eljárással kapcsolatos intézkedéseket a KRM-ben rögzítették.
(35)
A felosztás megkönnyítése érdekében a konzorciumi tagok ún. követő üzletrészeket (a továbbiakban: tracking share) hoztak létre, amelyek az egyes konzorciumi tagokhoz került társaságok üzleti tulajdonrészét képviselték. Ennek eredményeként az RBS, a Banco Santander és a Fortis SA/NV lett az ún. R-üzletrész, S-üzletrész, illetve N-üzletrész (a továbbiakban: ABN AMRO R, ABN AMRO S és ABN AMRO N) üzleti (11) tulajdonosa.
(36)
Az ABN AMRO R-hez tartozott többek között a Global Business & Markets üzleti egység (a továbbiakban: BU), a BU Asia, a BU Global Transaction Services és a nemzetközi hálózat, míg az ABN AMRO S magába foglalta többek között a BU Latin Americát és a BU Antonvenetát (Olaszország).
(37)
Az ABN AMRO N-hez tartozott a BU Netherlands és a BU Private Banking, valamint az International Diamond and Jewelry Group is.
(38)
Azokat az egységeket, amelyeket nem sorolták az egyes konzorciumi tagokhoz, egy ún. ABN AMRO Z-üzletrészbe (a továbbiakban: ABN AMRO Z) vonták össze, amely továbbra is ellátta például a központi irodai feladatokat. Mindegyik konzorciumi tagnak arányos részesedése (12) volt az ABN AMRO Z-ben.
(39)
2008. október 3-án a holland állam 12,8 milliárd euro ellenében megvásárolta az FBN-t a Fortis Bank SA/NV-től. A vásárlás eredményeként a holland állam az ABN AMRO N közvetett tulajdonosa is lett, mivel az FBN - a Fortis Bank SA/NV-n belül - az ABN AMRO N jog szerinti tulajdonosa volt. 2008. október 3-án a holland állam kötelezettséget vállalt arra is, hogy megtéríti a Fortis SA/NV-nek minden olyan költségét, amely a KRM-ben való további részvétele miatt ráhárul. 2008. december 24-én az RBS, a Banco Santander és a holland állam aláírta a KRM módosítását, amely szerint a KRM-ben a Fortis SA/NV helyébe a holland állam lép.
(40)
2008. december 24-én a holland állam 6,5 milliárd euróért megvásárolta az ABN AMRO N-t az FBN-től, és ezzel az ABN AMRO N közvetlen tulajdonosa lett. A vásárlást megelőzően a holland állam közvetett módon, az FBN-en keresztül birtokolta az ABN AMRO N-t.
(41)
1. ábra:
Az ABN AMRO N szétválasztása
(42)
2008. november 21-én a holland állam úgy döntött, hogy az ABN AMRO N-t egyesíti az FBN-nel (ami a Fortis SA/NV meg nem valósított szándéka volt). Az egyesítést csak úgy lehetett megvalósítani, ha az ABN AMRO N-t leválasztják anyavállalatáról, az ABN AMRO Bankról. Első lépésként az ABN AMRO N tevékenységeit áthelyezték az ABN AMRO Bankon belül létrehozott új jogi személyhez, az ABN AMRO II-höz.
(43)
2010. február 6-án az ABN AMRO II-t a 41 preambulumbekezdésben foglaltak szerint különválasztott ák és átnevezték ABN AMRO Bankká. Ezzel egy időben a korábban ABN AMRO Banknak nevezett jogi személyt átkeresztelték „The Royal Bank of Scotland NV”-vé (a továbbiakban: RBS NV) (lásd a fenti ábrán).
(44)
Mielőtt az ABN AMRO Bank egyesülhetett az FBN-nel, először egyesülési jogorvoslatot kellett végrehajtani. Amikor 2007-ben a Fortis SA/NV megvásárolta az ABN AMRO N-t, a Bizottság azt a következtetést vonta le (13) (a továbbiakban: egyesülési határozat), hogy az ABN AMRO N és az FBN egyesülése összefonódási problémákhoz vezethet a holland bankpiacon, különösen annak kereskedelmi banki és faktorálási szegmenseiben.
(45)
Az összefonódási problémák orvoslása érdekében a Fortis SA/NV vállalta, hogy egy sor tevékenységét (nevezetesen az IFN faktorálási divíziót és a „New HBU” kereskedelmi banki tevékenységét) eladja a Deutsche Banknak. Amikor a holland állam megvásárolta az FBN-t és az ABN AMRO N-t 2008. október 3-án, a Fortis SA/NV még nem hajtotta végre a New HBU és az IFN Deutsche Banknak történő tervezett eladását. Miután a holland állam úgy döntött, hogy véghezviszi az FBN és az ABN AMRO N egyesítését, újrakezdte a tárgyalásokat a Deutsche Bankkal (14). A New HBU és az IFN eladása a Deutche Banknak 2010. április 1-jén zárult le.
(46)
A New HBU teljes eszközállományának értéke [10 - 20] milliárd euro, teljes munkaidős egyenértéke (a továbbiakban: FTE) pedig hozzávetőleg [1 000 - 1 500] volt. A New HBU-hoz tartozott a Hollandsche Bank Unie (a továbbiakban: HBU) (az ABN AMRO N tulajdonában álló kereskedelmi bank), az ABN AMRO néhány értékesítési irodája (13 az összesen 78-ból), valamint az ABN AMRO néhány, vállalati ügyfelekkel foglalkozó egysége (a továbbiakban: Corporate Client Unit) (2 az összesen 5-ből).
(47)
Az ABN AMRO Bank és az FBN hivatalosan 2010. július 1-én egyesült, aminek nyomán létrejött az ABN AMRO Group a 49 preambulumbekezdésben látható 2. ábrán bemutatottaknak megfelelően.
(48)
Az ABN AMRO Z-ben tulajdonolt részesedésének irányítását a holland állam átadta az új ABN AMRO Banknak, mivel nem kívánt erőforrásokat biztosítani az említett részesedés napi irányításához. Ennek ellenére a holland állam az ABN AMRO Z jog szerinti tulajdonosa maradt, így az ABN AMRO Z összes lehetséges nyereségére jogosult, illetve összes lehetséges veszteségéért felelős (15).
(49)
2. ábra:
Az ABN AMRO Group létrehozása
2.2. Kedvezményezettek
2.2.1. Az ABN AMRO N és az ABN AMRO Z gazdasági tevékenységei
(50)
Az ABN AMRO N - önmagában Hollandia harmadik legnagyobb bankja a Rabobank és az ING után - részei a BU Netherlands és a BU Private Banking voltak.
(51)
Az első üzleti egység, a BU Netherlands lakossági és kereskedelmi banki szolgáltatásokat kínált egy 510 bankfiókból és 78 tanácsadási fiókból álló hálózaton, valamint egyéb csatornákon, például az interneten, ATM-eken (16) és telefonos ügyfélszolgálati irodákon (ún. call centereken) keresztül. A BU Netherlands durván 19 000 FTE-t alkalmazott.
(52)
A lakossági banki szolgáltatások területén a BU Netherlands nagy fogyasztói kedveltséggel rendelkezett, ami „tömeges értékesítés” (több mint [3,5 - 5] millió ügyfél) és kiemelt ügyfeleknek szánt banki szolgáltatások (a továbbiakban: preferred banking) (több mint [250 000 - 420 000] ügyfél) szegmensekre oszlott (17), és termékek széles skáláját kínálta (például megtakarítások, befektetések, jelzáloghitelek, biztosítás, hitelkártyakölcsönök és hitelkártyás fizetés).
(53)
A kereskedelmi banki szolgáltatások területén az ABN AMRO N [300 000 - 400 000] kkv-t (18) és [9 000 - 21 000] nagyobb vállalati ügyfelet (noha a KRM-ben rögzített feltételek alapján az ABN AMRO Bank nagyobb ügyfelei az RBS-hez tartoztak) szolgált ki termékek széles választékával (például hitelek, fizetés- és készpénzkezelés, megtakarítások, vagyongazdálkodás, kockázat- és biztosításkezelés, összetett pénzügyi megoldások és termékek, lízingelés és faktorálás).
(54)
A másik üzletág, a BU Private Banking 1 millió eurónál nagyobb befektethető eszközzel rendelkező egyéneket vett célba különféle eszközkezelési és vagyontervezési termékekkel. A BU Private Banking fejlett hálózatot épített ki hollandiai és franciaországi szerves növekedése és németországi (Delbrück Bethmann Maffei) és belgiumi (Bank Corluy) cégvásárlásai révén. A BU Privat Bankinghez tartozott a francia Neuflize Vie biztosítási közös vállalkozás is.
(55)
A 2008. október 3-án a holland állam által megvásárolt vállalatok közé tartozott az International Diamond and Jewelry Group is, az ékszergyártásban és gyémántkereskedelemben érdekelt cégekkel foglalkozó divízió.
(56)
Az ABN AMRO Z nem rendelkezett vagyoni eszközökkel, azonban többek között voltak adókövetelései, számos üzleti részesedése (többek közötti a Saudi Hollandi Bankban), valamint nála volt a fennmaradó magántőke-portfólió is. Ami a kötelezettségeket illeti, egy rendelkezés volt érvényben az Egyesült Államok igazságügyi minisztériumával szembeni kötelezettségek rendezéséről, illetve egyéb megállapodások (részben személyzeti jellegű) és vállalati eszközök vállalatközi finanszírozása. A 11 lábjegyzetben említetteknek megfelelően a holland állam tulajdonában álló részesedés az ABN AMRO Z 33,81 %-át teszi ki.
(57)
Az alábbi 1. táblázat az ABN AMRO N néhány főbb pro-forma pénzügyi adatát foglalja össze:
1. táblázat
Az ABN AMRO N főbb pénzügyi adatai (millió euro)
2008
2009
Teljes működési bevétel (19)
5 189
4 899
Nettó nyereség
471
(117)
Tőkearányos nyereség
6,7 %
-2,7 %
Költség/bevétel arány
73 %
77,5 %
Eszközök összesen
183 539
202 084
Saját tőke összesen
7 044
4 278 (20)
RWA (21)
91 700
74 973 (22)
Tőkemegfelelési mutató
9,4 %
10,2 % (23)
Össztőkehányad vagy BIS-arány (fizetőképességi mutató)
12,6 %
14,8 %
Stabil finanszírozás/nem likvid eszközök
107 %
110 %
Forrás: ABN AMRO Bank NV, 2009. évi jelentés, ex ABN AMRO Z és magántőke-konszolidáció, de beleértve a New HBU-t is.
(58)
A 2009-es pénzügyi évre az ABN AMRO N 117 millió eurós veszteségről számolt be. A veszteséget a hitelezési értékvesztés emelkedése, a kamatkülönbözetre nehezedő nyomás, a holland betétbiztosítási rendszerrel kapcsolatos magasabb költségek, valamint a különválás és integráció költségei okozták (24). A különválási és integrációs költségeket levonva, az ABN AMRO N kis összegű, 25 millió eurós nettó nyereséget könyvelhetett volna el 2009-re.
2.2.2. Fortis Bank Nederland (FBN)
(59)
Az FBN önmagában a negyedik legnagyobb bank volt a holland piacon (a Rabobank, az ING és az ABN AMRO N után, de az SNS REAAL előtt).
(60)
A holland állam (és korábban a Fortis SA/NV) 92,6 %-os közvetlen részesedéssel rendelkezett az FBN-ben, míg a Fortis FBN(H) FBN(H) Preferred Investments BV birtokolta a fennmaradó 7,4 %-ot elsőbbségi részvények formájában. A holland államnak 70 %-os részesedése volt az említett befektetési társaságban, míg a fennmaradó 30 % több magánbefektető kezében volt (25). A magánkézben lévő elsőbbségi részvények névértéke 210 millió eurót tett ki, a (nem halmozódó) osztalék pedig 5,85 % volt (26).
(61)
Az FBN tevékenységei három szegmensre oszlott: lakossági banki szolgáltatások, magánbanki szolgáltatások és kereskedelmi banki szolgáltatások.
(62)
A lakossági banki tevékenységekhez tartoztak a hagyományos lakossági banki tevékenységek (157 fiókból álló hálózattal, [2 - 3] millió egyéni ügyféllel és [20 000 - 60 000] kkv-ügyféllel), de a Directbank is (amely jelzáloghiteleket kínált közvetítőkön keresztül), valamint az Alfam és az ICS által nyújtott fogyasztásfinanszírozási, illetve fizetőkártyás termékek.
(63)
A magánbanki szolgáltatásokat elsősorban a Fortis Mees Pierson márkanév alatt fejlesztették ki, és vagyonkezelési szolgáltatásokat nyújtottak (vagyontervezés, befektetés, kölcsönnyújtás és biztosítás) szegmentált alapon [15 000 - 40 000] ügyfélnek egész Hollandiában.
(64)
A „Merchant Banking” üzletágban az FBN hét alüzletágat különböztetett meg: A „Commercial Banking” (a továbbiakban: kereskedelmi banki szolgáltatások) üzletágban (1) az FBN 23 üzleti centrumot működtetett, amelyek különféle szolgáltatásokat nyújtottak legfeljebb 250 millió eurós forgalmú vállalatoknak. A több mint 250 millió eurós forgalmú vállalatokat és az állami szektort egy másik alüzletág, a „Corporate & Public Banking” (a továbbiakban: vállalatoknak és állami szervezeteknek nyújtott szolgáltatások) (2) szolgálta ki. A többi alüzletág: „Investment banking” (befektetési banki szolgáltatások) (3) (27), „Specialised Financial Services” (a továbbiakban: szakosodott pénzügyi szolgáltatások) (4) (28), „Energy, Commodities & Transportation” (a továbbiakban: energia, áruk és szállítás (5), „Global Markets & Institutional Banking”„globális piacok és intézményi banki szolgáltatások” (6) (29) és „Clearing Funds & Custody” (a továbbiakban: klíring és letétkezelés) (7) (30).
(65)
Az FBN főbb pénzügyi adatait az alábbi 2. táblázat foglalja össze:
2. táblázat
Az FBN főbb pénzügyi adatai
(millió euro)
2006
2007
2008 (31)
2009
Teljes működési bevétel
3 473
3 553
3 096
2 171
Nettó nyereség
1 157
1 296
-18 486
406
Tőkearányos nyereség (norm.) (32)
20,1 %
8,9 %
4,9 %
0,7 %
Költség/bevétel arány
50,5 %
54,2 %
64,9 %
84,2 %
Eszközök összesen
209 749
272 378
184 203
189 785
Saját tőke összesen
5 910
21 763
2 944
4 716
RWA
66 995
75 850
70 932
53 730 (33)
Tőkemegfelelési mutató
8,6 %
11,2 %
7,4 %
12,5 %
Össztőkehányad
10,5 %
11,2 %
11,2 %
16,7 %
Hitel/betét hányad
167 %
237 %
208 %
Forrás: Az FBN 2008./2009. évi éves jelentései.
(66)
2008-ban az FBN 16,5 milliárd eurós veszteséget könyvelt el, azonban ennek a veszteségnek a nagy része rendkívüli tételekhez kapcsolódott. A vállalat 16,8 milliárd eurós nettó veszteséget volt kénytelen elkönyvelni az RFS Holdingsban tulajdonolt részesedésén és annak értékesítésén, továbbá 922 millió euro értékű (adózás előtti) értékvesztést a Prime Fund Solutions üzletágán a Madoff-csalás miatt (34). Az egyszeri tételek nélküli nettó eredmény - az említett elemeket kivéve - elérte a 604 millió eurót, ami majdnem kizárólag 2008 első félévében realizálódott.
(67)
2009-ben az FBN 406 millió euro nettó nyereséget realizált, amit két rendkívüli bevétel (egy 362,5 milliós készpénzkifizetés a Fortis Capital Company vállalatnak), valamint egy 16 millió euro összegű, a Madoff-üggyel kapcsolatos tartalék-visszafizetés segített elő. Az egyszeri tételek nélküli nettó eredmény 27 millió euróra csökkent (35) (a 2008. évi 604 millió euróról).
2.2.3. ABN AMRO Group
(68)
Az FBN és az ABN AMRO Bank (azaz az ABN AMRO N tevékenységeinek) egyesülése nyomán 2010. július 1-jén létrejött ABN AMRO Group két külön üzletágba, a „Retail and Private banking” (a továbbiakban: lakossági és magánbanki szolgáltatások), valamint a „Commercial and Merchant banking” (a továbbiakban: kereskedelmi banki szolgáltatások) üzletágba csoportosítja valamennyi tevékenységét. A csoport 2008-ban 7,15 milliárd euro pro forma működési bevételt realizált, és összesen 360 milliárd euro értékű pro forma eszközállománnyal rendelkezett. A legutóbbi adatok szerint (36) az ABN AMRO Group IFRS szerinti (37) össztőkeértéke 11,7 milliárd euro.
(69)
Az ABN AMRO Group jól diverzifikált vállalat 4,2 milliárd eurós működési bevétellel a „Retail and Private banking” üzletágban, illetve 2,8 milliárd eurós bevétellel a „Commercial and Merchant banking” üzletágban. Földrajzi tekintetben az ABN AMRO Group bevételeinek nagy része (nevezetesen a teljes bevétel [65 - 95] %-a) Hollandiában keletkezik.
(70)
A „lakossági és magánbanki szolgáltatások” szegmensben az egyesített ABN AMRO Group [15 - 20] %-os (38), a „tömeges értékesítés” és a „kiemelt ügyfeleknek szánt banki szolgáltatások” (39) szegmensben pedig [15 - 20] %-os piaci részesedéssel rendelkezik, így ebből a szempontból a hollandiai bankpiac harmadik legnagyobb szereplője. A privát banki szolgáltatások (amely ABN AMRO Mees Pierson néven működi) területén az ABN AMRO Group messze a legnagyobb a holland piacon mintegy [30 - 40] %-os részesedésével (40). A „Commercial and Merchant banking” szegmensben az ABN AMRO Group részesedése [15 - 25] % körüli. (41)
(71)
Az ABN AMRO Groupnak már nem tagja a New HBU és az IFN faktorálási üzletága, amelyeket az egyesülési jogorvoslat keretében 2010. április 1-jén értékesítettek.
(72)
A szerkezetátalakítási folyamat részeként az FBN két kisebb üzletágát (nevezetesen az Intertrustot és a Prime Fund Solutionst (a továbbiakban: PFS) szintén értékesítették, így azok már nem képezik az ABN AMRO Group részét.
(73)
2009 szeptemberében az FBN (és partnere, a Banque Générale du Luxembourg (a továbbiakban: BGL) (42) eladta az Intertrustot a magántőkére szakosodott Waterlandnek. Az Intertrust a vagyonkezelési és vállalatirányítási világpiac legnagyobb szereplőinek egyike. 1 000 szakembert foglalkoztat 19 országban, működés bevétele és kockázattal súlyozott eszközértéke (RWA) pedig […] millió, illetve […] millió euro.
(74)
2010 májusában az FBN bejelentette, hogy a PFS-t eladja a Credit Suisse-nek. A PFS finanszírozási szolgáltatásokat nyújt az alternatív vagyonkezelési ágazatnak, beleértve az adminisztrációt, a banki szolgáltatásokat, a letétkezelést és a finanszírozást. Ügyfelei között vannak „butik” vagyonkezelők és nagy globális intézmények, például nyugdíjalapok és önálló vagyonkezelő alapok is. A PFS felelt az FBN által 2008-ban elkönyvelt, a Madoff-csalással kapcsolatos 922 millió euro értékű, adózás utáni tartalékért. A PFS bevétele […] millió euro, kockázattal súlyozott eszközértéke […] millió euro.
(75)
2011. március 4-én az ABN AMRO Group közzétette a 2010-es pénzügyi évre vonatkozó eredményét, amely 414 millió eurós nettó veszteséget mutatott. A különválási és integrációs költségeket figyelmen kívül hagyva, az ABN AMRO Group 1 077 millió euro mögöttes nyereségről számolt be. A 2010. december 31-i állás szerint az ABN AMRO Group Core Tier 1-, Tier 1- és össztőkehányada 10,4 %, 12,8 %, illetve 16,6 % volt. A holland állammal történő egyeztetés után az ABN AMRO Group a beszámolóban szereplő éves profit 40 %-ának osztalékként való kifizetését célzó osztalékfizetési politikáról határozott.
2.3. A 2009. decemberi szerkezetátalakítási terv és a 2010. novemberi módosított szerkezetátalakítási terv leírása
(76)
A holland állam 2009. december 4-én nyújtotta be a Bizottsághoz a 2009. decemberi szerkezetátalakítási tervet. További információkat 2010 márciusában szolgáltatott (43). Az FBN és az ABN AMRO N egyesülés a 2009. decemberi szerkezetátalakítási tervben kidolgozott üzleti koncepció lényeges pontját képezi. A 2009. decemberi szerkezetátalakítási terv nyomán létrejövő új bank, az ABN AMRO Group a hollandiai középpiaci szegmensre fog összpontosítani (44), és a „lakossági és privát banki szolgáltatások”, valamint aktív lesz a „Commercial and Merchant Banking” területén.
(77)
A 2009. decemberi szerkezetátalakítási terv abból a megállapításból indul ki, hogy a tőkeszükséglet nem az FBN és az ABN AMRO N mögöttes teljesítményével függött össze, hanem azoknak az anyavállalataiktól való különválásának, valamint a fúzió előre fizetendő egyesülési költségeinek finanszírozási szükségletével.
(78)
Az állami támogatás nélküli alternatív forgatókönyvben a 2009. decemberi szerkezetátalakítási terv elismeri, hogy a Benelux államok kormányainak összehangolt munkája nélkül a Fortis SA/NV összeomlott volna, és magával rántotta volna az FBN-t és az ABN AMRO N-t is.
(79)
A 2009. decemberi szerkezetátalakítási terv pénzügyi előirányzatokat tartalmaz a 2009 és 2012 közötti időszakra, üzletágak szerinti lebontásban (Retail Banking, Private Banking NL, Private Banking International and Commercial & Merchant Banking). Kifejezetten a 2012. évre az ABN AMRO Group egy kivetített érték szerinti (a továbbiakban: run-rate) nyereséget is kalkulált, amely nyereség nem foglalja magába az átmenettel járó költségeket, és feltételezi, hogy a költségszinergiák már a teljes évre vonatkozóan elszámolásra kerültek. Ezeket az előrejelzéseket egy alapeseti forgatókönyvhöz és egy legrosszabb eseti forgatókönyvhöz adták meg.
(80)
2010. november 8-án a holland állam módosította a 2009. decemberi szerkezetátalakítási tervben a 2012-ig tartó időszakra megadott pénzügyi előrejelzéseket, 2013-ra vonatkozó további előrejelzéseket belefoglalva a 2010. novemberi szerkezetátalakítási tervbe.
(81)
Az alapeseti forgatókönyvben a holland állam abból a feltételezésből indul ki, hogy az üzleti volumen az inflációval párhuzamosan nőni fog. A feltételezések szerint a munkaerőköltségek évente [1 - 6] %-kal, az egyéb költségek kisebb mértékben, évente [1 - 5] %-kal fognak emelkedni. A holland állam arra is számít, hogy az ABN AMRO Group hitelezési veszteségekre képzett tartalékai a 2009-es évben tapasztalt magas szintről elkezdenek csökkeni.
(82)
Az alapeseti forgatókönyvben a 2010. novemberi szerkezetátalakítási tervben az ABN AMRO Group […] millió eurós nettó negatív eredményt realizál 2010-ben, hogy aztán 2011-től kezdve újra nyereséget érjen el (nevezetesen […] millió euro nyereséget 2011-ben).
(83)
2012-ben és 2013-ban a várakozások szerint az ABN AMRO Group nettó nyeresége […] millió euróra, illetve […] millió euróra fog nőni, ami kb. […] %-os tőkearányos nyereséget (45) (a továbbiakban: RoE) jelent. Az ABN AMRO Group nyereségességét a magasabb működési bevétel (amelynek javulnia kell a 2009. évi gyenge adat után), a rendes ügymenet mellett a költségeket évente adózás előtti 1,1 milliárd euróval csökkentő költségcsökkentő program, valamint a hitelezési veszteségekre képzett tartalékok 2009. évi csúcsértékről történő normalizálódása segíti elő. 2013-ban az ABN AMRO Group költség/bevétel aránya az előrejelzések szerint […] % lesz.
(84)
Alapeseti forgatókönyv
3. táblázat
2009 (tényleges)
2010 (E (46))
2011 (E)
2012 (E)
2012. évi kivetített érték (a továbbiakban: run rate) (E)
2013 (E)
Működési bevétel
7 039
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Nettó kamatbevétel
4 528
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Díjakból és jutalékokból származó nettó bevétel
1 933
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Egyéb bevétel
849
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Működési kiadások
-5 568
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Szokásos üzleti tevékenységek működési kiadásai
-5 258
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Átmenettel járó működési kiadások
- 310
(…)
(…)
(…)
Működési eredmény
1 471
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Hitelezési értékvesztés
-1 585
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Adózás előtti eredmény
- 114
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Adók és kisebbségi részesedések
45
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Nettó eredmény
-68
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Nettó eredmény egyszeri tételek nélkül
(kivéve átmeneti költségek)
163
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
(85)
A 2010. novemberi szerkezetátalakítási tervben felvázolt legrosszabb forgatókönyv szerint a holland állam az alapeseti forgatókönyvben leírtaknál óvatosabb feltételezésekből indult ki. Az alapesetinél 7,5 %-kal alacsonyabb kamatkülönbözetekkel, a jutalékok és díjak tekintetében óvatosabb előrejelzésekkel (évi 4 %-os növekedés az alapeseti 7 %-kal szemben), kisebb szinergiákkal (- […] millió eurós hatás a 2013. évi nyereségre) és a hitelezési veszteségekre képzett tartalékok visszafizetési arányában jelentkező 15 %-os csökkenéssel (- […] millió eurós hatás a 2013. évi nyereségre) számolt.
(86)
Noha ezek a konzervatívabb számok alacsonyabb eredményhez vezetnének, az ABN AMRO Group még mindig nyereséget tudna kimutatni. A legrosszabb forgatókönyv […] millió és […] millió euro összegű, egyszeri tételek nélküli nettó eredményt jelez előre 2012-re, illetve 2013-ra (az alapeseti […] millió, illetve […] millió euróhoz képest).
(87)
A 2009. decemberi szerkezetátalakítási tervében a holland állam érintette a kilépési stratégiáját is, kiemelve, hogy nem szándékozik az ABN AMRO Group hosszú távú befektetője maradni.
(88)
2010. augusztus 20-i levelében a holland állam további részletekkel szolgált a kilépési stratégiájára vonatkozóan. A holland állam közölte, hogy IPO (47) formájában végrehajtandó értékesítést fontolgat, azonban egyéb lehetőségeket is mérlegel, így például egy befektetőnek vagy piaci szereplőnek történő zártkörű értékesítést. 2010. augusztus 20-án kelt levelében a holland állam jelzi, hogy a [0 - 50] - [10 - 60] % közötti első üzletrészt legkorábban talán […] évben kínálja IPO-ra, amit egy újabb [0 - 50] - [10 - 60] %-os másodlagos kibocsátás követne 2015-ben. A holland állam a [2 - 5] %-os finanszírozási költséggel növelt eredeti befektetését szeretné visszakapni. A holland állam szándéka, hogy legfeljebb [25 - 65] %-ra csökkentse részesedését az ABN AMRO Groupban, lehetőleg [2014 - 2018] végéig. Végül, a holland állam teljes mértékben elkötelezett egy teljes kilépés mellett. Az IPO-val kapcsolatos végleges döntést a holland pénzügyminiszternek kell meghoznia, és ez a piaci körülményektől, az ABN AMRO Group „IPO-készenlététől” és a várható bevételtől fog függni. 2011. január 24-én a holland kormány nyilvánosan is ismertette a kilépési stratégiáját (48).
(89)
A 2009. decemberi szerkezetátalakítási terv (és a 2010. novemberi szerkezetátalakítási terv is) azt mutatja, hogy az összes állami támogatási intézkedés végrehajtása után az ABN AMRO Group tőkésítése megfelelő lesz. A szerkezetátalakítás időszakában a tervezett Tier 1 tőkehányadoknak bőven […] % felett kell maradnia 2009 és 2012 között, majd 2013-ban tovább kell emelkednie […] %-ra.
(90)
2009. decemberi szerkezetátalakítási tervében a holland állam közölte, hogy az ABN AMRO Group már több vállalkozást értékesített. Amellett, hogy az egyesülési jogorvoslati folyamat során eladta a New HBU-t és az IFN-t, az ABN AMRO N és az FBN értékesítette az Intertrustot és a PFS-t is.
(91)
Az ABN AMRO Grouphoz képest az Intertrust és a PFS együttesen [0 - 5] %-ot, [0 - 5] %-ot, illetve [0 - 5] %-ot képvisel az előre jelzett teljes működési bevételben, költségekben és kockázattal súlyozott eszközértékben.
(92)
A szerkezetátalakítási folyamat során az FBN egy akvizíciót is végrehajtott, hogy korrigáljon egy a Fortis SA/NV felbomlásából eredő érdekeltérést. Az FBN volt a „Brokerage, Clearing and Custody” üzletág, valamint az ahhoz tartozó összes iroda jog szerinti tulajdonosa, kivéve a chicagói irodát, amely a Fortis Bank SA/NV része maradt. A különválással kapcsolatos érdekeltérés korrigálása érdekében az FBN 2009. július 31-én megvásárolta a Fortis Clearing Americas chicagói fiókját a Fortis Bank SA/NV-től […] millió USA-dollár ellenében.
2.4. Az intézkedések leírása
(93)
Az egyes állami támogatási intézkedések azonosítására a Bizottság ugyanazokat a betűkódokat alkalmazza, mint a 2010. február 5-i határozatában.
2.4.1. A 2009. április 8-i határozatban vizsgált intézkedések
(94)
2008. október 3-án a holland állam 12,8 milliárd euro ellenében megvásárolta az FBN-t (beleértve az ABN AMRO N-t is) a Fortis Bank SA/NV-től (a továbbiakban: X. intézkedés). A Bizottság nem nyitotta meg az eljárást ezen intézkedés tekintetében, amely önmagában nem jelentette állami támogatás nyújtását az FBN számára, még úgy sem, hogy az FBN számára biztosított ügylet részét képezte (lásd a 2009. április 8-i határozat 32 preambulumbekezdését).
(95)
Amikor a holland állam megvásárolta az FBN-t, ez utóbbi erősen a Fortis Bank SA/NV-től függött a finanszírozását illetően. Az FBN és a Fortis Bank SA/NV teljes különválásának biztosítása érdekében a holland államnak meg kellett szüntetnie az FBN és a Fortis Bank SA/NV közötti finanszírozási kapcsolatot. A meglévő viszony felszámolása céljából 2008. október 3-án a holland állam 45 milliárd eurós rövid távú likviditási hitelt nyújtott az FBN-nek (a továbbiakban: Y1. intézkedés). Ennek segítségével az FBN vissza tudta fizetni a Fortis Bank SA/NV-nek a 34 milliárd eurós rövid távú hiteleit. A holland állam az FBN-nek nyújtott, 16,1 milliárd névértékű hosszú távú hitelügyletben is felváltotta a Fortis Bank SA/NV-t mint hitelezőt egy ún. „adósságmegújítás” keretében (a továbbiakban: Y2. intézkedés) (49).
(96)
Az Y1. intézkedésben foglalt rövid távú likviditási hitel 2009. június végéig érvényben maradt. Amíg az intézkedés érvényben volt, a díjazás több alkalommal módosult. A 2008. október 6. és 2008. október 23. közötti időszakban a holland állam rövid távú kölcsönt nyújtott az FBN-nek EONIA kamattal (50) (legfeljebb 5 milliárd euro összegű egynapos kölcsönhöz) vagy EURIBOR kamattal (51) (legfeljebb 40 milliárd euro összegű, hosszabb távú likviditáshoz) további haszonkulcs nélkül. 2008. október 23. után volt egy rövid időszak (2008. november 5-ig), amikor a holland állam EONIA + 50 bázispontot és EURIBOR + 50 bázispontot alkalmazott. Ebben a második időszakban a megállapodás még mindig legfeljebb 5 milliárd euro összegekről szól az egynapos likviditás, illetve 40 milliárd euróról a hosszabb távú likviditás esetében. A 2008. november 5. és 2009. március 1. közötti időszakban a holland állam EONIA + 25 bázispontra módosította a díjazást az egynapos kölcsönök esetében, valamint EURIBOR + 25 bázispontra a 3 hónapnál rövidebb lejáratú (52) kölcsönök, illetve EURIBOR + 50 bázispontra a három hónapnál hosszabb lejáratú kölcsönök esetében (53). 2009. március 1-je után a holland állam egy kétlépéses rendszert dolgozott ki, hogy ösztönözze az FBN az államtól való függésének csökkentését. A finanszírozás első részletét (lejárattól függetlenül) EURIBOR + 25 bázispont kamattal bocsátották rendelkezésre, azonban e küszöbérték túllépése után az FBN csak EURIBOR + 50 bázispont kamattal kaphatott további likviditási kölcsönt (54). A teljes likviditási hitel összegét és az első küszöbértéknek megfelelő összeget fokozatosan csökkentették. 2009. július 9-én a holland állam tájékoztatta a Bizottságot, hogy az FBN visszafizette az államnak valamennyi rövid távú kölcsönét.
(97)
A holland állammal szemben megújított hosszú távú kölcsönök (Y2. intézkedés) összege 16,1 milliárd eurót tett ki, beleértve a 8,15 milliárd euro Tier 2 tőkét (ebből 3 milliárd euro felső Tier 2) és 7,95 milliárd euro értékű előresorolt kölcsönt.
(98)
2008. december 24-én a holland állam megvásárolta az FBN-től az ABN AMRO N-t 6,5 milliárd euróért (a továbbiakban: Z. intézkedés). A holland állam nem készpénzben fizette ki a vételárat, hanem elengedte a 6,5 milliárd eurós hosszú távú tartozást, amelyre 2008. október 3-án, az Y2. intézkedés keretében végrehajtott összevont ügyletekben tett szert. Más szóval, a holland állam lemondott az FBN-nel szembeni 6,5 milliárd eurós követeléséről, és így fizetett az ABN AMRO N-ért (55).
2.4.2. A 2010. február 5-i határozatban vizsgált intézkedések
(99)
A 2010. február 5-i határozatban (56) foglalt intézkedések közül néhányról 2009 júliusában értesítették a Bizottságot, a többiről 2010 januárjában. 2009 júliusában a holland állam bejelentett egy tőkeátvételi eszközt (a továbbiakban: CRI-t) (a továbbiakban: A. intézkedés 1,7 milliárd eurós tőkeátvételi hatással), egy 500 millió euro értékű kötelezően átváltható értékpapírt (a továbbiakban: MCS) (a továbbiakban: B1. intézkedés) és egy 300 millió euro értékű második MCS-részletet (a továbbiakban: B2. intézkedés).
(100)
2010 januárjában a holland állam újabb, 4,39 milliárd euro értékű tőkeintézkedéseket jelentett be. A holland állam újabb, 2,28 milliárd euro értékű MCS-instrumentumokat jegyzett, hogy fedezhesse a különválás további költségeit (780 millió euro, „B3. intézkedés”), a New HBU értékesítéséből származó tőkehiányt (300 millió euro, „B4. intézkedés”) és az integrációs költségeket (1,2 milliárd euro, „B5. intézkedés”). Annak érdekében, hogy az FBN Tier 1 tőkéje megfelelhessen a szabályozói követelményeknek, a holland állam emellett a már a tulajdonában lévő FBN-Tier 2 tőkéből 1,35 milliárd eurót átváltott Tier 1 tőkévé (a továbbiakban: C. intézkedés). A holland állam szintén kifizetett 740 millió eurót készpénzben a többi konzorciumi tagnak (a továbbiakban: D. intézkedés) a KRM-ben előre jelzetteknek megfelelően, hogy rendezze a csak a különválási folyamat során felmerülő problémákat. Végül, a holland állam egy garanciát is kibocsátott a New HBU értékesítéséből származó keresztkötelezettségekre (a továbbiakban: E. intézkedés).
(101)
A holland állam hitelkockázati fedezetet is eladott egy CDS-en keresztül az ABN AMRO N egyik hollandiai jelzáloghitel-portfóliójára, amely az ABN AMRO N teljes lakáshitel-portfóliójának mintegy [30-80] %-át képezte. Az intézkedés hatására csökkent az ABN AMRO N kockázattal súlyozott eszközértéke.
(102)
A hitelkockázati fedezet ellentételezéseként a holland állam 51,5 bázispontnak megfelelő éves díjat kapott (amely a portfólió értékének százalékában került kiszámításra mindegyik referencia-időszak kezdetekor).
(103)
Ezt a díjat a tőkeegyenérték-költség módszerrel számították ki. A holland állam megállapította, hogy az ABN AMRO N mennyi tőkét tudna felszabadítani a tőkeátvételi eszköznek köszönhetően (nevezetesen 1,7 milliárd eurót a CRI megállapodás bevezetésekor még alkalmazott Bázel I-követelmények alapján), majd a tőkeátvételen 10 %-os hozamot (nevezetesen 10 %-ot az 1,7 milliárd euróra), amely összeg a portfólió 34,5 milliárd eurós kezdeti értékének 51,5 bázispontjának felelt meg.
(104)
Az ABN AMRO N minden évben megtartott egy 20 bázispontos első veszteségrészletet (a portfólió kezdeti értékének százalékos arányában kiszámítva).
(105)
Az ABN AMRO N a fennmaradó kockázatból megtartott egy 5 %-os vertikális szeletet.
(106)
A hitelvédelmi instrumentum árazását nem igazítanák ki azt követően, hogy az ABN AMRO N teljes mértékben bevezeti a Bázel II-tőkekövetelményeket, noha a CRI tőkeátvételi hatása ekkor lényegesen csökkenne.
(107)
Elviekben a CDS-szerződés hét éves lejáratú volt, azonban az ABN AMRO N-nek vételi opciói voltak, amely lehetővé tette számára, hogy felmondja a szerződést több előre meghatározott referencianapon (például 2010. október, 2011. január és 2012. január) (57).
(108)
A KRM értelmében a három konzorciumi partnernek kellett biztosítania, hogy az ABN AMRO Z tőkésítése megfelelő marad. Ebben a helyzetben a holland államnak 2,2 milliárd euróval kellett hozzájárulnia az ABN AMRO Z tőkehiányához. A CRI célja az volt, hogy lehetővé tegye az ABN AMRO N számára a részvételt ebben az ABN AMRO Z-nek szánt 2,2 milliárd eurós hozzájárulásban.
(109)
A holland állam a nem hagyományos CRI-megoldást részesítette előnyben a hagyományos tőkeemelés helyett, mivel a szétválás előtt nem tudott tőke-hozzájárulásokat elkülöníteni az ABN AMRO Bankban. Más szóval, mivel az ABN AMRO N nem volt külön jogalany, az ABN AMRO Bank számára juttatott tőkéből a másik két konzorciumi tag is részesedhetett volna. Ennek az intézkedésnek súlyos következményei lettek volna, különösen fokozott kényszerhelyzetben.
(110)
A különválás után az ABN AMRO N külön jogi személy lett (az új ABN AMRO Bank). A holland állam továbbra is viselte a KRM szerinti kötelezettségét az ABN AMRO Z 2,2 milliárd eurós tőkehiányának pótlására. A holland állam úgy döntött, hogy az ABN AMRO N az MCS-instrumentumokból származó készpénzből (nevezetesen a B3. intézkedést, amennyiben az kapcsolódik az 500 millió euro értékű óvatossági különbözethez („prudential margin”) és az 1,2 milliárd euro értékű B5. intézkedéshez) 1,7 milliárd eurót injektáljon az ABN AMRO Z-be. Eközben megtartotta a CRI-t az új ABN AMRO Bankban, hogy fedezhesse az 500 millió eurós óvatossági különbözetet és az 1,2 milliárd eurós integrációs költségeket.
(111)
2010. október 15-én az ABN AMRO Bank és a holland állam bejelentette, hogy 2010. október 30-ával megszüntetik a CRI-t. Mivel időközben az ABN AMRO Bank bevezette a Bázel II-követelményeket, a CRI valóban kevésbé érdekessé és kevésbé szükségessé vált (58).
(112)
Mivel a CRI nem volt elég az ABN AMRO Z teljes 2,2 milliárd eurós tőkehiányának fedezésére, a holland állam egy MCS-en keresztül további tőkét nyújtott az ABN AMRO Banknak.
(113)
Ezt az MCS-t a hibrid Tier 1 tőke kategóriába sorolták, 10 %-os osztalékszelvénnyel rendelkezett, és automatikusan az ABN AMRO II-részvényekké vált, amikor az ABN AMRO N különvált az ABN AMRO Banktól. Ettől a pillanattól kezdve core Tier 1 tőkének minősült. Az átváltásra névértéken került sor (59). Az intézkedés következtében az ABN AMRO II (új nevén ABN AMRO Bank) 500 millió euróval járulhatott hozzá az ABN AMRO Z-hez.
(114)
Az ABN AMRO N és az ABN AMRO Bank különválásával kapcsolatos költségek fedezésére a holland állam újabb MCS-t jegyzett. A durván 300 millió eurós első részletet (B2. intézkedés) 2009 júliusában, a fennmaradó részt (nevezetesen 780 millió eurót) 2010 januárjában jelentették be (B3. intézkedés).
(115)
Az 1,08 milliárd eurós teljes összegnek (nevezetesen a B2. és a B3. intézkedésnek együttesen) az alábbi költségeket kellett fedeznie:
-
480 millió euro jól meghatározott különválási költségek;
-
90 millió euro egy money market desk felállításához; valamint
-
500 millió euro összegű óvatossági különbözet biztosításához.
(116)
A holland állam tovább bontotta a 480 millió eurós különválási költségeket. Ezek keresztkötelezettségek kockázatához ([0 - 200] millió euro), a kockázatátruházási eszközök („risk allocation letters”) megszüntetéséhez ([0 - 200] millió euro), értékpapírosított váltók („securitisation notes”) visszavásárlásához ([0 - 200] millió euro), az ABN AMRO N ügyfeleinek kereskedéssel összefüggő piaci kockázatának az ABN AMRO R-től történő átruházásához ([0 - 200] millió euro), a tőkeátvételi eszközök megszüntetéséhez ([0 - 200] millió euro), valamint a szétválás és felszámolás egyéb költségeihez ([0 - 300] millió euro) kapcsolódtak.
(117)
Anyavállalatától, az ABN AMRO Banktól való különválása után az ABN AMRO II-nek saját money market desket kellett felállítania, ami 90 millió euro költséggel járt.
(118)
Végül, a holland állam 500 millió eurós tőkeinjekciót hajtott végre annak biztosításához, hogy az ABN AMRO N a szabályozói minimumkövetelményeknél némileg magasabb különbözetet alkalmazva tudjon működni.
(119)
Az FBN és az ABN AMRO N csak azt követően tudott egyesülni, hogy az egyesülési határozatban azonosított összefonódási problémák megoldódtak. A holland állam ezért úgy döntött, hogy a New HBU-t és az IFN-n eladja a Deutsche Banknak. Az ügylet eredményeként azonban további 470 millió eurós tőkehiány keletkezett, amelyet az ABN AMRO N nem volt képes teljes mértékben egyedül kezelni. A holland állam úgy döntött, hogy segít, és 300 millió eurós tőkeinjekciót hajtott végre MCS formájában (60).
(120)
Az egyesülés végrehajtásához az ABN AMRO N-nek és az FBN-nek (az egyesülést követően az ABN AMRO Groupnak) 1,2 milliárd (adózás után) előre fizetendő egyesülési költséget kellett kifizetnie a munkaerő-elbocsátási költségekkel, az ICT-platformok összevonásával és a fiókhálózat szerkezetátalakításával összefüggésben. Mivel az ABN AMRO N és az FBN nem tudta egyedül finanszírozni ezeket a költségeket, a holland állam úgy döntött, hogy tőkeinjekciót hajt végre MCS formájában (61).
(121)
Az FBN köteles volt növelni Tier 1 tőkéjét, miután a DNB (62) jelezte, hogy mintegy 1,26 milliárd eurós Tier 1 tőkehiány van. Miután különvált anyavállalatától, a Fortis SA/NV-től, az FBN-nek 90 millió eurót kellett költenie a treasury desk, a Bázellel kapcsolatos modellek, engedélyek és tanácsadási szolgáltatások létrehozásával kapcsolatos költségek fedezésére.
(122)
A holland állam ezt a kiegészítő tőkét 1,35 milliárd névértékű Tier 2 adósság Tier 1 tőkévé konvertálásával biztosította. Ennek következtében a tranzakció nem járt újabb készpénzmozgással (63).
(123)
Amikor 2007-ben a konzorciumi tagok az ABN AMRO Holding akvizíciójáról tárgyaltak, észrevették, hogy nem minden tény ismert az adott időpontban. A KRM ezért számos általános elvet tartalmazott egyes fizetési kötelezettségek teljesítésére vonatkozóan, amelyek csak a különválási folyamat során váltak nyilvánvalóvá. A pontos összegeket egy tárgyalási folyamat eredményezte, amelyben a holland állam (és előtte a Fortis SA/NV) is részt vett.
(124)
A 740 millió euro teljes összeg a következőkhöz kapcsolódik.
(…)
A készpénzkiáramlást részben kompenzálja az a tény, hogy a holland állam […] kapott a többi konzorciumi tagtól a meg nem térülő költségekkel összefüggésben.
(125)
A többi konzorciumi taggal szembeni fizetési kötelezettségek egyenlegének (nevezetesen 740 millió eurónak) a kifizetésére készpénzben került sor, részben közvetlenül a többi konzorciumi tag részére, részben az ABN AMRO Bank (ma RBS NV) részére.
(126)
Még a New HBU értékesítése után is az ABN AMRO Bank (ma RBS NV) és az ABN AMRO II (vagy jogutódai) a New HBU hitelezőinek adósai maradnak, ha a New HBU nem tudja teljesíteni a saját hitelezői felé fennálló kötelezettségeit. A New HBU-nak hasonlóképpen keresztkötelezettségei lesznek az ABN AMRO Bank és az ABN AMRO II hitelezői felé. Mivel a keresztkötelezettségek a New HBU értékesítéséből származtak, ami az ABN AMRO II és részvényesei döntésének következménye volt, az ő feladatuk volt az is, hogy megoldást találjanak. A javasolt megoldás szerint a holland állam és a Deutsche Bank (vagyis a New HBU vevője) megállapodik, hogy a New HBU és az ABN AMRO II kártalanítják egymást ezekért a keresztkötelezettségekért úgy, hogy biztosítékot nyújtanak egymásnak annak érdekében, hogy a keletkező szabályozói tőkekövetelményt a kívánt 20 %-ra csökkentsék. A megállapodás eredményeként az ABN AMRO II-nek legfeljebb 950 millió euro összegű biztosítékot kellett nyújtania a New HBU-nak (ami az idő múlásával csökken a mögöttes kötelezettségek lejáratával) a New HBU-nak az ABN AMRO II-vel és az ABN AMRO Bankkal (ma RBS NV) szemben fennálló kötelezettségeiért. Mivel az ABN AMRO II-nek nem voltak meg az eszközei az ABN AMRO Bankkal (ma RBS NV) szembeni kötelezettséghez szükséges biztosítékhoz, az állam viszontgaranciát nyújtott az ABN AMRO Bank (ma RBS NV) adósságára vállalt garancia formájában.
(127)
A holland áram úgy árazta be ezt a kockázatot, mintha az az ABN AMRO Bank (ma RBS NV) alárendelt kölcsönére vállalt állami garancia lett volna. Az árat - az Európai Központi Bank (a továbbiakban: ECB) feltőkésítésre vonatkozó ajánlása alapján (64)- 200 bázispont plusz a medián CDS-különbözetként (65) határozták meg.
(128)
A 4. táblázat az ebben a határozatban vizsgált intézkedéseket foglalja össze. Az „Indok” oszlop megegyezik a 2010. február 5-i határozat (57) pontjában megadott 1. táblázatban szereplővel. A 110 preambulumbekezdésben említetteknek megfelelően, az ABN AMRO N és az ABN AMRO Bank 2010. február 6-i különválását követően az intézkedéseket és az intézkedések célkitűzéseit módosították. Konkrétabban, attól a naptól kezdve az A. intézkedést alkalmazták a B3. intézkedés (amennyiben az érinti az óvatossági különbözetet) és a B5. intézkedés célkitűzéseire, illetve fordítva.
4. táblázat
Állami támogatási intézkedések
Leírás
Méret
(milliárd euro)
Indok
Az intézkedés kedvezményezettjeként megadott jogi személy
A 2009. április 8-i határozatban vizsgált intézkedések
Y1
ST finanszírozás
45
FBN
Y2
LT finanszírozás
16,1
FBN (a Fortis Bank SA/NV részére történő visszafizetés lehetővé tételére)
Z
ABN AMRO N akvizíciója
6,5
FBN (adósságról való lemondással fizetett vételár)
2009. júliusban bejelentett és 2009. júliusban/augusztusban végrehajtott tőkeintézkedések
A. intézkedés
Tőkeátvételi eszköz
CDS-védelem 34,5 milliárd euro értékű portfólión (amelynek tőkeátvételi hatása 1,7 milliárd euro)
Az ABN AMRO Z tőkehiányának pótlása
ABN AMRO Bank (ma RBS NV) és átkerült az ABN AMRO II-höz (ma ABN AMRO Bank) a szétválás napján
B1. intézkedés
MCS
0,5
B2. intézkedés
MCS
0,3
Különválási költségek első részlete
ABN AMRO Bank NV (ma RBS NV) és átkerült az ABN AMRO II-höz (ma ABN AMRO Bank a szétválás után)
2010. januárban bejelentett további tőkeintézkedések
B3. intézkedés
MCS
0,78
Különválási költségek második részlete és 0,5 milliárd euro értékű óvatossági különbözet
967 millió euro kifizetve az ABN AMRO Banknak (ma RBS NV), majd továbbítva az ABN AMRO II-nek (ma ABN AMRO Bank) a különválás után, a fennmaradó rész közvetlenül az ABN AMRO II-nek kifizetve
B4. intézkedés
MCS
0,3
Az új HBU értékesítésének tőkehatása
B5. intézkedés
MCS
1,2
Integrációs költségek
C. intézkedés
Tier 2 átváltása törzsrészvénnyé
1,35
Tier 1-tőkehiány az FBN-nél
FBN
D. intézkedés
Készpénzkifizetés a konzorciumi partnereknek
0,74
A CSA-ból származó fizetési kötelezettségek
Más konzorciumi partnerek/ABN AMRO Bank (ma RBS NV)
E. intézkedés
Garancia 950 millió euro értékű kötelezettségre
0,95
Az új HBU értékesítéséből származó keresztkötelezettségek
ABN AMRO II (ma ABN AMRO Bank)
3. AZ ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁNAK INDOKLÁSA
3.1. Az eljárás megindításának indoklása a 2009. április 8-i határozatban
(129)
2009. április 8-i határozatában a Bizottság eljárást indított, mivel alapos okkal feltételezte, hogy az Y1., Y2. és Z. intézkedések (66) állami támogatást jelentenek az FBN és az ABN AMRO N javára. A Bizottság meggyőződése szerint ezek az intézkedések lehetővé tették az FBN és az ABN AMRO N számára a piacon maradást és tevékenységeik folytatását. A Bizottság okkal feltételezte, hogy ezek az intézkedések szelektíven előnyösek az FBN és az ABN AMRO N számára.
(130)
2009. április 8-i határozata 29 és (30 preambulumbekezdésében a Bizottság megállapította, hogy az X., Y1. és Y2. intézkedések ugyanannak az adásvételi szerződésnek a részét képezték, amelynek célja az FBN leválasztása volt a Fortis SA/NV többi részéről. A 2008. december 3-i határozatban a Bizottság már arra a következtetésre jutott, hogy a 2008. október 3-i szerződés aláírásával a holland állam nem rendes piacgazdasági befektetőként járt el.
(131)
A 2009. április 8-i határozat 33 preambulumbekezdésében a Bizottság azzal érvelt, hogy az Y1. intézkedés egyértelműen előnyös volt az FBN számára, mivel az olyan finanszírozási összeghez jutott, amit a piacon nem kapott volna meg, lévén hogy akkoriban a piacokat a teljes zűrzavar jellemezte. Figyelembe véve ezeket a szélsőséges piaci körülményeket, a Bizottság azt is kétségbe vonta, hogy a holland állam által kért kamatlábak elfogadhatók lettek volna egy magánbefektető számára. A Bizottság azt is megállapította, hogy új finanszírozójának stabilitása előnyösnek tűnt az FBN számára. Az FBN már nem függött egy olyan szorult helyzetben, likviditási kényszerben lévő vállalattól, mint a Fortis SA/NV, ehelyett a holland államtól kapott finanszírozást.
(132)
A Bizottság kétségbe vonta az Y1. intézkedés összeegyeztethetőségét a Bizottság közleményével - Az állami támogatásokról szóló szabályoknak a pénzintézetek vonatkozásában a jelenlegi pénzügyi világválsággal összefüggésben tett intézkedésekre történő alkalmazása (a továbbiakban: a bankokról szóló közlemény) (67), mivel az sem arányos nem volt, sem a szükséges minimális mértékre nem korlátozódott. A 2009. április 8-i határozat 52 preambulumbekezdésében a Bizottság további konkrét aggályokat fogalmazott meg a következő elemek összeegyeztethetőségére vonatkozóan: (1) az FBN által fizetett ellentételezés, (2) a maximális időtartam, ameddig az FBN kaphatta a finanszírozást, (3) az érintett instrumentumok maximális lejárata és (4) a likviditási hitel mértéke.
(133)
A Bizottság azt is jelezte, hogy az Y2. intézkedést tartalmazhatott állami támogatási elemeket, ha a Fortis Bank SA/NV a felvásárláskor olyan helyzetben volt, hogy kérhette a hosszú távú kölcsönök azonnali visszafizetését abban az esetben, ha az FBN-nél tulajdonosváltás következne be. Ha valóban volt tulajdonossal összefüggő visszavásárlási/visszafizetési kitétel, az Y2. intézkedés lehetővé tette az FBN számára, hogy a válság előtti kamatok mellett nyújtott hosszú távú kölcsönök előnyét élvezze. Az Y2. intézkedés azzal járt, hogy az FBN nem köteles alternatív finanszírozási lehetőségeket keresni az akkori piaci feltételek mellett. Ezen túlmenően, mivel a Fortis Bank SA/NV jogában állt kérni a visszafizetést, megkérdőjelezhető volt a holland állam azon döntése, hogy rövid távú kölcsönök helyett hosszú távú kölcsönöket nyújtott. A 2009. április 8-i határozatában ezért a Bizottság aggályainak adott hangot amiatt, hogy az Y2. intézkedés a feltétlenül szükségesnél hosszabb időtartamra nyújtott állami támogatást tartalmazott. Annak érdekében, hogy olyan helyzetbe kerüljön, hogy értékelhesse az Y2. intézkedésnek az állami támogatással kapcsolatos következményeit, a Bizottság további tájékoztatást kért a holland államtól a hosszú távú kölcsönszerződések korai visszafizetésére vonatkozó szerződéses feltételeiről.
(134)
2009. április 8-i határozatának 54 preambulumbekezdésében a Bizottság szintén kétségbe vonta, hogy a holland állam megfelelő intézkedéseket tett-e az indokolatlan versenytorzulás korlátozása érdekében a bankokról szóló közlemény (27) pontjának megfelelően.
(135)
A Bizottságot az is aggasztotta, hogy az ABN AMRO N hasznot húzott - valószínűleg közvetetten - az FBN számára biztosított likviditási intézkedésekből. A Bizottság ezért arra kérte a holland államot, hogy adjon további tájékoztatást az ABN AMRO N finanszírozási helyzetéről és finanszírozási stratégiájáról.
(136)
A Z. intézkedést illetően a Bizottság megkérdőjelezte, hogy a holland állam piaci árat fizetett az FBN-nek az ABN AMRO N felvásárlásáért. A Bizottság megállapította, hogy a holland állam többet fizetett annál, mint amit a saját értékbecslője […] a 2 preambulumbekezdésben említett jelentésében a 2008. október 3-i, „az aktuális piaci feltételek” szerinti értékbecslésében megadott. Ezen túlmenően a Bizottság megállapította, a holland állam nem alkalmazott korrekciós tényezőt a részvénypiaci hanyatlás kifejezésére, amely 2008 októbere és decembere között következett be, és amely különösen erőteljes volt a banki részvények tekintetében. Ha a holland állam az indokoltnál többet fizetett az ABN AMRO N megvásárlásáért, akkor a Z. intézkedés az FBN feltőkésítését segítő állami támogatásnak minősült.
(137)
Általánosságban a Bizottság azt is megállapította a 2009. április 8-i határozatában, hogy a holland állam addig az időpontig még nem nyújtotta be a DNB-nek az FBN-re és az ABN AMRO N-re vonatkozó értékelését. Ezenkívül, a holland állam részletes pénzügyi előrejelzéseket tartalmazó életképesség-helyreállítási tervet vagy szerkezetátalakítási tervet sem nyújtott be. Mivel sem életképességi terv, sem szerkezetátalakítási terv nem állt rendelkezésre, a Bizottság nem tudta megállapítani, hogy az X., Y1., Y2. és Z. intézkedések eredményeként az ABN AMRO N és az FBN elegendő tőkével rendelkezik-e és képes-e elfogadható szintű nyereséget realizálni.
3.2. Az eljárás kiterjesztésének indoklása a 2010. február 5-i határozatban
(138)
Amikor 2009. július 17-én és 2010. január 15-én a holland állam az FBN és az ABN AMRO N javára történő további, nem állami támogatást képező intézkedéseket jelentett be, a Bizottság aggályát fejezte ki amiatt, hogy e további intézkedések némelyike az FBN-nek és az ABN AMRO N-nek nyújtott további állami támogatást jelent.
(139)
2010. február 5-i határozatában a Bizottság megállapította, hogy a KRM értelmében a holland államra egy sor kötelezettség hárult, amelyek nem az ABN AMRO N kötelezettségei voltak. A holland állam által a KRM szerinti kötelezettségeinek (különösen az ABN AMRO Z költségeinek viselésére, illetve az ABN AMRO N és az ABN AMRO Bank szétválasztására vonatkozó kötelezettségek) teljesítése érdekében tett intézkedések első látásra nem minősültek az ABN AMRO N-nek nyújtott állami támogatásnak.
(140)
A Bizottság jelezte, hogy az A. és a B1. intézkedés elsődleges célja láthatólag az volt, hogy fedezze az ABN AMRO Z tőkehiányát, ugyanakkor a Bizottság számára nem volt világos, hogy ez nem járt-e közvetett haszonnal az ABN AMRO N gazdasági tevékenységei számára. Ebben a tekintetben a Bizottság szerette volna megtudni, hogy az ABN AMRO N és az ABN AMRO Z - amelyeknek nem volt külön jogállása - megfelelően el voltak-e különítve egymástól. A Bizottság az ABN AMRO Z tőkehiányának okairól, valamint például az Unicredito részvényeinek az ABN AMRO Z-től az ABN AMRO N-re történő átruházásáról is további információkat kívánt kapni. Ezenfelül kérdései voltak az ABN AMRO N által a központi irodai feladatok végzéséért az ABN AMRO Z-nek fizetett díjazásról is. A Bizottság azt gyanította, hogy - legalábbis is részben - az ABN AMRO Z alultőkésítése azzal a ténnyel van összefüggésben, hogy az ABN AMRO N nem piaci árat fizetett az ABN AMRO Z-nek a központi irodai szolgáltatásokért.
(141)
Noha az ABN AMRO N és az ABN AMRO Bank szétválasztása a holland állam KRM szerinti kötelezettsége, a Bizottság nem zárhatta ki, hogy a szétválás költségeit finanszírozó állami feltőkésítés esetlegesen állami támogatásnak minősül. A Bizottság megállapította, hogy a szétválási költségként kategorizált költségek közül szűkebb értelemben nem mindegyik kötődik a KRM-ben leírt szétválasztási kötelezettségekhez. A Bizottság észrevette, hogy a „szétválási költségek” kategóriában van egy 500 millió eurós összeg, amelynek az ABN AMRO Group számára az előírt mértékűt meghaladó óvatossági különbözetet kellett biztosítania.
(142)
A Bizottság megállapította, hogy a holland állam segített az FBN-nek és az ABN AMRO N-nek megfizetni az egyesüléssel kapcsolatos költségeket. Az egyesülés következtében keletkező összefonódási problémák megoldása érdekében az ABN AMRO N úgy döntött, hogy eladja az IFN-t és a New HBU-t, ami újabb tőkehiányhoz vezetett. A Bizottság megállapította, hogy az FBN és az ABN AMRO N profitálni tudott az egyesülésből (például egyesülési szinergiák, a holland piacon nagyobb piaci részesedést birtokló, erősebb vállalat előnyei, …), miközben a holland állam finanszírozta az előre fizetendő költségeket. Ebben a tekintetben a Bizottság megállapította, hogy a holland államnak nem volt törvényi kötelezettsége az említett költségek megfizetésére, mivel azok a holland állam 2008. november 21-én hozott, az FBN és az ABN AMRO N egyesítéséről szóló döntésből, és nem a CSA-ból eredtek.
(143)
A Bizottság tudomásul vette azt a tényt, hogy az egyesülés és a szétválás konkrét körülményei keresztkötelezettségeket eredményeztek (E. intézkedés). A holland vállalati törvény értelmében az ABN AMRO Bank (ma RBS NV) és az ABN AMRO II felelős maradt a New HBU hitelezőivel szemben abban az esetben, ha a New HBU (vagy új tulajdonosa, a Deutsche Bank) nem teljesíti a fizetési kötelezettségeit. A New HBU-nak hasonló kötelezettségei voltak az ABN AMRO Bank (ma RBS NV) és az ABN AMRO II hitelezőivel szemben). A Bizottság nem zárhatta ki, hogy a kártalanítási megoldás, amely azzal járt, hogy a holland állam által az ABN AMRO Bank (ma RBS NV) hitelezőinek nyújtott, 200 bázispontnak plusz a medián CDS-különbözetnek megfelelő prémiummal egyenértékű kezességvállalás állami támogatásnak minősül.
(144)
A Bizottság aggályokat fogalmazott meg a tőkeátvételi instrumentum kialakításával kapcsolatban (A. intézkedés). A Bizottság elfogadta, hogy az A. intézkedés lényegét tekintve különbözik az értékvesztett eszközökkel kapcsolatos egyéb intézkedésektől, mivel nem azért vezették be, hogy az ABN AMRO N-t védjék a rendkívül bizonytalan értékelésű toxikus eszközök értékének további romlásától. Ennek ellenére a Bizottság véleménye szerint ahhoz, hogy összeegyeztethető legyen a belső piaccal, az A. intézkedésnek meg kell felelnie a Bizottság által a közösségi bankszektor értékvesztett eszközeinek kezeléséről kiadott közlemény (68) (a továbbiakban: értékvesztett eszközökről szóló közlemény) általános elveinek. Konkrétabban, elegendő bizonyítéknak kell lennie a megfelelő árazásra, ami azt jelenti, hogy a bank nem ruházhatja át az államra a várható veszteségeket. Ebben a tekintetben a Bizottság azt is szerette volna megérteni, hogy egy sor konkrét szerződéses feltétel (például a visszakövetelési mechanizmus és a vertikális szelet) milyen hatással lesz a tényleges pénzforgalomra és árazásra. Végül, a Bizottságnak kétségei voltak afelől is, hogy van-e elég ösztönző annak biztosításához, hogy az ABN AMRO N megszünteti az instrumentumot, mihelyst arra már nem lesz feltétlenül szükség.
(145)
A Bizottságnak kételyei voltak afelől, hogy a 2009. decemberi szerkezetátalakítási terv teljesítette-e a Bizottság által a pénzügyi szektor életképességének helyreállításáról és a jelenlegi válságban hozott szerkezetátalakítási intézkedéseknek az állami támogatási szabályok alapján végzett értékeléséről szóló közleményben (69) (a továbbiakban: szerkezetátalakításról szóló közlemény) megfogalmazott kritériumoknak az életképesség, a tehermegosztás és az indokolatlan versenytorzulás tekintetében.
(146)
A Bizottság elismerte, hogy első látásra az ABN AMRO Group elegendő bevételt fog realizálni ahhoz, hogy fedezze az összes működési költségét (beleértve az értékvesztést is) és elfogadható sajáttőke-arányos nyereséget érjen el. A Bizottság azonban azt is megállapította, hogy az ABN AMRO Group sajáttőke-arányos nyeresége nagymértékben függ számos kulcsfontosságú feltételezés megvalósulásától. Először, ha az ABN AMRO Group költséghatékonnyá kíván válni és elfogadható költség/bevétel arányt kíván elérni, akkor elengedhetetlen, hogy végrehajtsa az előirányzott szinergiákat (nevezetesen 1,1 milliárd euro adózás előtti összeget a 2013. évi […] milliárd eurós nettó nyereséghez képest). Másodszor, amint azt a 2010. február 5-i határozat 118 preambulumbekezdésében a Bizottság jelezte, az ABN AMRO Group életképessége szempontjából szintén alapvető fontosságú, hogy képes legyen javítani nettó kamatkülönbözetét az FBN és az ABN AMRO N által 2008 második félévében és 2009 első félévében elért alacsony szinthez képest. Az említett 2010. február 5-i határozatában a Bizottság megjegyezte, hogy további részletekre van szüksége ezekkel a kérdésekkel kapcsolatban ahhoz, hogy meg tudja állapítani, valóban sikerült-e helyreállítani a hosszú távú életképességet.
(147)
A Bizottság azt is megállapította, hogy a 2009. decemberi szerkezetátalakítási terv még nem tartalmaz pénzügyi előirányzatokat a legrosszabb eseti forgatókönyvhöz a szerkezetátalakításról szóló közlemény (13) pontjában előírtaknak megfelelően. A Bizottság ezért olyan pénzügyi előirányzatokat kért a legrosszabb forgatókönyvhöz, amelyek segítségével ellenőrizni tudja, hogy az ABN AMRO Group miként fog teljesíteni nehezebb piaci körülmények között.
(148)
A Bizottság azt is megállapította, hogy a 2009. decemberi szerkezetátalakítási terv kevés információt tartalmaz a kisebb alegységekről, így nem tudja megítélni, hogy az életképességgel kapcsolatos problémákkal megfelelően foglalkoztak-e az adott szinten. Konkrétabban, a Bizottság kétségbe vonta, hogy az FBN egyik üzletágának, a 2008-ban a Madoff-üggyel összefüggésben nagy veszteségekről beszámoló PFS-nek az életképessége kellően garantált-e.
(149)
A Bizottság megkérdőjelezte, hogy az állami támogatás az ABN AMRO Group életképességének helyreállításához feltétlenül szükséges mértékűre korlátozódott-e. Erre vonatkozóan a Bizottság megállapította, hogy az ABN AMRO Group korábban jelezte, kisebb kiegészítő felvásárlásokat kíván végrehajtani, amelyeket szükségesnek tart a Fortis SA/NV és az ABN AMRO Holding szétválásának folyamata alatt elveszített termékkompetenciái újraépítéséhez. A 2010. február 5-i határozatában a Bizottság azzal érvelt, hogy az állami támogatást nem lehet felvásárlások vagy új befektetések finanszírozására fordítani, kivéve abban az esetben, ha azok elengedhetetlenek egy vállalkozás életképességének helyreállításához. A Bizottság arra kérte a holland államot, hogy mutassa be részletesebben az ABN AMRO Group akvizíciós politikáját és nyújtson be többek között egy részletes felsorolást azokról a tevékenységekről, amelyeket az ABN AMRO Groupnak életképességi okokból újra kell építenie.
(150)
A Bizottság azt is kétségbe vonta, hogy az FBN és az ABN AMRO N összes hibridtőke-befektetője kivette-e a részét a szerkezetátalakításból. A Bizottság aggályait fejezte ki amiatt, hogy például az FBN elsőbbségi részvényeinek tulajdonosai (70) nem járultak hozzá kellőképpen annak biztosításához, hogy a holland állam beavatkozása a feltétlenül szükséges mértékűre korlátozódjon.
(151)
Az állami támogatásnak az időtartam tekintetében is a feltétlenül szükséges mértékűre kell korlátozódnia. Erre vonatkozóan a Bizottság megállapította, hogy egy sor intézkedésre van szükség az átmeneti problémák kezeléséhez, azonban kétségbe vonta, hogy a holland állam megtette-e a megfelelő lépéseket annak biztosításához, hogy az intézkedéseket felszámolja, amint azokra már nincs szükség.
(152)
Az A. intézkedést illetően a Bizottság megállapította, hogy a CRI már nem lesz vonzó, miután az ABN AMRO N-nek lehetőséget kap a Bázel II követelmények bevezetésére. Noha a CRI olyan vételi feltételeket tartalmazott, amelyek lehetővé tették a szerződés idő előtti megszüntetését, a Bizottság megállapította, hogy a holland állam kilépésére nincs egyértelmű időrend.
(153)
A Bizottság az 500 millió euro összegű óvatossági különbözetre vonatkozóan is megállapította, hogy a szándék az, hogy az ABN AMRO Group ezt az összeget saját finanszírozású tőkével váltja fel. A Bizottság itt is megjegyezte, hogy ennek időzítésére semmilyen utalás nem történt.
(154)
Az 1,2 milliárd euro összegű egyesülési költségekre (nevezetesen a B5. intézkedésre) vonatkozóan a Bizottság megállapította, hogy a holland állam állítása szerint ezek évi 1,1 milliárd euro értékű (adózás előtt) fontos szinergiákhoz vezetnek, amelyekből elvileg vissza lehet fizetni az állami támogatást. A Bizottság mégis azt állapította meg, hogy a holland állam nem vezetett be semmilyen mechanizmust a visszafizetésre. A New HBU eladásával összefüggő tőkehiányt illetően a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a hitelernyőhöz kapcsolódó tőkekövetelmények gyors ütemben csökkeni fognak a kölcsönök lejárati idejének közeledtével. A Bizottság itt is hangsúlyozta, hogy az állami támogatást vissza kell fizetni, amikor arra már nincs szükség.
(155)
A versenytorzulás szempontjából a Bizottság megjegyezte, hogy az FBN és az ABN AMRO N tőkeszükségletei bizonyos mértékig a korábbi anyavállalatukról történő különválásból, valamint az előre fizetendő egyesülési költségekből, és nem a túlzó kockázatvállalásból vagy magán az FBN-en és az ABN AMRO N-en belüli hibás vállalatirányításból eredtek. Ezt figyelembe véve a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy további értékesítésekre valószínűleg nem lesz szükség.
(156)
Ugyanakkor azonban a Bizottság kételyeit adott hangot arra vonatkozóan, hogy a 2009. decemberi szerkezetátalakítási terv megfelelő magatartási intézkedést tartalmaz-e annak biztosításához, hogy az FBN és az ABN AMRO N az állami támogatást nem fogja arra használni, hogy versenytársai rovására növekedjen, például nem fenntartható árképzési politika bevezetésével vagy más pénzintézetek felvásárlásával, ami gyengítené a támogatásban nem részesülők versenyzési, befektetési és innovációs, továbbá elriasztaná a befektetőket a holland bankpiacra történő belépéstől.
(157)
A kilépés tekintetében a Bizottság azzal érvelt, hogy hasznos lenne, ha a holland állam kidolgozna egy kilépési stratégiát és egyértelműen kommunikálná azt. A holland állam ismételt és erőteljes beavatkozásait a betétesek valóban érzékelhetik a folyamatos támogatás jeleként.
4. AZ ÉRDEKELT FELEK ÉSZREVÉTELEI
4.1. A Van Lanschot észrevételeinek első csoportja (2009. május 6-i levél)
(158)
A panaszos azzal érvelt, hogy az állami támogatásnak és az állami tulajdonnak köszönhetően az FBN és az ABN AMRO N (beleértve a leányvállalataikat is, mint például a MoneYou és a Mees Pierson) fenntarthatatlanul magas kamatokat kínált az egyedi megtakarítási és betétszámlákra, ezzel destabilizálva a holland bankpiacot.
(159)
A panaszos véleménye szerint az FBN és az ABN AMRO N által kínált kamatok veszteséget termeltek. Erre vonatkozóan hivatkozott arra a tényre, hogy az EURIBOR kamatok a 2008. szeptemberi 5 %-ról kevesebb mint 2 %-ra csökkentek 2009 januárjára/februárjára, miközben az FBN és az ABN AMRO N által a megtakarítási számlákra kínált kamatok ténylegesen emelkedtek.
(160)
A panaszos felhívja a figyelmet a lakossági banki szolgáltatások piacához képest a holland magánbanki szolgáltatások piacának sajátosságaira, amelyek jellemzően erősítik a végrehajtott intézkedések versenytorzító hatását. A magánbanki ágazatban a megtakarítási számlák átlagosan nagyobbak, mint a lakossági banki szolgáltatások területén. Az alacsony összegű megtakarítási számlák esetében az ügyfeleket kevésbé érdekli a bankjuk kockázati profilja, mivel védi őket a holland betétgarancia-program (legfeljebb 100 000 euro összegig). A kockázattudatosság azonban erősödik az említett küszöbérték átlépése után, ami meglehetősen gyakori a magánbanki szolgáltatások területén.
(161)
A panaszos azzal is érvelt, hogy az FBN és az ABN AMRO N hallgatólagos állami garancia előnyeit élvezik. A panaszos érvelése szerint az FBN és az ABN AMRO N ügyfelei meg vannak győződve arról, hogy a holland állam nem fogja hagyni, hogy az állami tulajdonú bankok csődbe menjenek.
(162)
A panaszos - aki a válságot állami támogatás nélkül vészelte át - hangsúlyozta, hogy súlyosan érintette őt az FBN és az ABN AMRO N versenytorzító magatartása, mivel hagyományosan, jelentős mértékben a holland megtakarítási piacra hagyatkozott eszközei finanszírozásához (71). Abszolút számokban a panaszos 15 milliárd euro értékű megtakarítást és betétet kezelt, ami azt jelentette, hogy a kamatok 1 %-os emelkedése hozzávetőleg évi 150 millió eurójába kerülhetett a vállalatnak (72). A költségnövekedés mellett volumenhatás is jelentkezett, ugyanis a Van Lanschot ügyfeleket veszített.
4.2. A Van Lanschot utólagos észrevételei (2009. augusztus 21-i és 28-i levelek)
(163)
A panaszos szerint az FBN és az ABN AMRO N szokatlan magatartása még 2009 nyári hónapjaiban is fennállt.
(164)
További érvként a panaszos a hagyományosan stabil holland megtakarítási piacon a volumenek és a piaci részesedés szokatlanul nagy változásaira hivatkozott. Erre vonatkozóan a panaszos felhívta a figyelmet az FBN és az ABN AMRO N sajtóközleményeire, amelyekben 2009 első félévére vonatkozóan 9 milliárd, illetve 21 milliárd betétbefolyásról számoltak be. (73). A panaszos ezeket a számokat magasnak találta tekintettel arra a tényre, hogy a teljes holland megtakarítási piac értéke körülbelül 287 milliárd eurót tesz ki.
(165)
A szokatlan árpolitika másik illusztrációjaként a panaszos arra a tényre hivatkozott, hogy miközben a megtakarítások után fizetett kamatok a szomszédos országokban - például Belgiumban, Franciaországban és Németországban - követték az EURIBOR kamatlábakat, Hollandiában ezek a kamatlábak makacsul magasan tartották magukat.
4.3. Az ABN AMRO Bank észrevételei (2009. július 6-i levél)
(166)
A hivatalos vizsgálati eljárást elindító, 2009. április 8-i határozathoz fűzött észrevételeiben az ABN AMRO Bank (azaz az ABN AMRO N anyavállalata) további információkat szolgáltatott finanszírozási helyzetéről és stratégiájáról. Az ABN AMRO Bank tagadta, hogy - közvetlenül vagy közvetve - részesedett volna az FBN-nek nyújtott finanszírozási támogatásokból (Y1. és Y2. intézkedések). Az ABN AMRO Bank hangsúlyozta, hogy diverzifikált finanszírozási stratégiájának köszönhetően nem volt szüksége segítségre ahhoz, hogy saját magát finanszírozza. A bank azt is kiemelte, hogy a likviditásra vonatkozó statisztikai adatai bőven belül maradtak a szabályozói határértékeken, valamint saját belső határértékein is.
5. A HOLLAND ÁLLAM ÉSZREVÉTELEI
5.1. A holland állam észrevételei a 2009. április 8-i határozattal kapcsolatban
(167)
A holland állam elismerte, hogy az FBN azért tudta folytatni tevékenységét, mert az állam felvásárolta (74), ugyanakkor azzal érvelt, hogy a felvásárlás összhangban volt az ún. „piacgazdasági befektetési elvvel” (MEIP). Ennek eredményeként, a holland állam szerint nem került sor szelektív előny biztosítására, így állami támogatásra sem. A holland állam azt állította, hogy - noha a 2008. október 3-i összevont ügyletek célja az FBN és az ABN AMRO N, illetve általánosságban a holland bankrendszer destabilizálódásának megelőzése volt - az FBN és az ABN AMRO N üzletrészeinek felvásárlásával kedvező hosszú távú megtérülés elérésére törekedett. A holland állam kiemelte, hogy az FBN-ért (beleértve az ABN AMRO N-t is) fizetett vételár a külső értékbecslői által megállapított értéktartományon belül volt.
(168)
A holland állam azt állította, hogy méltányos piaci árat fizetett az FBN-ért, ugyanakkor hangsúlyozta, hogy még akkor is, ha túl magas árat fizetett volna, az a Fortis SA/NV-nek (az eladó vállalatnak), és nem az FBN-nek nyújtott állami támogatásnak minősült volna.
(169)
Az Y1. intézkedéssel kapcsolatban a holland állam kijelentette, hogy piaci feltételek mellett nyújtott rövid távú finanszírozást az FBN-nek. Azzal érvelt, hogy a válság előtt az FBN-t az anyavállalata finanszírozta EONIA vagy EURIBOR kamatok alkalmazása mellett, további különbözetek nélkül. A holland állam azzal érvelt, hogy az általa alkalmazott - a 96 preambulumbekezdésben ismertetett - árképzés összhangban van a piaci gyakorlattal. Konkrétabban, a holland állam azt is kijelentette, hogy a 2008. november 5-ét követő időszakban alkalmazott árképzési rendszere (50 bázispontos különbözettel a három hónaposnál hosszabb hitelekre) a holland garanciaprogramhoz van igazítva (75).
(170)
Az FBN-nek nyújtott likviditási hitelkeret rendelkezésre bocsátási időszakára vonatkozóan a holland állam ismertette, hogy 2009 januárjában tárgyalásokat kezdett a hitelkeret megszüntetéséről azzal a céllal, hogy erre mielőbb sor kerüljön. Tekintettel erre a célkitűzésre, a holland állam 2009 márciusában egy új, kétlépéses árképzési rendszert vezetett be, amely a finanszírozást drágította abban az esetben, ha annak összege túllépett egy előre meghatározott küszöbértéken. A holland állam azt feltételezte, hogy az FBN havi 4-5 milliárd eurós ütemezésben vissza tudja fizetni a likviditási hitelt, és szándékai szerint 2009 végéig megszünteti a likviditási hitelkeretet. A valóságban az FBN az elvártnál korábban visszafizette a likviditási hitelt. A hitelkeret megszüntetésére már 2009. július 1-jén sor került.
(171)
A holland állam azzal érvelt, hogy a hitelkeretből biztosított likviditás leghosszabb lejárati ideje arányos. Erre vonatkozóan a holland állam ismertette, hogy az első időszakban (azaz 2008. október 6. és 23. között) néhány hetet nem meghaladó lejárati időre adott likviditási hitelt. Amikor a likviditási hitelkeretet a későbbiekben kiigazították, a leghosszabb lejárati időt kilenc hónapra meghosszabbították a visszafizetések torlódásának elkerülése érdekében.
(172)
A holland állam ismertette, hogy a likviditási hitelkeret összvolumene (nevezetesen 5 milliárd euro összegű egynapos és 40 milliárd euro összegű hosszabb távú finanszírozás) az FBN valós finanszírozási szükségletein alapul, ezért a feltétlenül szükséges mértékű. A 45 milliárd euro összegű rövid távú likviditási hitelkeret figyelembe vette az FBN készpénzhelyzetének volatilitását, továbbá lehetővé tette az FBN számára azt is, hogy körülbelül 34 milliárd eurót azonnal visszafizessen a Fortis SA/NV-nek.
(173)
A hosszabb távú kölcsönöket (nevezetesen az Y2. intézkedést) illetően a holland állam elismerte, hogy a Fortis Bank SA/NV kérhette volna a fix kamatozású kölcsönök visszafizetését (a változó kamatozásúakét azonban nem) (76). A holland állam ugyanakkor azzal érvelt, hogy csupán felváltotta a Fortis Bank SA/NV-t, a meglévő szerződésekben rögzített feltételeket változatlanul hagyta. A holland állam szerint a Fortis Bank SA/NV és az FBN közötti szerződés piaci magánszereplők között létrejött szokásos piaci szerződés volt. A holland állam azzal érvelt, hogy - mivel egy piacgazdasági befektető helyébe lépett - magatartása automatikusan megfelel a MEIP-nek. Mint ilyen, a holland állam úgy vélte, hogy nem köteles megindokolni, hogy a kamatok miért lehettek volna magasabbak, vagy hogy miért kellett volna az említett hosszú távú kölcsönöket rövidebb távú kölcsönökre kicserélnie. (77).
(174)
A holland állam továbbá azzal érvelt, hogy a felvásárlások során gyakran meglehetősen gyakran előfordul, hogy a vállalatok likvid tőkét nyújtanak újonnan megszerzett leányvállalataiknak.
(175)
Arra vonatkozóan, hogy az ABN AMRO N kapott-e közvetlen vagy közvetett állami támogatást, a holland állam tagadta, hogy az ABN AMRO N finanszírozást kapott volna tőle vagy az FBN-től. Azzal érvelt, hogy a nagyszámú lakossági és magánbanki ügyféllel rendelkező ABN AMRO N-nek elegendő saját finanszírozási forrása van.
(176)
A Z. intézkedésre vonatkozóan a holland állam azt állította, hogy a 6,5 milliárd euro összegű tranzakciós ár méltányos piaci árnak számít. Hangsúlyozta, hogy ez az ár a [4 - 6,5] milliárd eurós „aktuális piaci feltételek” szerint becsült érték és a [6,5 - 9] milliárd eurós gazdasági cikluson átívelő becsült érték között van, amely értéket külső értékbecslői állapították meg 2008. október elején (a 2008. október 3-i tranzakciót megelőzően). Ama tény tekintetében, hogy a felvásárlásra (Z. intézkedés) két és fél hónappal az értékbecslés után került sor, a holland állam úgy vélte, hogy nincs szükség korrekcióra, mivel a 2008. október eleji értékbecslés már tükrözte a bizonytalanságokat (78). A holland állam kijelentette továbbá, hogy más bankoknál általában a befektetési banki szolgáltatások és a toxikus eszközök álltak a bizalmi problémák hátterében, és ez az érintett bankok részvényárfolyamának jelentős mértékű esésében nyilvánult meg. Ezzel szemben az ABN AMRO N, stabil lakossági és kereskedelmi banki profiljával, lényegesen különbözött a többi banktól. A holland állam azzal érvelt, hogy ilyen körülmények között a többi banknál végzetthez hasonló árkorrekciónak semmi értelme nincs.
(177)
A holland állam kiemelte azt is, hogy a többi konzorciumi tagnak és különösen az RBS-nek, jóvá kell hagynia a tranzakciót, továbbá hogy […]. A holland állam hivatkozik továbbá a Fortis SA/NV 2009. február 11-i brüszszeli részvényesi közgyűlésének benyújtott előzetes szakértői jelentés (166) és (177) pontjaira is (79), azt állítva, hogy ezek a pontok alátámasztják a holland állam érvelését, miszerint 2008. október 3-án méltányos árat fizetett az FBN, ABN AMRO N, Fortis Insurance és Fortis Corporate Insurance vállalatokért, így ez érvényes hivatkozási árnak tekinthető a 2008. decemberi adásvételhez.
(178)
A holland állam azzal hajtotta végre a Z. intézkedést, hogy lemondott az FBN-nel szembeni követeléseiről. Ezenfelül, a holland állam kijelentette, hogy a Bizottságnak - amennyiben az arra a következtetésre jut, hogy a Z. intézkedés állami támogatásnak minősül - korrekciót kell végrehajtania. Mivel más bankok hasonló instrumentumaival a névértéknél lényeges alacsonyabb áron (80), kereskedtek, logikus volt, hogy azoknak az adósságot megtestesítő instrumentumoknak a piaci értéke, amelyekről a holland állam lemondott, szintén névérték alatti. Más szóval, az akkori piaci körülmények azt sugallták, hogy a holland állam nem névértékre, hanem alacsonyabb piaci értékre jogosult. A holland állam azzal érvelt, hogy - figyelembe véve az akkori piaci körülményeket - csupán [4,55 - 5,85] milliárd eurós piaci értékre jogosult (tehát [0,65 - 1,95] milliárd eurós piaci diszkontértékre korrigált 6,5 milliárd euro értékű kölcsön névértékére).
(179)
2009. június 18-án a holland pénzügyminisztérium továbbította a Bizottságnak az FBN-nek a DNB által végzett értékelését a 2009. április 8-i határozatban kértnek megfelelően. […] (81), (82), (83)
(180)
A DNB a Bizottságot is tájékoztatta […] az ABN AMRO N-ről 2010. január 20-i levelében. […]
5.2. A holland állam észrevételei a 2010. február 5-i határozattal kapcsolatban
(181)
Általánosságban véve a holland állam azzal érvelt, hogy a megtett intézkedések nem képeznek állami támogatást, mivel:
i.
nem biztosítanak előnyöket sem az ABN AMRO N, sem az FBN számára;
ii.
nem szükségesek az ABN AMRO N-nek és az FBN-nek a korábbi anyavállalataiktól történő szétválasztásához, és a holland államra a Fortis SA/NV jogutódaként a CSA-ból háruló kötelezettségekből következnek, illetve
iii.
magánbefektetői szemszögből gazdaságilag indokoltak.
(182)
A holland állam azzal érvelt, hogy a Bizottságnak a MEIP-et kellene alkalmaznia az általa korábban megtett minden egyes intézkedésre. Különösen az egyesüléssel kapcsolatos intézkedések (nevezetesen a B4. és a B5. intézkedés) tekintetében a holland állam kiemelte, hogy az egyesülés pozitív nettó jelenértéket (a továbbiakban: NPV) mutató befektetés, ezért összeegyeztethető a MEIP-pel.
(183)
Más szóval, a holland állam nem fogadta el a Bizottságnak az 2010. február 5-i határozatának 96 bemutatott előzetes álláspontját, mely szerint a MEIP nem vonatkozik az állam által a 2008. október 3-i összevont tranzakciókat követő intézkedéseire, mivel ezek az intézkedések egy nagyobb megmentési és szerkezetátalakítási művelet részét képezik.
(184)
A holland állam elismerte, hogy az állami támogatásokról szóló szabályok szerint a MEIP nem alkalmazandók akkor, amikor rövid időn belül több, egymáshoz kapcsolódó tőkejuttatásra kerül sor. Ugyanakkor úgy érvelt, hogy ez az elemzés nem állta meg a helyét az FBN és az ABN AMRO N esetében, mivel a 2008. október 3-i összevont ügyletek - az ő véleménye szerint - nem tartalmaztak állami támogatási intézkedéseket, továbbá a későbbi intézkedések nem kapcsolódtak az eredeti ügylethez.
(185)
A holland állam azzal érvelt, hogy a Bizottságnak figyelembe kellene vennie azokat a konkrét körülményeket, amelyek között a holland államnak kötelessége volt megvásárolnia az FBN-t. A holland állam hangsúlyozta továbbá, hogy a New HBU eladása rendkívül nagy terhet jelentett számára és az ABN AMRO N számára 470 millió eurós negatív tőkehatása miatt.
(186)
A holland állam azt állította, hogy valamennyi intézkedését a bankokról szóló közleményben (84) és a Bizottság közleményében - A pénzintézeteknek a jelenlegi pénzügyi válságban történő feltőkésítése: a támogatás szükséges minimális szintre történő korlátozása és az indokolatlan versenytorzulás kiküszöbölését célzó biztosítékok (85) (a továbbiakban: feltőkésítésről szóló közlemény) - lefektette elvekre alapozta. Általánosságban véve a holland állam úgy érvelt, hogy intézkedései jól célzottak, a felmerült kihívásokkal arányban állnak, és céljuk, hogy a minimálisra csökkentsék a versenytársakat érintő kedvezőtlen utóhatásokat.
(187)
A holland állam úgy érvelt, hogy az A. intézkedés és a B1. intézkedés nem minősül állami támogatásnak, mivel az államnak szerződéses kötelezettsége volt az ABN AMRO Z tőkeproblémáinak megoldása. A KRM értelmében a holland államnak szerződéses kötelezettsége volt az ABN AMRO Holding szétválasztásának végrehajtása. A DNB csak azzal a feltétellel engedélyezte az ABN AMRO II szétválasztásának elindítását, ha az összes konzorciumi tag megfizeti az ABN AMRO Z tőkehiányának ráeső részét. A holland állam elismerte, hogy tőkejuttatásban részesítette az ABN AMRO Z-t az ABN AMRO N-en keresztül, ugyanakkor hangsúlyozta, hogy az ABN AMRO N csupán a közvetítő társaság szerepét tölti be. Az ABN AMRO N végül csak az ABN AMRO Z-n keresztül hajtott végre tőkejuttatást, és az A. intézkedés nem részesítette szelektív előnyben az ABN AMRO N-t.
(188)
Arra vonatkozóan, hogy az ABN AMRO Z tőkehiánya az ABN AMRO N számára biztosított szelektív előnyök eredménye volt-e, a holland állam kijelentette, hogy a konzorciumi tagok már az ABN AMRO Holdings általuk történő felvásárlásakor biztosították (lásd a 33 preambulumbekezdést), hogy a 35 meghatározott különböző követő üzletrészek („tracking shares”) tevékenységei megfelelően elkülönülnek egymástól. Ez a megállapodás azt jelentette, hogy az ABN AMRO N és az ABN AMRO Z tevékenységei között egyértelmű különbség van. Az ABN AMRO N-nek például saját vállalatirányítási struktúrája volt és saját jelentéstételi eljárást működtetett. A holland állam felhívta a Bizottság figyelmét arra a tényre is, hogy az ABN AMRO N 2010. február 6-tól külön jogállással rendelkezett (86).
(189)
A holland állam bizonyítékot szolgáltatott arról is, hogy az ABN AMRO Z tőkehiánya már a 2008. október 3-i felvásárláskor fennállt. Az ABN AMRO Z nyitóegyenlege már 2008. október 3-án 7,4 milliárd euro negatív értéket mutatott, és a Fortis SA/NV része ebben körülbelül 2,5 milliárd eurót tett ki. A tőkehiány forrásaira vonatkozóan a holland állam elismerte, hogy az ABN AMRO Z 1 milliárd euro értékű Unicredito-részvényt ruházott át a tevékenységet végző követő üzletrészekre (beleértve az ABN AMRO N-re átruházott mintegy 300 millió eurót is), azonban információkkal igazolta, hogy az Unicredito-részvények átruházására 2008 februárjában, jóval a holland állam beavatkozása előtt került sor. Az Unicredito-részvények átruházása ezért nem minősült állami támogatásnak.
(190)
A központi irodai feladatokkal összefüggésben az ABN AMRO Z-re háruló költségek tekintetében a holland állam kiemelte, hogy ezek a költségek drámai módon csökkentek azt követően, hogy a 33 preambulumbekezdésben leírtaknak megfelelően a konzorciumi tagok felvásárolták az ABN AMRO Holdingot. Mivel a konzorciumi tagoknak nem állt érdekében egy nagy összevont központi iroda fenntartása, logikus volt, hogy ezeket a költségeket a lehető legalacsonyabb szinten tartják. A holland állam által bemutatott adatok azt mutatták, hogy az ABN AMRO Z-re háruló csoportfeladatok költsége [0 - 0,5] milliárd eurót tett ki 2008-ban, illetve [0 - 0,2] milliárd eurót 2009-ben, amit a holland állam elhanyagolhatónak minősített. A holland állam hangsúlyozta továbbá, hogy kötelezettséget vállalt ezeknek a költségeknek a fedezésére, amikor a KRM-ben részes félként felváltotta a Fortis SA/NV-t az FBN (és az ABN AMRO N) 2008. október 3-i felvásárlását követően.
(191)
A holland állam úgy érvelt, hogy amennyiben a Bizottság az A. intézkedést állami támogatásnak minősítené, akkor az értékvesztett eszközökről szóló közlemény (87) nem alkalmazandó. A holland állam szerint a védelemben részesített eszközök értékelése körül nem volt bizonytalanság, ezért ezeket nem lehetett értékvesztettnek tekinteni a közleményben alkalmazott értelmezés szerint. A holland állam fenntartotta, hogy amennyiben a Bizottság nem osztaná az álláspontját, az ABN AMRO CDS-e még akkor is megfelelne az említett közlemény általános elveinek. Ezenfelül, a holland állam úgy érvelt, hogy a hitelvédelmi instrumentum szükséges és arányos, és a minimális szinten tartja a versenytorzulást.
(192)
A holland állam kijelentette, hogy a CRI díjazása - a felszabadított tőke utáni 10 %-os megtérülés - megfelelően magas. Bizonyítékot szolgáltatott arra vonatkozóan is, hogy a veszteség 20 bázispont értékű első részlete lényegesen magasabb volt a várható veszteségnél. A holland állam fenntartotta, hogy az ABN AMRO N jelzálog-portfólióján realizált historikus veszteségek (nevezetesen [0 - 15] bázispont) és a 2010-re előrevetített veszteségek (nevezetesen [0 - 30] bázispont) megfelelő előrejelzést szolgáltattak egy sor jövőbeli várható veszteségre. A hitelminősítési jelentésekből származó piaci információk (88) szintén megerősítették, hogy az első veszteségrészlet meghaladta a várható veszteségeket. A holland állam a […] befektetési bank dokumentumára is hivatkozott, amelyben szimulálták, hogy a holland állam készpénzforgalma miként alakulna különböző stresszforgatókönyvek szerint.
(193)
A holland állam szerint a CRI elegendő kilépési ösztönzőt is tartalmazott. A holland állam felhívta a Bizottság figyelmét a CRI-be foglalt vételi opciókra, valamint arra tényre, hogy a CRI vonzereje csökkeni fog, miután az ABN AMRO Group engedélyt kap arra, hogy a Bázel II követelmények szerint működjön. Ezen összefüggések fényében a holland állam úgy vélte, hogy az ABN AMRO N a CRI-t valószínűleg 2011 januárjában hívja le, amikor a Bázel II követelményekre történő áttérés következtében várhatóan csökkenni fog a felszabadított tőke összege.
(194)
A holland állam ismertette, hogy a szétválási költségek (nevezetesen a B2. és B3. intézkedések) a KRM eredményeként keletkeztek, amelynek a holland állam de facto2008. október 3-a óta részese volt. A KRM feltételei szerint az állam - az ABN AMRO N-nel ellentétben - köteles volt három részre felosztani az ABN AMRO Holdingot. A holland állam tagadta, hogy ezek a költségek előnyhöz juttatnák az ABN AMRO N-t, továbbá kijelentette, hogy kifizeti a szétválási költségeket, mivel a szétválasztás végrehajtása az állam szerződéses kötelezettsége.
(195)
Az 500 millió eurós óvatossági különbözetre vonatkozóan - ami szintén a szétválási költségek kategóriájába tartozott -, a holland állam azzal érvelt, hogy az szokásos banki gyakorlat. A bankok nem működhetnek csak a minimálisan előírt tőkével, hanem kiegészítő biztonsági különbözetre van szükségük. Egyébként a bankok - még csekély mértékű - visszaesés esetén is azonnal pénzügyi bajba kerülnének. A holland állam jelezte ugyanakkor, hogy az óvatossági különbözet összegéhez való hozzájárulása valószínűleg ideiglenes lesz, és hogy hosszabb távon az ABN AMRO N-nek magának kell előteremtenie az óvatossági különbözetet a holland állam segítsége nélkül.
(196)
A B4. intézkedésre vonatkozóan a holland állam úgy érvelt, hogy az nem minősült állami támogatásnak. A holland állam úgy érvelt, hogy a két bank egyesítéséről szóló döntést már meghozta és részben végre is hajtotta, amikor felvásárolta az FBN-t. Állítását a holland állam azzal támasztotta alá, hogy arra a tényre hivatkozott, miszerint az ABN AMRO Asset Managementet már azelőtt leválasztott ák és integrálták a Fortis SA/NV-be, mielőtt sor került volna a 2008. október 3-i összevont ügyletekre. A holland állam szintén hangsúlyozta, hogy a Bizottság kötelezte őt egy egyesülési jogorvoslat végrehajtására a fennálló összefonódási problémák megoldása érdekében, és hogy a New HBU-val kapcsolatos egyesülési jogorvoslatot a Fortis SA/NV-től örökölte. A holland állam jelezte továbbá azt, hogy végső soron az ABN AMRO N pénzügyi eszközeinek értéke nem fog nőni, ezért megvédi azt az álláspontját, miszerint a B4. intézkedés nem minősül állami támogatásnak.
(197)
A holland állam jelezte, hogy az egyesülési költségek finanszírozásához nyújtott állami pénz (B5. intézkedés) ésszerű befektetésnek tekinthető, amely szinergiák formájában egészséges megtérüléshez vezet. A holland kormány becslése szerint ezek a szinergiák körülbelül 1,1 milliárd eurót jelentenek évente (adózás előtt), míg az előre fizetendő egyesülési költségek 1,2 milliárd euróra rúgnak (adózás után). A holland állam szerint a fúzió teljes nettó jelenértéke (figyelembe véve a szinergiákat, az egyesülési költségeket és az egyesülési jogorvoslatot) 2,88 milliárd euro összegű pozitív egyenleget tesz ki (89).
(198)
A holland állam szerint a Tier 2 tőke átváltása Tier 1 tőkévé (C. intézkedés) nem biztosít szelektív előnyt az FBN számára. A holland állam kijelentette, hogy az átváltás a holland állam érdekét szolgálja, mivel a 2,976 %-os átlag osztalékszelvényű kölcsönöket saját tőkévé tudja átváltani, amelynek véleménye szerint vonzó díjazása van. Erre vonatkozóan a holland állam az ABN AMRO Group 2012-re előirányzott körülbelül […] %-os normalizált RoE-jére hivatkozott, amint az a 2009. decemberi szerkezetátalakítási tervben szerepel.
(199)
A holland állam úgy érvelt, hogy amennyiben a Bizottság állami támogatásnak minősítené a C. intézkedést, akkor ne tekintse az összes elengedett kölcsönt állami támogatásnak. Ismertette, hogy az átváltás lebontható a Tier 2 tőke névértéken történő visszafizetésére és core Tier 1 tőke juttatására (nettó készpénzmozgás nélkül). A holland állam szerint abban az időben nem várhatta el ésszerűen a Tier 2 tőke névértéken történő visszafizetését, mivel más bankok hasonló eszközeivel a névértéknél jelentősen alacsonyabb áron kereskedtek, ami tükrözte a törékeny piaci helyzetet. A holland állam jelezte, hogy a hasonló adatok alapján a [135 - 405] millió eurós leszámítolás indokolt.
(200)
A holland állam jelezte, hogy a 740 millió euro kifizetése (D. intézkedés) a CSA-ból eredő kötelezettségeinek egyike. Ezenfelül, a holland állam hangsúlyozta, hogy csak a többi konzorciumi tag részére történtek kifizetések, az ABN AMRO N részére nem, így tehát az ABN AMRO N állami támogatást sem kapott.
(201)
Az E. intézkedés vonatkozásában a holland állam úgy érvelt, hogy az ABN AMRO II nem részesül a 126 preambulumbekezdésben leírt viszontgaranciából, azonban az E. intézkedés csupán olyan helyzetbe hozza az ABN AMRO II-t, hogy viszontgaranciát kell nyújtania a Deutsche Banknak. A holland állam úgy érvelt, hogy a viszontgaranciát a bank nem használhatja fel új üzlet kialakítására, ezért az nem fog versenytorzulást eredményezni.
(202)
A holland állam úgy vélte, hogy a viszontgarancia összhangban van a Bizottság feltőkésítésről szóló közleményével. A holland állam hangsúlyozta, hogy árképzését az ECB feltőkésítésről szóló ajánlásában foglaltakra alapozta.
(203)
A holland állam észrevételeket fűzött a Bizottság ama gyanújához is, hogy az FBN elsőbbségi részvényeinek tulajdonosai (90) nem vették ki megfelelően a részüket a tehermegosztásból. A holland állam ismertette, hogy az elsőbbségi részvények befektetői 2008-ban nem kaptak osztalékot (sem készpénzben, sem növekményesen), továbbá hogy az elsőbbségi részvényekkel névérték alatt kereskednek. Hozzátette, hogy az FBN azon képessége, hogy a jövőben fix osztalékot fizessen vagy félretegyen, azon múlik, hogy az FBN-nek lesz-e elegendő IFRS szerinti nyeresége. A holland állam megjegyezte, hogy az FBN elsőbbségi részvényeit szabályozó osztalékfizetési rendelkezés ún. „dividend stopper/pusher language”-et tartalmaz (91), és hogy az ABN AMRO Group osztalékfizetési politikája körüli bizonytalanság csökkentette a komfortérzetet, amelyet az elsőbbségi részvények befektetői számára a „dividend stopper/pusher language” jelentett.
(204)
Arra vonatkozóan, hogy a tőke visszafizetésére sor kerül-e az (átmeneti) tőkehiány megszűnése után, a holland állam úgy érvelt, hogy szándékai szerint az ABN AMRO Group osztalékfizetési politikáját úgy fogja alkalmazni, hogy az ABN AMRO Groupnak ne legyen versenytorzulást eredményező tőketöbblete (92).
(205)
A versenytorzulás tekintetében a holland állam jelezte, hogy nem ért egyet a Bizottság azon álláspontjával, amely szerint az egyesülés eredményeként az ABN AMRO N és az FBN újra megerősödött Hollandiában, továbbá hogy ez a fejlemény indokolatlan versenytorzulás kialakulásával fenyegetett. A holland állam inkább az ellenkezőjéről volt meggyőződve, és ebben a tekintetben rámutatott arra a tényre, hogy az FBN és az ABN AMRO N szétválása az anyavállalataiktól, valamint ezt követő egyesülésük rendkívül munkaerő-igényes és azzal jár, hogy az FBN és az ABN AMRO N vezetése kevesebb időt tud fordítani a napi kereskedelmi üzletvitelre. Úgy érvelt, hogy emiatt a szétválás és az azt követő egyesülés kedvezőtlen hatással volt az FBN és az ABN AMRO N (illetve az egyesülés után az ABN AMRO Group) versenyhelyzetére.
5.3. A holland állam észrevételei az érdekelt felek észrevételeivel kapcsolatban
5.3.1. A holland állam észrevételei a panaszos 2009. május 6-i levelével kapcsolatban
(206)
Általánosságban a holland állam hangsúlyozta, hogy véleménye szerint az FBN és az ABN AMRO N javára hozott intézkedései nem felelnek meg az állami támogatás uniós meghatározásának, ezért ezeknek nincs versenytorzító hatása. Úgy vélte, hogy az FBN és az ABN AMRO N piaci magatartása a megtakarítások és betétek piacán megfelelnek a kereskedelmi érdekeit védő, ésszerűen gondolkozó piaci szereplő magatartásának. A holland állam véleménye szerint az FBN és az ABN AMRO N által kínált kamatok nem torzították a versenyt. Úgy érvelt, hogy ennek következtében az uniós versenytörvény megsértésére nem került sor.
(207)
A holland állam egy sor összehasonlító táblázatot mutatott be a konkrét betét- és megtakarítási termékekre ajánlott kamatokról. A holland állam tagadta, hogy az FBN és az ABN AMRO N következetesen a legmagasabb kamatokat kínálta, különösen a kisebb holland bankokhoz, például az SNS-hez, az NIBC-hez és a DSB-hez képest. A holland állam rámutatott továbbá arra, hogy Hollandiában a megtakarítási számlák után fizetett kamatok már a pénzügyi válság előtt magasak voltak, részben az agresszív árképzési politikát alkalmazó kisebb bankok magatartása miatt. A holland állam úgy vélte, hogy a pénzügyi válság ideje alatt a bankok megpróbálják megvédeni a megtakarítási ügyfélbázisukat azzal, hogy viszonylag magas kamatokat kínálnak a megtakarítási termékekre.
(208)
A holland állam észrevételeket fűzött az ABN AMRO N internetes márkája, a 2008 szeptemberében a piacra bevezetett MoneYou árképzési stratégiájához is. A holland állam úgy érvelt, hogy a MoneYou egy különleges célú internetes termék, amely a költségalap és a szolgáltatásszint tekintetében jelentősen különbözik a hagyományosabb termékektől. A holland állam jelezte, hogy a MoneYou-nak működése első hat hónapjában kell kiépítenie a márkaelismertséget, ezért olyan kamatokat kell kínálnia, amelyek többsége egyenlő a hasonló internetesbank-piaci szereplők által kínáltakéval vagy azoknál kissé alacsonyabb mértékű (93). 2009. második félévétől kezdve a MoneYou által kínált kamatokat csökkentették, és a MoneYou a piac középső („mid-tier”) szegmensébe pozicionálta magát (94). A MoneYou-ra vonatkozóan a holland állam hozzátette, hogy csak korlátozott volumenű finanszírozásra tett szert (nevezetesen [0 - 5] milliárd euróra), ami a holland megtakarítási piac teljes volumenének durván [0 - 5] %-át teszi ki. A holland állam hozzátette, hogy a Van Lanschot korábbi ügyfelei a MoneYou üzleti tevékenységének csupán kis részét reprezentálják (nevezetesen [0 - 5 000] számlát, illetve a MoneYou-nál vezetett számlák [0 - 5] %-át).
(209)
A holland állam tagadta továbbá, hogy az ABN AMRO N és az FBN kizárólag a holland megtakarítási piacot használta saját maga finanszírozására. A holland állam újabb információkat nyújtott be, amelyek szerint az ABN AMRO N 2009. július 6-án 2 milliárd euro értékű fedezett kötvényt, míg az FBN 15,5 milliárd értékű, államilag garantált adósságmegtestesítő instrumentumot bocsátott ki. A holland állam szerint a panaszos állításai helytelenek és túl koraiak voltak. Jelezte, hogy az FBN-nek csak némi időre van szüksége ahhoz, hogy elindítsa vagyonkezelési tevékenységét és államilag garantált adósságmegtestesítő instrumentumokat bocsásson ki. A holland állam jelezte továbbá, hogy a betétek és a megtakarítási termékek szintén fontosak az ügyfélkapcsolat létrehozásához, valamint ahhoz, hogy más, szélesebb körű célt szolgáljanak, mint a többi finanszírozási eszköz. Ebben a tekintetben a holland állam rámutatott arra, hogy ha egy bank elveszíti a megtakarítási és betétpiaci részesedését, akkor ez piacvesztéshez vezethet más banki termékek piacán is.
(210)
A holland állam tagadta azt is, hogy a fogyasztók és a piaci szereplők az ABN AMRO N-t és az FBN-t biztonságosabb banknak érzékelték, mint a versenytársaikat. Hivatkozott az FBN és az ABN AMRO N minősítő cégek általi minősítésére, amely például elmaradt a Rabobank AAA minősítése mögött. A relatív CDS-különbözet hasonló történetről árulkodott. A holland állam úgy vélte továbbá, hogy az állami tulajdonos miatt az ABN AMRO N vagy az FBN nem lett biztonságosabb a fogyasztók és a piaci szereplők szemében. Ebben a tekintetben rámutatott arra, hogy korábban számos ad hoc állami beavatkozás megmutatta, hogy a holland állam lehetőség szerint minden magántulajdonú bank esetében beavatkozik. Következésképpen, a holland állam meg van győződve arról, hogy de facto nem volt észrevehető különbség a holland magántulajdonú bankok és az állami tulajdonú bankok által nyújtott biztonság között.
(211)
Annak kiszámításához, hogy vajon a megtakarítási termékek piacán kínált kamatok veszteséget termeltek-e, a holland állam azzal érvelt, hogy azokat nem EURIBOR kamatlábakkal, hanem az ún. replikáló portfólió módszer („replicating portfolio methodology”) segítségével kiszámított kamatlábakkal kell összehasonlítani (95). A holland állam elismerte, hogy ezt a módszert alkalmazva egyes termékek esetében átmenetileg negatív különbözet figyelhető meg. Ugyanakkor úgy érvelt, hogy az adott időben ez ésszerű piaci magatartásnak minősült, amely megegyezett a (magántulajdonban lévő) versenytársak magatartásával.
5.3.2. A holland állam észrevételei a panaszos 2009. augusztus 21-i és 28-i érveivel kapcsolatban
(212)
A holland állam kijelentette, hogy a panaszosra vonatkozó, a 206 - 211 preambulumbekezdésben összefoglalt korábbi észrevételei még mindig érvényesek.
(213)
A holland állam továbbá megjegyezte, hogy a panaszos állítása, miszerint az ABN AMRO N és a FBN piaci részesedése nőtt, hibás statisztikai adatokon alapult. Az ABN AMRO N által gyűjtött betétek értékének állítólagos 21 milliárd eurós növekedésével kapcsolatban a holland állam kijelentette, hogy csak 5,1 milliárd euro származott holland lakossági megtakarításokból, a többi jórészt vállalati megtakarításokból és külföldi betétekből gyűlt össze. A holland állam adatokat is szolgáltatott, amelyek bizonyították, hogy az FBN-nél tartott betétek és megtakarítások volumenének növekedése a vállalati, és nem a lakossági és magánbanki üzletágból származik.
(214)
A holland állam megállapította, hogy a hollandiai ügyfelek a bizonytalan makrogazdasági környezet miatt több pénzt fektettek megtakarításaikba. A holland állam felhívta a figyelmet a Központi Statisztikai Hivatal (a továbbiakban: CBS) adataira, amelyek szerint 2009 első félévében a megtakarítások értéke 7,7 %-kal nőtt az előző évhez képest, ami azt mutatta, hogy az ABN AMRO N piaci részesedése inkább csökkent. Az FBN szintén bemutatott bizonyítékokat, amelyek szerint a nála elhelyezett ügyfél-megtakarítások helyzete a piaccal összhangban alakult.
5.3.3. A holland állam észrevételei az ABN AMRO Bank észrevételeivel kapcsolatban
(215)
A holland állam megerősítette, hogy nem nyújtott likviditási hitelt az ABN AMRO N-nek, és ezzel nagyjából igazolta az ABN AMRO Bank érveit.
6. ÉRTÉKELÉS
6.1. Támogatás megléte
(216)
A Szerződés 107. cikkének (1) bekezdése arról rendelkezik, hogy a belső piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet. Ebből következik, hogy egy állami intézkedés állami támogatásnak minősül, amennyiben teljesíti az alábbi négy (kumulatív) kritériumot:
-
állami források;
-
szelektív előny;
-
versenytorzító hatás; és
-
a tagállamok közötti kereskedelmet érintő hatás.
(217)
A 128 preambulumbekezdés 4. táblázatában megadott (Y1) - (E) intézkedések teljesítik az első kritériumot, mivel ezeket az intézkedéseket közvetlenül holland állami forrásokból finanszírozzák.
(218)
Annak elemzésére, hogy egy intézkedés szelektív előnyt jelent-e az FBN, az ABN AMRO N vagy az egyesülés utáni ABN AMRO Group számára (második kritérium) a 220 - 278 preambulumbekezdésekben kerül sor, az egyes intézkedések külön-külön történő vizsgálatával.
(219)
Ha ebben az esetben szelektív előny figyelhető meg, akkor a harmadik és a negyedik kritérium is teljesül. Valamennyi intézkedés torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, mivel az FBN-t, az ABN AMRO N-t vagy az egyesülés után az ABN AMRO Groupot előnyös helyzetbe hozza a konkurens bankokkal szemben (harmadik kritérium). Ezenfelül, az intézkedések érintik a tagállamok közötti kereskedelmet is. Az FBN, az ABN AMRO N és az egyesülés utáni ABN AMRO Group nemzetközi irányultságú bankok, amelyek tevékenységet folytatnak Hollandia területén kívül, miközben a hazai piacon is versenyeznek külföldi bankok leányvállalataival (negyedik kritérium).
6.1.1. A 2008. október 3-i Y1. és Y2. intézkedések
(220)
Érdemes felidézni, hogy ez a határozat csupán az FBN-nek, az ABN AMRO N-nek vagy az egyesülés utáni ABN AMRO Groupnak esetlegesen nyújtott támogatást értékeli. Az Y1. és Y2. intézkedések nyomán a Fortis Bank SA/NV-nek nyújtott esetleges támogatást a 2008. december 3-i határozatban értékelték.
(221)
Amint a 2008. december 3-i határozat 52 preambulumbekezdésében (96) és ezeknek az intézkedéseknek a 2009. április 8-i határozatban történő eredeti támogatási értékelésében említésre került, a 2008. október 3-án hozott intézkedések (nevezetesen az X., Y1. és Y2. intézkedések) szétválaszthatatlanul összekapcsolódnak. A holland állam leválasztotta az FBN-t és az ABN AMRO N-t a likviditási gondokkal küzdő anyavállalataikról az FBN felvásárlásával, azonban annak érdekében, hogy teljes mértékben elszigetelje az FBN-t anyavállalata likviditási gondjaitól, a holland államnak az FBN finanszírozója szerepét is be kellett töltenie. Ebből a célból hozták az Y1. és Y2. intézkedéseket. Ezenkívül, 2008. október 3-án a holland állam átvállalta a Fortis SA/NV KRM-ben rögzített kötelezettségeit.
(222)
Amint az a 2008. december 3-i határozat (50) preambulumbekezdésében említésre került, a Bizottság nem tudja elfogadni, hogy a MEIP a 2008. október 3-i összevont ügyletek tekintetében teljesült, amelyek révén a holland állam 12,8 milliárd euro ellenében felvásárolta az FBN-t (beleértve az ABN AMRO N-t is), továbbá rendkívül nagy összeggel finanszírozta is azt. Az akkori piaci körülményeket figyelembe véve, egyetlen vevő sem lett volna képes és hajlandó ekkor összeget kínálni az FBN megmentése érdekében (97). Ezen túlmenően, a holland álam által benyújtott további információk megerősítették, hogy 2008. október 3-án a holland állam vállalta, hogy kezeskedik a Fortis SA/NV-t a KRM-ben rögzített kötelezettségeiért. Ez a CSA-megállapodás még az eddigieknél is kevésbé elfogadhatóvá tette volna a 2008. október 3-i összevont ügyleteket egy piacgazdasági befektető számára. Megfelelő átvilágítás nélkül egyetlen befektető sem vállalta volna át Fortis SA/NV KRM szerinti kötelezettségeit, amelyek a későbbiekben nagy összegű adósságot/kötelezettséget/tartozást eredményeztek (amivel a holland állam részben már 2008. október 3-án tisztában volt).
(223)
A holland állam számára a 2008. október 3-i összevont ügyletek szükségesek voltak annak megakadályozása érdekében, hogy jelentős kedvezőtlen utóhatások jelenjenek meg a holland bankrendszerbe és gazdaságban (98). Egy piacgazdasági befektető jellemzően nem veszi figyelembe az ilyen utóhatásokat.
(224)
A szándék a holland bankrendszer és gazdaság súlyos megroppanásának megakadályozására magyarázza azt is, hogy a holland állam miért hozta meg ilyen gyorsan a döntéseit. Egy piacgazdasági befektető sokkal több időt szánt volna arra, hogy megvizsgálja a kiegészítő tőkejuttatás esetleges szükségességét, továbbá a vállalatok pénzügyi helyzetét is részletesebben áttanulmányozta volna. Következésképpen egy piacgazdasági befektető, akinek elég ideje van egy megfelelő átvilágítás végrehajtására, jobb képet kapott volna a későbbi befektetésekről, és ezeket az információkat figyelembe vette volna az értékelésében. Mivel gyorsan kellett cselekednie Hollandia pénzügyi stabilitásának megőrzéséhez, a holland állam nem viselkedhetett úgy, mint egy piacgazdasági befektető, és nem szánhatott több időt a 2008. október 3-i összevont ügyletek, valamint a KRM-ből eredő kötelezettségek alaposabb mérlegelésére.
(225)
A Bizottság ennek megfelelően megerősíti a megállapítását, hogy a 2008. október 3-i összevont ügyletek nem voltak összhangban a MEIP-pel (erre a következtetésre már a 2008. december 3-i határozatban sor került, amely az említett ügyleteket a Fortis Bank SA/NV számára biztosított állami támogatásnak minősítette).
(226)
Ami az előny meglétét illeti, a 2008. október 3-i együttes intézkedések lehetővé tették az FBN és az ABN AMRO N különválasztását a Fortis SA/NV-től, ezért jelentős szelektív előnyt biztosított az FBN számára, amely nagymértékben integrálódott a Fortis Bank SA/NV-be és különösen nagy mértékben támaszkodott ez utóbbitól kapott finanszírozási forrásokra. A 2009. decemberi szerkezetátalakítási tervben (lásd még a 78 preambulumbekezdést)) a holland állam elismerte, hogy amennyiben nem avatkozott volna be, a Fortis SA/NV magával rántotta volna az FBN-t is. Az állami támogatási intézkedések nélkül az FBN-nek a csőd szélén álló Fortis SA/NV kötelezettségeivel szembeni kitettsége megmaradt volna, és ez számottevően akadályozta volna az FBN-t tevékenysége folytatásában. Tevékenységeinek a Fortis SA/NV-től történő elkülönítésével az FBN jórészt el tudta kerülni a szorult helyzetben lévő (pénzügyi) vállalatokra jellemző problémákat és költségeket (például a magasabb finanszírozási költségeket, rosszabb fizetési feltételeket a beszállítóktól és szerződéses felektől, a munkatársak megtartásával járó magasabb munkaerőköltségeket, a tevékenységek és a kockázattal súlyozott eszközérték csökkentését a tőkemegőrzés érdekében) (99). Jóllehet az ABN AMRO N működési szinten különálló vállalat maradt, a holland állam hírnévvesztéstől tartott amiatt, hogy a piacok az ABN AMRO N-t összefüggésbe hozhatják jövőbeli tulajdonosával, a Fortis SA/NV-vel.
(227)
Az Y1. intézkedés - a 2008. október 3-i összevont ügyletek fontos eleme - szintén jelentős előnyt jelentett az FBN számára, különösen az ügylet nagyságának és az akkori piaci körülményeknek a fényében.
(228)
A 45 milliárd euro összegű nagy likviditási hitelkeretet (100) akkor nyújtották, amikor a nagykereskedelmi piacok gyakorlatilag bezártak, különösen a nagy összegű kölcsönök és a viszonylag magas hitel/betét hányaddal rendelkező vállalatok, mint például az FBN előtt. A tényt, hogy ilyen magas összegű likvid tőke nem volt azonnal elérhető a piacon, igazolja az, hogy az FBN-nek több negyedévébe telt, mire a rövid távú likviditási hitelkeretet egyéb finanszírozási forrásokkal váltotta fel. Végül az FBN 2009 júniusában, kilenc hónappal a likviditási hitel nyújtása után fizette vissza a holland államtól kapott rövid távú kölcsön teljes összegét. A refinanszírozás részben államilag garantált adósságkibocsátással történt (101).
(229)
Ennek megfelelően azt a következtetést kell levonni, hogy az Y1. intézkedés állami támogatásnak minősül, mivel előnyt biztosított az FBN számára olyan finanszírozás formájában, amely az akkori piaci körülmények között nem volt elérhető a piacon.
(230)
Ami az Y2. intézkedést, azaz a Fortis SA/NV által nyújtott hosszú távú kölcsönök megújítását illeti, a Bizottság úgy véli, hogy az szelektív előnyt biztosít az FBN számára. A holland állam által benyújtott információk alapján a Fortis Bank SA/NV a fix kamatozású hosszú távú kölcsönök (névértékük 7,9 milliárd euro) azonnali visszafizetésére volt jogosult, mivel az FBN szintjén tulajdonosváltás történt. Az Y2. intézkedésnek köszönhetően az FBN-nek nem kellett új finanszírozási forrásokat keresnie a piacon ezeknek a hosszú távú kölcsönöknek a visszafizetéséhez. Továbbra is felhasználhatta a válság előtti kamatokkal kapott meglévő hiteleit.
(231)
Az adósságmegújítás elfogadásával a holland állam hosszú távú kölcsönt nyújtott az FBN-nek a válság előtti kamatokkal. Egy piacgazdasági befektető nem nyújtott volna ilyen kölcsönöket a válság előtti kamatokon, hanem olyan kamatokat alkudott volna ki, amelyek jobban tükrözik az akkori piaci körülményeket, különösen azért, mert jelentős összegű kölcsönökről volt szó.
(232)
Ezért az a következtetés vonható le, hogy az Y2. intézkedés az FBN-nek nyújtott állami támogatásnak minősül, ugyanis szelektív előnyt biztosít számára a válság előtti kamatokon kapott kölcsön formájában. A holland állam nem próbálta meg a visszafizetendő kölcsönök kamatait a válság utáni kamatokhoz igazítani, tehát nem tanúsított olyan magatartást, mint egy piacgazdasági befektető.
(233)
A Bizottság elegendő információt kapott ahhoz, hogy azt a következetést vonja le, hogy az ABN AMRO N nem kapott finanszírozást az Y1. és Y2. intézkedéseken keresztül. Ennek megfelelően nem húzott hasznot ezekből az intézkedésekből.
(234)
A 2008. október 3-i összevont ügyletek tehát nincsenek összhangban a MEIP-pel, és szelektív előnyt biztosítanak az FBN számára. Ezek az intézkedések lehetővé tették az FBN számára a piacon maradást és tevékenységei folytatását anélkül, hogy anyavállalatainak nehézségei tovább rontották volna a hírnevét. Az FBN rendkívül nagy összegű finanszírozási támogatást is kapott, amely ilyen rövid határidővel nem volt elérhető a piacon. Az Y1. és Y2. intézkedések így állami támogatásnak minősülnek, míg az X. intézkedés - a 2009. április 8-i határozat 32 preambulumbekezdésében foglaltak szerint - önmagában nem tekinthető az FBN-nek nyújtott állami támogatásnak, azonban egy olyan nagyobb ügyletnek, az FBN és a Fortis Bank SA/NV szétválásának a részét képezi, amely ügylet az FBN-nek nyújtott állami támogatást tartalmazott.
6.1.2. A MEIP alkalmazhatósága a 2008. október 3-i eredeti támogatás után végrehajtott intézkedésekre
(235)
A holland állam nagyszámú intézkedést hozott az FBN és az ABN AMRO N javára egy durván 18 hónapos időszak alatt. A holland állam azt kéri, hogy a MEIP-tesztet az említett intézkedésekre egyenként kell alkalmazni (és különösen az egyesüléssel összefüggő B4. és B5. intézkedésekre). Az (I) intézkedések időrendje, a (II) intézkedések közös célja és a (III) intézkedések időpontjában a vállalatok helyzete alapján azonban a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy ezek nem különülnek el kellően ahhoz, hogy egymástól függetlenül lehessen őket a MEIP-tesztnek alávetni. A Bizottság valamennyi intézkedést egy hosszas szerkezetátalakítási folyamat részének tekinti (102), (103).
(236)
E határozat 2.1 pontjában és 2.4 pontjában korábban ismertetett (I) intézkedések időrendje azt mutatja, hogy az összes intézkedés kapcsolódik egymáshoz, és azokat rövid idő alatt hozták.
(237)
Továbbá, az egyesüléssel összefüggő intézkedések egyértelműen kapcsolódnak a korábbi beavatkozásokhoz. Amikor a holland állam 2008. november 21-én - alig több mint hat héttel a 2008. október 3-i megmentési beavatkozás után - úgy döntött, hogy egyesíti az FBN-t és az ABN AMRO N-t, csak azért tehette ezt, mert éppen megmentett két vállalatot a csődtől. Más szóval, egy alternatív forgatókönyvben a 2008. október 3-i beavatkozás nélkül az egyesítés végrehajtása nem merült volna fel lehetőségként, mivel a két vállalat egyike sem létezett volna már, vagy lényegesen kisebb formában léteztek volna, ami egy sokkal kisebb és kevésbé vonzó egyesített jogalanyt eredményezett volna. Ezt a holland állam is elismeri a 2009. decemberi szerkezetátalakítási tervében (lásd a 78 preambulumbekezdésben).
(238)
Valamennyi (II) intézkedésnek az volt a közös célja, hogy maradéktalanul helyreállítsa az FBN és az ABN AMRO N életképességét. Közvetlenül a 2008. október 3-i összevont ügyletek után világossá vált, hogy a holland állam csupán stabilizálta a helyzetet, fontos működési problémák még megoldásra vártak, különösen amiatt, hogy a két jogalany levált a korábbi anyavállalatáról.
(239)
Ezen túlmenően, az egyesítés olyan intézkedés volt, amelyre az említett közös cél, azaz az életképesség maradéktalan helyreállítása elérése érdekében volt szükség. Önmagában az FBN finanszírozási helyzete gyenge volt, mivel viszonylag kevés lakossági ügyfele volt és nagymértékben függött a nagykereskedelmi finanszírozástól (104). Az ABN AMRO N korábban fontos termékkompetenciákat veszített, valamint a nemzetközi hálózatából is egy nagy részt. Mindkét vállalat működési gondokkal küzdött, amelyek például az IT-hez, az adózáshoz és a kockázatkezeléshez kapcsolódtak, továbbá bizonytalan volt, hogy megfelelő mérettel rendelkeznek-e valamennyi olyan üzletágban, amelyben tevékenységet folytattak. A holland állam számos alternatívát megvizsgált és hamarosan úgy döntött, hogy az egyesítés, további tőkeemeléssel kiegészítve, a legjobb módja az életképesség maradéktalan helyreállításához. Egy egyesítési forgatókönyvben az ABN AMRO N betétekben gazdag lakossági tevékenységei kiegyenlítették az FBN gyenge finanszírozási pozícióját, míg az FBN nagyobb méretet és nemzetközi fiókokat tudott hozni az ABN AMRO N-nek. Ezenfelül, az egyesített jogalany jobb helyzetben volt a gyakorlati nehézségek megoldása szempontjából, továbbá a kiegészítő méretgazdaságosságból is előnyt tudott kovácsolni. Az egyesítéssel el lehetett kerülni az egyes jogalanyok külön-külön történő újjáépítésének szükségességét.
(240)
Ami az egyes (III) intézkedések időpontjában a vállalatok helyzetét illeti, a Bizottság megjegyzi, hogy a vállalatok életképességének maradéktalan helyreállítása csak az összes intézkedés végrehajtása után történt meg. Egy közbenső stádiumban, például 2008. november 21-én, amikor az egyesítéssel kapcsolatos döntés megszületett, még nem voltak életképesek. Ebben a tekintetben a Bizottság kiemeli, hogy 2008. december végén, tehát az egyesülésről szóló döntés meghozatala után az a helyzet fenyegetett, hogy az FBN a DNB minimális tőkekövetelményei alá esik, mivel az ABN AMRO N kapcsán leértékelést kellett végrehajtania. Az ABN AMRO N még mindig az FBN könyveiben szerepelt egy olyan értéken, amely már nem felelt meg a valóságnak (105) az X. intézkedésben alkalmazott értékelés után, ezért a leértékelés elkerülhetetlenné vált. Az FBN tőkegondjának megoldása érdekében a holland állam 6,5 milliárd euróért megvásárolta az ABN AMRO N-t az FBN-től, és 2009 végén újabb korrekciós tőkeintézkedést hajtott végre, amikor Tier 2 tőkét váltott át Tier 1 tőkévé (lásd az említett határozat 121 preambulumbekezdésében és 52 lábjegyzetében). A holland állam […] és […] nyilatkozatai megerősítik, hogy az FBN és az ABN AMRO N még mindig jelentős, az életképességgel összefüggő gondokkal küzdött a 2008. október 3-i összevont ügyletek után (106).
(241)
A Bizottság megállapítja továbbá, hogy a holland állam csak egy teljes körű szerkezetátalakítási tervet nyújtott be az intézkedésekről szóló döntés után, ami arra utal, hogy az életképesség maradéktalan helyreállítására csak ezt követően került sor. Az eljárás során a Bizottság ismételten kérte egy részletes szerkezetátalakítási terv benyújtását (lásd például a 137 preambulumbekezdésben), amely elengedhetetlen annak megállapításához, hogy egy támogatásban részesített vállalat életképességének maradéktalan helyreállítása megtörtént-e.
(242)
A holland állam 2009. december 4-én nyújtotta be a 2009. decemberi szerkezetátalakítási tervet, azonban ebből az első tervből még mindig hiányoztak a szerkezetátalakításról szóló közleményben említett fontos elemek, így például a pénzügyi előirányzatok egy legrosszabb forgatókönyvhöz. A szükséges kiegészítések 2010. március 23-án érkeztek meg. A holland állam a Bizottság által a szerkezetátalakításra vonatkozó korábbi kéréseire azzal válaszolt, hogy az FBN és az ABN AMRO N egyesülése döntő szerepet játszik e vállalatok szerkezetének átalakításában. Szerinte az ABN AMRO Group átmenetet levezénylő csapatának időre van szüksége a terv elkészítéséhez, és nem kaphatott teljes képet a csoport jövőbeli formájáról az egyesítés végrehajtása előtt.
6.1.3. Előny megléte és a támogatás meglétével kapcsolatos következtetés a 2008. október 3-i összevont ügyletek után végrehajtott intézkedések esetében.
(243)
A Z. intézkedésre annak elkerülése érdekében volt szükség, hogy az FBN tőkehányadai a szabályozói minimum tőkekövetelmények alá csökkenjenek.
(244)
Az FBN tőkeproblémáját az okozta, hogy az ABN AMRO N túlértékelték a könyveiben. A(z) […] átvilágítási jelentésében szereplő szimuláció szerint az ABN AMRO N könyv szerinti értékének lecsökkentése 6,5 milliárd euróra 3,8 %-os és 7,6 %-os Tier 1-, illetve össztőkehányadot eredményezne az FBN számára (107). Más szóval, fennállt a kockázata annak, hogy az FBN a 8 %-os minimális össztőkehányadot (amelynek legfeljebb fele lehet Tier 2) előíró szabályozói minimumhányadok alá csökken A(z) […]-jelentés szerint az ABN AMRO N eladása a holland államnak 6,5 milliárd euróért az FBN Tier 1- és össztőkehányadát 7,8 %-ra, illetve 15,7 %-ra növelte, ezzel megoldva az FBN tőkeproblémáját és lehetővé téve a vállalat számára a piacon maradást.
(245)
Az intézkedés előnyt biztosított az FBN számára olyan tőke formájában, amely nem volt elérhető a piacokon. A vállalat házon belül realizált mögöttes nyereséget sem tudott felhasználni a probléma (részének) megoldására, részben azért, mert a Madoff-féle csalás miatt 922 milliárd eurós veszteséget könyvelt el 2008-ban. Mivel az FBN azt kockáztatta, hogy a minimális tőkekövetelmények alá csökken, az intézkedés lehetővé tette a vállalat számára, hogy megfeleljen a szabályozói követelményeknek és hogy folytassa tevékenységét.
(246)
A Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy az ABN AMRO N-nek a holland állam által történő megvásárlására nem a piaci feltételek mellett került sor az alábbiakban ismertetett okok miatt.
(247)
Az ABN AMRO N 2008. decemberi felvásárlásában érdekelt piacgazdasági befektető (108) piaci árat fizetett volna, figyelembe véve az adott időpontban fennálló piaci feltételeket. A(z) […]-jelentésben a holland állam két értékelést adott meg: egy [5-9] milliárd euro összegű, cikluson átívelő értékelést, amely a piacok normalizálódását feltételezte, valamint egy [4 - 6,5] milliárd euro összegű „jelenlegi piaci feltételek” melletti értékelést, amely a 2008 októberének első napjaiban fennálló piaci feltételeken alapult (109). Egy piacgazdasági befektető a „jelenlegi piaci feltételek” melletti értékelést használta volna kiindulási pontként.
(248)
A „jelenlegi feltételek” melletti piaci értékelés korrekciójára mindenképpen szükség lenne, hogy figyelembe lehessen venni a piaci feltételeknek a 2008. október 3-a (nevezetesen a(z) […] értékelési jelentés időpontja) és az ABN AMRO N-nek a holland állam által történő felvásárlásáról szóló döntés időpontja közötti időszakban bekövetkezett romlását. Ebben az időszakban az Euro Stoxx 50 index 22,2 %-ot, míg az Euro Stoxx Banks index 45,3 %-ot esett.
(249)
Nem elfogadható a holland állam érvelése, miszerint nincs szükség korrekcióra tekintettel az ABN AMRO N konzervatív kockázati profiljára (nevezetesen toxikus eszközök hiánya, megfelelő finanszírozási pozíció stb.). A piaci esés széles körű volt - különösen a banki részvények körében -, ami arra utalt, hogy nem részvényjellemzőkkel van összefüggésben, hanem a gazdasági és pénzpiaci feltételek romlásával, valamint a szükséges kockázati felárak ehhez társuló emelkedésével. Ezeket a körülményeket figyelembe véve, a 2008. október 3-i, a „jelenlegi piaci feltételek” mellett végzett értékelést lefelé kell kiigazítani, hogy ésszerű becslést kaphassunk az ABN AMRO N 2008. december 14-i értékéről. Az Euro Stoxx 50 index és az Euro Stoxx Banks index megfigyelt százalékos csökkenését (22,2 %, illetve 45,3 %) alkalmazva 2008 decemberére [2,2 - 3,6] milliárd euro és [3,1 - 5,1] milliárd euro közötti piaci értéket kapunk (azaz [4 - 6,5] milliárd euro mínusz 22,2 %, illetve 45,3 %) (110).
(250)
A Bizottság elfogadja, hogy - amint azt a holland hatóságok állították - korrekciót kell végezni, hogy figyelembe lehessen venni a tényt, hogy a holland állam nem készpénzzel fizetett a tranzakcióban. Az Y2. intézkedés következtében a holland államnak az FBN által kibocsátott tartozás volt a tulajdonában, majd az FBN-nek azzal fizetett az ABN AMRO N-ért, hogy a tartozás egy 6,5 milliárd euro névértékű részét elengedte. Mivel a más bankok által kibocsátott adóssággal akkoriban névérték alatt kereskedtek, a Bizottság elfogadja, hogy az elengedett tartozás értéke névérték alatt volt. A rendelkezésre álló piaci információk szerint a Bizottság [10 - 30] %-os, vagyis [0,65 - 1,95] milliárd euro összegű korrekciót fogadott el. Ez [4,55 - 5,85] milliárd eurós (6,5 milliárd euro mínusz [0,65 - 1,95] milliárd euro), és nem 6,5 milliárd eurós tényleges vételárat jelentene (111).
(251)
A Z. intézkedéssel nyújtott támogatás összege így a kifizetett ár és az ABN AMRO N piaci ára közötti különbség lenne, azaz a [0 - 2,75] milliárd euro ([4,55 - 5,85] milliárd euro mínusz [3,1 - 5,1] milliárd euro) és az [0,95 - 3,65] milliárd euro ([4,55 - 5,85] milliárd euro mínusz [2,2 - 3,6] milliárd euro) közötti különbség.
(252)
A Bizottság nem látja megalapozottnak a holland állam azon állításait, hogy a 6,5 milliárd eurós értékelést meggyőzően erősítette meg a többi konzorciumi tag jóváhagyása és a(z) […] jelentése. Az ABN AMRO N áron felüli megvásárlása nem érintette a többi konzorciumi tagot, ami azt jelenti, hogy az értékesítés jóváhagyása nem magának az értékelésnek a jóváhagyása volt. Semmilyen jel nem utal arra sem, hogy a konzorciumi tagok egy újabb, saját értékelést is végeztek volna. A(z) […] levél sem támasztja alá a holland állam állítását. […] csupán ellenőrizte a módszertant és a folyamatot, rövid jelentése nem tekinthető hiteles értékelési gyakorlatnak. A(z) […] jelentés szintén a holland állam által az FBN-ért és az ABN AMRO N-ért 2008. október 3-án fizetett árat vette alapul. A fent említettek szerint a 2008. október 3-i ügylet nem piaci alapú tranzakció. Egy támogatást tartalmazó ügylet nem használható fel piaci ár képzéséhez.
(253)
A Fortis SA/NV részvényeseinek megbízásából dolgozó szakértők jelentése szintén nem támasztja alá azt a hipotézist, hogy a holland állam nem fizetett túl magas árat. Ez a jelentés nem egy újabb értékelési gyakorlat, hanem csupán másodlagos elemzése azoknak az értékeléseknek és értékelési módszereknek, amelyeket a folyamat során alkalmaztak. Emellett, a jelentést kontextusában kell vizsgálni. A Fortis SA/NV részvényesei aggódtak, hogy túl alacsony árat kapnak a holland állam által megvásárolt eszközökért, és a jelentés elsősorban ezzel az állítással foglalkozik, vagyis azzal, hogy a holland állam túl alacsony árat fizetett. Végül azt is meg kell említeni, hogy a holland állam által hivatkozott bekezdések semmit nem mondanak külön az ABN AMRO N-ről, hanem csak a holland állam által megvásárolt eszközök teljes csomagját említik.
(254)
Ennek megfelelően azt a következtetést lehet levonni, hogy a Z. intézkedés az FBN javára történő állami támogatási intézkedés, mivel tőkét juttat az FBN-nek, ezzel lehetővé téve számára a piacon maradást. A támogatás megállapított összege a [0 - 2,75] milliárd euro és [0,95 - 3,65] milliárd euro tartományban helyezkedik el.
(255)
A Bizottság azt a következtetést vonta le, hogy a holland állam feladata volt - és nem az ABN AMRO N-é - hogy fedezze az ABN AMRO Z tőkehiányát. 2008. október 3-a óta a holland államot a KRM feltételei erre kötelezték. Következésképpen, a holland állam kötelessége volt, hogy az ABN AMRO Holdingot szétválasztását végrehajtsa a KRM-ben rögzített feltételeknek megfelelően. Mivel a pénzügyi felügyelet csak azt követően engedélyezte a szétválasztási folyamat elindítását, hogy az ABN AMRO Z tőkeproblémája rendeződik, a holland államnak és a többi konzorciumi tagnak nem volt más választása, mint pótolni az ABN AMRO Z tőkehiányát.
(256)
Az ABN AMRO N csupán közvetítőként járt el egy olyan konstrukcióban, amelynek célja az operatív tevékenységet nem végző ABN AMRO Z ellátása a szükséges tőkével.
(257)
A Bizottság nem talált bizonyítékot az ABN AMRO N közvetett támogatására. A holland állam által benyújtott pontosítások megerősítették, hogy az ABN AMRO Z és az ABN AMRO N közötti valamennyi lényeges pénzügyi tranzakcióra a piaci feltételek mellett vagy a 2008. október 3-i állami beavatkozás előtt került sor.
(258)
Amint azt a 110 preambulumbekezdés megemlíti, az ABN AMRO II és az ABN AMRO Bank szétválasztása után a CRI-t érvényben hagyták az 500 millió eurós óvatossági különbözet és az 1,2 milliárd eurót kitevő egyesülési költségek fedezésére, míg az MCS instrumentumokból származó készpénzt az ABN AMRO Z-be pumpálták. Így az ABN AMRO II és az ABN AMRO Bank szétválásának napjától (nevezetesen 2010. február 6-tól) kezdve (a CRI 2010. októberi megszűnéséig) a CRI az ABN AMRO II-nek juttatott állami támogatást képezett, és az MCS-ből származó 1,7 milliárd euro, aminek hozamát az ABN AMRO Z-re ruházták, ugyanazon a napon megszűnt mint az ABN AMRO N-nek/ABN AMRO II számára biztosított támogatás. Ezek a módosítások tehát nem a támogatás mértékét, hanem csak a támogatás nyújtásához használt instrumentumokat és annak időtartamát változtatták meg. A forma említett módosításával kapcsolatosan nem merülnek fel olyan kérdések, amelyeket e határozat hátralévőben figyelembe kellene venni.
(259)
Ennek megfelelően levonható a következtetés, hogy az A. intézkedés nem minősül állami támogatásnak. A KRM értelmében a Fortis SA/NV jogutódaként a holland államra hárult a kötelezettség, hogy az ABN AMRO Z tőkehiányát rendezze. Az intézkedés ezért nem jelent az ABN AMRO N számára biztosított szelektív előnyt, és nem mentesíti azon költségek alól, amelyeket rendes körülmények között viselt volna.
(260)
Mivel a CRI nem volt elegendő az ABN AMRO Z tőkehiányának fedezésére, a holland államnak további tőkejuttatást kellett végrehajtania az MCS-en keresztül. Az A. intézkedés vonatkozásában megadott indoklás a B1. intézkedésre is vonatkozik.
(261)
Ennek megfelelően levonható az a következtetés, hogy a B1. intézkedés nem minősül állami támogatásnak, mivel az ABN AMRO Z tőkehiányának finanszírozása a holland állam KRM szerinti kötelezettsége volt, és nem biztosított szelektív előnyt az ABN AMRO N számára.
(262)
Az 1,08 milliárd euro teljes összeg (nevezetesen a B2. és B3. intézkedés együttesen) magába foglalja a 480 milliárd eurót kitevő általános szétválási költségeket, a money market desk létrehozásával kapcsolatos 90 millió eurós költséget, valamint az 500 millió euro összegű óvatossági puffert. Fontos különbséget tenni az 500 millió eurós óvatossági puffer és az 580 millió euro összegű egyéb szétválási költségek között.
(263)
Az egyéb szétválási költségek tekintetében a Bizottság elfogadja, hogy a KRM arra kötelezte a holland államot, hogy az ABN AMRO Holding három részre történő felosztására törekedjen a KRM-ben foglalt irányelveknek megfelelően. Más szóval, a szétválási költségek a holland államot mint a Fortis SA/NV jogutódját terhelő szerződéses kötelezettségéből eredtek. Nettó értéken az ABN AMRO N-nek nem lesz jobb a tőkepozíciója a szóban forgó intézkedés miatt, mivel a holland állam által juttatott tőkét azonnal felemésztik a szétválási költségek.
(264)
Ez az indoklás azonban nem állja meg a helyét az 500 millió eurós óvatossági különbözet esetében, mivel az államnak nem volt szerződéses kötelezettsége ennek biztosítása. Ha a holland állam nem nyújtotta volna ezt a segítséget, az ABN AMRO N még rosszabb pénzügyi helyzetbe került volna, és például kénytelen lett volna csökkenteni az RWA-t a felszabadított tőkében. Más szóval, a óvatossági különbözet szelektív előny, amely javította az ABN AMRO N versenyhelyzetét ahhoz a forgatókönyvhöz képest, amelyben az intézkedést nem hajtották volna végre.
(265)
Ennek megfelelően levonható a következtetés, hogy miközben az általános szétválási költségek nem jelentenek állami támogatást, az 500 millió eurós prudential margin (nevezetesen a B3. intézkedés része) annak minősül. Kiegészítő tőkét biztosít az ABN AMRO N számára, így szelektív előnyt jelent.
(266)
A Bizottság megállapítja, hogy nem volt szerződéses kötelezettség vagy gazdasági kényszer az FBN és az ABN AMRO N egyesítésére, amikor a holland állam felvásárolta ezeket a vállalatokat. Az ABN AMRO N vagyonkezelő üzletágát korábban valóban integrálták a Fortis Bank SA/NV-be, azonban ez az üzletág nem nélkülözhetetlen a bankok számára, mivel sok más bank kihelyezi a vagyonkezelési termékeit erre szakosodott külső szolgáltatókhoz. Maga a holland állam volt az, aki 2008. november 21-én úgy döntött, hogy egyesíti az ABN AMRO N-t és az FBN-t, mivel a két bank számára önálló stratégiaként ezt a lehetőséget részesítette előnyben az egyéb szerkezetátalakítási alternatívákkal, nevezetesen egyik vagy mindkét vállalat, illetve főbb leányvállalataik eladásával szemben.
(267)
Az FBN és az ABN AMRO N nem tudták maguk kifizetni az előre fizetendő egyesülési költségeket. A Bizottság megállapítja, hogy a holland állam a nyilvánosság előtt védte meg az egyesítést, kijelentve, hogy „a két bank együtt erősebb, mint külön-külön” (112). Az egyesülésnek valóban nagy előnyöket kell eredményeznie szinergiák (a becslések szerint évente 1,1 milliárd euro adózás előtt) és erősebb versenyhelyzet (például nagyobb piaci részesedés, jobb finanszírozási alap stb.) formájában.
(268)
Az egyesülés előnyeinek kihasználásához az FBN-nek és az ABN AMRO N-nek különféle költségeket kellett viselnie (nevezetesen az egyesülési jogorvoslattal kapcsolatos költségeket, egyesülési költségeket). A holland állam feltőkésítés útján fizette meg ezeket a költségeket (akkor, amikor még nehezen lehetett tőkét szerezni), miközben az FBN és az ABN AMRO N élvezte ennek összes előnyét. Ez tehát egyértelmű előnyt jelent az FBN és az ABN AMRO N számára.
(269)
A holland állam szerint az egyesülésnek pozitív nettó jelenértéke van (113). Ugyanakkor, amint azt a 235 - 242 preambulumbekezdésekben részletesen ismertetésre került, a B4. és B5. intézkedések más állami támogatási intézkedések folyományai, és egy nagyobb szerkezetátalakítási terv részét képezik, ezért a MEIP nem vonatkozik rájuk.
(270)
Ennek megfelelően levonható a következtetés, hogy a B4. és B5. intézkedések 300 millió euro, illetve 1,2 milliárd euro értékű állami támogatást jelentenek. Szelektív előnyt biztosítanak az FBN és az ABN AMRO N számára azzal, hogy tőkéhez juttatják őket.
(271)
A C. intézkedés tőkét juttat az FBN-nek, ami lehetővé tette számára, hogy megfeleljen a pénzügyi felügyelet által meghatározott szabályozói minimumkövetelményeknek. Ha a holland állam nem váltotta volna át a Tier 2 tőkéjét Tier 1 tőkévé, az FBN-nek meg kellett volna szüntetnie működését vagy egyéb megoldásokat kellett volna keresnie, például csökkentenie kellett volna az RWA-t, hogy Tier 1 tőkét szabadíthasson fel. Az intézkedésnek köszönhetően végül az FBN-nek több tőkéje lett és erősebb versenyhelyzetbe került, mint a „támogatás nélküli” forgatókönyvben.
(272)
A holland állam 1,35 milliárd euro névértékű Tier 2 adósságmegtestesítő instrumentumot váltott át ugyanilyen összegű Tier 1 tőkévé. Ez az átváltás ugyanolyan készpénzforgalomhoz vezet, mint abban a forgatókönyvben, amelyben az FBN névértéken vásárolta vissza az állam tulajdonában álló Tier 2 instrumentumokat, amit ugyanilyen összegű tőkeemelés követett. A 250 preambulumbekezdéshez hasonló módon a Bizottság elfogadta, hogy a holland állam által elengedett adósságmegtestesítő instrumentumok piaci értéke a névérték alatt van. Figyelembe véve a konkurens bankok által a hasonló eszközök esetében alkalmazott leszámítolást, a [135 - 405] millió eurós (vagyis [10 - 30] %-os) leszámítolás indokolt. Más szóval, az FBN közvetetten [135 - 405] millió euróval többet fizetett a holland államnak azzal, hogy hallgatólagosan névértéken vásárolta vissza az instrumentumokat. A támogatás összege ennek megfelelően [0,945 - 1,215] milliárd, és nem 1,35 milliárd euro lenne.
(273)
A holland állam állítása, miszerint az intézkedés összhangban van a MEIP-pel, nem fogadható el. Az intézkedés egyéb olyan intézkedések folyománya, amelyeknek az állami támogatás hírnévrontást okozott - a 235 - 242 preambulumbekezdésben leírtaknak megfelelően -, ezért tehát a MEIP nem vonatkozik rá.
(274)
Ennek megfelelően levonható a következtetés, hogy a C. intézkedés [0,945 - 1,215] milliárd euro összegű állami támogatásnak minősül, mivel többlettőke formájában előnyt biztosít az FBN számára.
(275)
Ami a többi konzorciumi tag részére történő kifizetéseket illeti, a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy ezek a kifizetések valóban a CSA-ból eredő kötelezettségek részét képezik. A konzorciumi tagok korábban arra számítottak, hogy bizonyos váratlan problémák fognak jelentkezni a szétválás folyamata során, és a KRM tartalmazza az ilyen problémák rendezésére használatos eljárásokat. A Bizottság nem talált bizonyítékot arra, hogy a holland állam által a többi konzorciumi tag részére teljesített kifizetések nettó eszközöknek az ABN AMRO N-re történő további átruházásához vagy a vállalat számára biztosított bármilyen más előnyhöz vezettek.
(276)
Ennek megfelelően levonható a következtetés, hogy a D. intézkedés nem minősül állami támogatásnak, mivel az nem az ABN AMRO N, hanem az állam KRM-ben rögzített kötelezettsége volt. Az intézkedés nem járt szelektív előnnyel az ABN AMRO N számára.
(277)
A Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a keresztkötelezettségek jórészt az ABN AMRO N és anyavállalata, az ABN AMRO (ma RBS NV) szétválásának konkrét körülményeivel függnek össze. A holland cégtörvény szerint a New HBU vevőjeként a Deutsche Bank marad továbbra is felelős az ABN AMRO Bank tartozásaiért, amennyiben ez utóbbi nem teljesíti a kötelezettségeit. A Deutsche Bank ezért kártalanítást szeretne azért a kockázatért, amelyet az ABN AMRO Bank felé vállal. Ha az ABN AMRO N-t nem választott ák volna le az ABN AMRO Bankról, ezek a keresztkötelezettségek nem jöttek volna létre a New HBU és az ABN AMRO Bank között. A holland állam ezért garanciát nyújt egy olyan keresztkötelezettségre, amely kizárólag az ABN AMRO N különválása miatt keletkezett, és nem nyújt garanciát a New HBU és az ABN AMRO N közötti keresztkötelezettségre.
(278)
Ennek megfelelően levonható a következtetés, hogy el lehet fogadni, hogy az E. intézkedés nem képez állami támogatást, mivel az ABN AMRO N leválasztása az ABN AMRO Bankról a holland állam KRM-ben rögzített kötelezettsége.
6.1.4. Az állami támogatás mértékének meghatározása
(279)
Az ABN AMRO Groupnak (vagyis az egyesülés előtt az FBN-nek és az ABN AMRO N-nek) előnye származott a feltőkésítési támogatásból, amelynek értéke 4,2 milliárd és 5,45 milliárd euro között van. Ez az összeg 2,75 - 3,5 %-nak felel meg az ABN AMRO Group kockázattal súlyozott eszközértékével összehasonlítva.
(280)
A Bizottság megállapítja, hogy az FBN egy rendkívül nagy összegű likviditási támogatást is kapott mind relatív, mind abszolút értelemben.
5. táblázat
Állami támogatás: A feltőkésítési támogatás és likviditási támogatás összefoglaló táblázata
Feltőkésítési támogatás
(valamennyi összeg milliárd euróban)
Állami támogatás min. összege
Állami támogatás max. összege
Az FBN-ABN AMRO N egyesített jogalany RWA-ja
RWA min. %-a
RWA max. %-a
Z. intézkedés: A holland állam felvásárolja az AA-t az FBN-től
[0 - 2,75]
[0,95 - 3,65]
162,6 (114)
[0 - 1,7] %
[0,6 - 2,25] %
B3. intézkedés: Szétválási költségek (óvatossági különbözet)
0,5
0,5
149,5 (115)
0,33 %
0,33 %
B4. intézkedés: A HBU eladásával összefüggő tőkehiány
0,3
0,3
149,5
0,20 %
0,20 %
B5. intézkedés: Egyesülési költségek
1,2
1,2
149,5
0,80 %
0,80 %
C. intézkedés: Tier 2 == Tier 1 átváltás
[0,945 - 1,215]
[0,945 - 1,215]
149,5
[0,63 - 0,82]%
[0,63 - 0,82 %]
Feltőkésítési támogatás összesen
4,2
5,45
2,75 %
3,5 %
Finanszírozási/likviditási támogatás
Y1. intézkedés: Rövid távú likviditási hitelkeret
45
Y2. intézkedés: Hosszú távú kölcsönök
7,9
A holland garanciaprogram keretében garantált új adósságmegtestesítő instrumentum kibocsátása
18,8
Finanszírozási/likviditási támogatás összesen
71,7 (vagy kettős elszámoláshoz korrigálva 52,9) (116)
6.2. A különböző támogatási intézkedések összeegyeztethetősége
(281)
A Szerződés 107. cikke (3) bekezdésének b) pontja felhatalmazza a Bizottságot, hogy a belső piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánítson egy támogatást, ha annak célja „egy tagállam gazdaságában bekövetkezett komoly zavar megszüntetése”. A holland gazdaság vonatkozásában a komoly zavar kockázatát megerősítették a holland állam által a pénzügyi válság leküzdésére hozott intézkedések - mint például a garanciaprogram - különféle bizottsági jóváhagyásaiban.
(282)
Ebben a tekintetben ugyanakkor fontos kiemelni, hogy az Elsőfokú Bíróság hangsúlyozta, hogy a Szerződés 107. cikke (3) bekezdésének b) pontját megszorítóan kell alkalmazni úgy (117), hogy a gazdasági zavar a tagállam teljes területét érintse, és ne csupán regionális méretű legyen. A Bizottság megjegyzi, hogy az ABN AMRO N és az FBN vezető hollandiai bankok, amelyek országos fiókhálózattal, valamint a holland lakossági és kkv-knak nyújtott banki szolgáltatások piacának széles szegmenseiben magas piaci pozícióval rendelkeznek. Figyelembe véve a pénzügyi és gazdasági világválságból való kilábalást körülvevő különféle bizonytalanságokat, ezeknek a bankoknak a megszűnése komoly zavart idézne elő a holland gazdaságban, ezért a holland kormány által nyújtott támogatás értékelhető a Szerződés 107. cikke (3) bekezdésének b) pontja szerint.
(283)
A Bizottság további részleteket határozott meg a konkrét intézkedések összeegyeztethetőségére vonatkozóan a bankokról szóló közleményében, a feltőkésítésről szóló közleményében és az értékvesztett eszközökről szóló közleményében, illetve a szükséges szerkezetátalakítás tekintetében a szerkezetátalakításról szóló közleményében.
(284)
Az egyes intézkedéseket külön-külön kell megvizsgálni a Bizottság vonatkozó közleményével szemben. A tőkeátvételi eszköz nem terjed ki az értékvesztett eszközökre, és de facto egy feltőkésítési intézkedést kiváltó intézkedésnek minősül. Az értékvesztett eszközökről szóló bizottsági közlemény mögött álló általános elveknek ugyanakkor érvényesnek kell lennie a tőkeátvételi eszköz esetében is, hogy összhangban legyen a belső piaccal. Az azonos versenyfeltételek fenntartása érdekében a Bizottságnak ellenőriznie kellett, hogy a CRI-t nem használják-e arra, hogy a portfólión várható veszteségeket az államra hárítsák. Az A. intézkedésnek megfelelő kilépési ösztönzőket is kell tartalmaznia, és abban az esetben, ha a gazdasági helyzet romlana, az ABN AMRO N-nek bizonyos veszteségeket egy vertikális szeleten keresztül kell elkönyvelnie. A likviditási intézkedéseket (Y1. és Y2. intézkedéseket) a bankokról szóló közleményben foglaltakhoz, míg a feltőkésítési intézkedéseket (konkrétabban a Z., B4. és B5. intézkedéseket, valamint a B3. és C. intézkedések részét képező, 500 millió eurós óvatossági különbözetet) a feltőkésítésről szóló közleményben foglaltakhoz képest kell megítélni.
6.2.1. Az Y1. és Y2. intézkedések összeegyeztethetősége a bankokról szóló közlemény értelmében
(285)
A bankokról szóló közleményben foglaltaknak való megfelelés érdekében az Y1. és Y2. intézkedéseknek jól célzottaknak, arányosaknak, valamint olyannak kell lennie, hogy el lehessen kerülni az indokolatlan versenytorzulást.
(286)
A Bizottság megismétli a 2009. április 8-i határozat (51) preambulumbekezdésében szereplő következtetést, miszerint az FBN és a likviditási gondokkal küszködő anyavállalata, a Fortis SA/NV közötti összes kapcsolat megszüntetésére irányuló intézkedésre azért volt szükség, hogy az FBN-t meg lehessen óvni anyavállalata akkori akut nehézségeitől. Ennek megfelelően az intézkedések jól célzottnak minősülnek ahhoz, hogy az FBN megmentését meg lehessen valósítani.
(287)
Az Y1. és Y2. intézkedéseknek szintén arányosnak kell lennie, és feleslegesen nem torzíthatják a versenyt. Ebben a tekintetben a Bizottságnak kedvező véleménye van a holland állam által kidolgozott árképzési rendszerre, amelynek az volt a célja, hogy a garanciaprogrammal azonos versenyfeltételeket teremtsen (lásd a 169 preambulumbekezdést). A garanciaprogramokat illetően a Bizottság következetesen arra kérte a tagállamokat, hogy legalább 50 bázispont értékű felárat számoljanak fel a három hónapnál hosszabb (de legfeljebb 12 hónapos) garanciákért. A Bizottság megállapította, hogy a holland állam nem kért következetesen EURIBOR + 50 bázispont értékű felárat a három hónapnál hosszabb kölcsönökért. A Bizottság ezért csak azzal a feltétellel tudja az Y1. intézkedést összeegyeztethetőnek nyilvánítani a belső piaccal, ha 18,2 millió euro összegű korrekciós kifizetéssel biztosítják, hogy a három hónapnál hosszabb lejáratú kölcsönökért ténylegesen EURIBOR + 50 bázispont értékű díjat fizetnek. A Bizottság kedvezően ítéli meg, hogy 2009 júniusáig valamennyi likviditási hitelt visszafizették és megszüntették.
(288)
Az Y2. intézkedés vonatkozásában a Bizottság megállapítja, hogy mivel a holland állam nem módosította a hitelek kamatát és lejáratát, az FBN viszonylag olcsón jutott hitelhez, aminek versenytorzító hatása lehetett. A Bizottság ezért csak abban az esetben nyilváníthatja az intézkedést összeegyeztethetőnek a bankokról szóló közleménnyel, ha e határozatban a későbbiekben meghatározott feltételek, konkrétabban a versenytorzulást csökkentő intézkedés megfelelően bevezetésre kerülnek.
6.2.2. A Z., B3. (nevezetesen 500 millió euro), B4., B5 és C. intézkedések összeegyeztethetősége a feltőkésítésről szóló közlemény szerint
(289)
A Bizottság azt a következtetést vonta le, hogy az érintett intézkedéseket egy valós szükséglet kielégítése érdekében vezették be, és azok feltétlenül szükségesek voltak az érintett vállalatok életképességének maradéktalan helyreállításához.
(290)
A díjazást illetően a Bizottság megállapította, hogy az állam már az FBN törzsrészvényeinek 100 %-át (és közvetetten az ABN AMRO N 100 %-át) birtokolja. Valamennyi említett intézkedések elengedhetetlen volt ahhoz, hogy ennek az üzletrésznek az értékét meg lehessen őrizni.
(291)
Az ABN AMRO Group körülbelül […] %-os RoE-t fog elérni 2013-ban, ami arra utal, hogy az állami beavatkozásoknak köszönhetően egy életképes és nyereséges vállalat jött létre.
(292)
Az ABN AMRO Group valamennyi rendelkezésre álló értékelése jóval meghaladja a Z., B3., B4., B5. és C. intézkedésekben biztosított támogatás összegét (nevezetesen 4,2 milliárd euro és 5,45 milliárd euro közötti összeget). Az állam tehát megfelelő ellentételezést fog kapni az ABN AMRO N-nek és az FBN-nek nyújtott támogatásért (118).
(293)
Tekintettel a fentiekre, a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a Z., B3., B4., B5. és C. intézkedések összeegyeztethetők a feltőkésítésről szóló közleménnyel, ha az e határozat későbbi részében megadott feltételek bevezetésére megfelelően sor kerül.
6.2.3. A tőkeátvételi eszköz összeegyeztethetősége az értékvesztett eszközökről szóló közleményben meghatározott elvekkel
(294)
A Bizottság tudomásul veszi, hogy a holland állam által bevezetett tőkeátvételi eszköz különbözik az egyéb esetekben értékelt hagyományos értékvesztett intézkedésektől. Míg az értékvesztett eszközökről szóló többi intézkedésnek az volt a célja, hogy a bankokat megszabadítsa az értékvesztett eszközöktől, a CRI által védett portfólió egy hagyományos holland jelzálog-portfólió, amelynek teljesítményétől sem az ABN AMRO N, sem a külső szakértők nem várták, hogy jelentős mértékben romlani fog.
(295)
A Bizottság megállapítja, hogy az ABN AMRO N hagyományos feltőkésítése nem volt megfelelő a holland állam számára, mivel a vállalat az adott időpontban nem volt különálló jogalany, és a holland állam nem lett volna olyan helyzetben, hogy elkülönítse a tőke-hozzájárulását, ami hátrányos következményekkel járt volna különösen a kényszerhelyzeti forgatókönyvekben. Ezen túlmenően, magán tőkeátvételi eszközök bevonására nem volt lehetőség tekintettel az ügylet nagyságára, valamint az ABN AMRO Bank NV, az ABN AMRO N anyavállalata és az ABN AMRO Z szétválasztásával kapcsolatos összetett tényezőkre.
(296)
Tekintettel ezekre a konkrét körülményekre, a Bizottság elfogadja, hogy a CRI a hagyományos tőkeemelés alternatívája, és nem a toxikus eszközök elleni védelem, ezért szükséges és megfelelően célzott intézkedés az ABN AMRO Z konkrét tőkeproblémájának megoldásához.
(297)
Annak ellenére, hogy az intézkedés elsősorban egy feltőkésítést kiváltó intézkedés, összhangban kell lennie az egyéb tőkeátvételi programokkal, hogy meg lehessen védeni a belső piacot a 284 preambulumbekezdésben foglaltaknak megfelelően.
(298)
A Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a holland állam elegendő bizonyítékot szolgáltatott arra, hogy az értékelésnek megfelelően az ABN AMRO N vagy jogutóda viselni fogja a várható veszteségeket. A piaci adatok (különösen a hitelminősítési jelentések), a historikus adatok és az ABN AMRO N által a közelmúltban szolgáltatott bizonyítékok azt mutatják, hogy az évi 20 bázispontos első veszteségrészletnek elegendőnek kell lennie a várható veszteségek fedezésére.
(299)
Az ABN AMRO N által fizetett díjazás összege nem alacsonyabb az értékvesztett eszközökről szóló közleményben és a feltőkésítésről szóló közleményben kértnél. A díjazás magába foglalja, hogy az ABN AMRO N 10 %-ot fizet az RWA csökkenésének eredményeként az ügyletben átvitt tőke után. Ez a díj kedvező a feltőkésítésről szóló közlemény (27) pontjában meghatározott minimális díjakhoz képest. Figyelembe véve a viszonylag magas összegű díjazást, az 5 %-os vertikális szelet és a visszakövetelési mechanizmusok úgy tekinthetők, hogy összhangban vannak az értékvesztett eszközökről szóló közlemény (24) pontjával és 15 lábjegyzetével.
(300)
Az A. intézkedés megfelelő kilépési ösztönzőket is tartalmaz. A 107 preambulumbekezdésben ismertetett vételi opciók arra utalnak, hogy az ABN AMRO N (ma ABN AMRO Group) könnyen meg tudja szüntetni az intézkedést. Ezen túlmenően, az árképzés biztosítja, hogy az idő múlásával az intézkedés egyre inkább drágul. A szerződéses feltételek arra utalnak, hogy az árazás nem lesz kiigazítva, amikor az ABN AMRO Group elkezdte kiszámítani a Bázel II szerinti tőkekövetelményeket. A kiigazítás elmaradása csökkenteni fogja az intézkedés tőkeátvételi hatását, miközben a kezességvállalási díj nem fog csökkenni. Ezenfelül, az első veszteségrészlet a portfólió eredeti értékének százalékában van kiszámítva, így a kintlévő portfólió (vagyis a többek között a visszafizetésekkel korrigált eredeti portfólió) százalékában megadott első veszteségrészlet összege az idő múlásával fokozatosan emelkedni fog.
(301)
Tekintettel a CRI jellemzőire, a 2009. decemberi szerkezetátalakítási tervre, valamint az e határozat 2.3. fejezetében ismertetett módosított 2010. novemberi szerkezetátalakítási tervre, a Bizottság az A. intézkedést összeegyeztethetőnek tartja az értékvesztett eszközökről szóló közlemény általános elveivel, valamint a belső piac 284 preambulumbekezdésben ismertetett elveivel.
(302)
Az a tény, hogy az ABN AMRO lehívta a CRI-t nem sokkal azután, hogy bevezette a Bázel II követelményeket, utólagosan megerősíti a (294) - (301) preambulumbekezdésekben végzett elemzést.
6.3. A támogatás, a 2009. decemberi szerkezetátalakítási terv és a módosított 2010. novemberi szerkezetátalakítási terv értékelése a szerkezetátalakításról szóló közlemény szerint
(303)
Figyelembe véve a támogatás előző bekezdésekben ismertetett összegét és célját, valamint különösen azt a tényt, hogy a feltőkésítési támogatás meghaladja az RWA 2 %-át, a Bizottság úgy véli, hogy mélyreható szerkezetátalakításra van szükség a szerkezetátalakításról szóló közlemény (4) pontjának megfelelően.
6.3.1. Életképesség
(304)
Egy szerkezetátalakítási tervnek bizonyítania kell, hogy a bank stratégiája koherens koncepción alapul, továbbá meg kell mutatnia, hogy a bank állami támogatás igénybevétele nélkül állította helyre hosszú távú életképességét.
(305)
Amint azt a Bizottság a 2010. február 5-i határozatban megállapította, az FBN és az ABN AMRO N üzleti modellje nem támaszkodott túlzott kockázatvállalásra és nem fenntartható hitelezési gyakorlatokra. Az anyavállalataiktól való különválás következtében azonban a két jogalany sebezhető és felkészületlen maradt bizonyos kulcsfontosságú területeken. Anyavállalata feldarabolása után az ABN AMRO N nem igazán jutott el a nagyobb vállalatokhoz, megszűnt a nemzetközi hálózata, és híján volt egy sor termék- és IT-képességnek. Az FBN-t szintén súlyosan érintette az anyavállalatától való elszakadás, finanszírozása pedig erősen függött a nagykereskedelmi piacoktól. Az ABN AMRO Group 2009. decemberi szerkezetátalakítási terve (valamint a módosított 2010. novemberi szerkezetátalakítási terve) azt mutatja, hogy az ABN AMRO N és az FBN egyesülés jelentősen csökkenti a két vállalatot külön-külön jellemző gyengeségeket. Az FBN és az ABN AMRO N egyesítése segített az említett problémák némelyikének enyhítésében. Az ABN AMRO N nagy lakossági és magánbanki üzletága nagyszámú betéttel rendelkezett, ami az egyesített csoport finanszírozási profiljának javulását eredményezte. Az FBN megoldotta az ABN AMRO N nemzetközi hálózattal kapcsolatos problémájának egy részét, és a két csoport együtt jobban tudta rendezni például az IT-vel kapcsolatos nehézségeket (nevezetesen, nem kellett külön-külön újjáépíteniük egy IT-platformot és egyéb támogatási eszközöket).
(306)
A pénzügyi előrejelzések szerint a szerkezetátalakítási időszak végén az egyesített vállalatnak képesnek kell lennie fedezni a költségeit és körülbelül […] %-os megfelelő sajáttőke-arányos nyereséget kell tudnia elérni. A vállalat még stresszforgatókönyv szerint is nyereséges marad, miközben tőkemegfelelési mutatói a szabályozói minimális küszöbértékek felett maradnak. A vállalat tőkepufferje tehát látszólag kellően magas ahhoz - az állam többszöri beavatkozása után -, hogy átvészelje a jövőbeli kedvezőtlen körülményeket anélkül, hogy újra az államhoz fordulna.
(307)
A 2008. második félévi és a 2009. első félévi adatai azt mutatták, hogy a megfelelően magas nettó kamatbevétel elérése kulcsfontosságú egy maradéktalanul életképes vállalat létrehozásához. Ennek megfelelően a 2009. decemberi szerkezetátalakítási terv és a módosított 2010. novemberi szerkezetátalakítási terv csak azzal a feltétellel nyilvánítható összeegyeztethetőnek a szerkezetátalakításról szóló közleményben az életképességre vonatkozóan előírt követelményekkel, ha az ABN AMRO Group arra törekszik, hogy realizálja 2010. novemberi szerkezetátalakítási tervben meghatározott, módosított nettó kamatbevételeket. Az ABN AMRO Groupnak rendszeresen - legalább negyedévente - jelentést kell benyújtania a Bizottsághoz a fejleményekről. Amennyiben az ABN AMRO Group eltéréseket állapít meg az említett előrejelzésekhez képest, azonnal korrekciós lépéseket kell tennie.
(308)
A szerkezetátalakítási tervnek előirányzatokat kell tartalmaznia a szükséges lebontásban, továbbá a szerkezetátalakításhoz meg kell szüntetni azokat a tevékenységeket, amelyek strukturális szempontból középtávon veszteségesek maradnának (119). A 2010. február 5-i határozat (120) preambulumbekezdésében a Bizottság kétségbe vonta, hogy a Prime Fund Solutions divízió - amely 2008-ban a Madoff-üggyel összefüggő jelentős veszteségről számolt be - életképességgel kapcsolatos problémáit megfelelően kezelték. Azzal, hogy a PFS-t eladták a Credit Suisse-nek (lásd még a 74 preambulumbekezdésben), ez a kérdés megoldódott. A divízió szintű részletes előirányzatok azt mutatják, hogy valamennyi divízió pozitívan járul hozzá az eredményekhez alapesetben és stresszhelyzetben egyaránt. A Bizottság ezért levonhatja a következtetést, hogy nincs más olyan divízió, amelynek strukturális nyereségességi problémái lennének, és - e következtetés fényében - nincs szükség további értékesítésekre a vállalat életképességének javításához.
6.3.2. Tehermegosztás/szükséges minimális szint
(309)
A szerkezetátalakítási tervből egyértelműen ki kell derülnie annak, hogy a támogatás a szükséges minimális szintre korlátozódott. A szerkezetátalakítással összefüggő költségeket nem csak az államnak, hanem a lehető legnagyobb mértékben a bankba befektető feleknek is viselnie kell. Más szóval, a banknak és tőketulajdonosainak a lehető legnagyobb mértékben, saját erőforrásaikkal hozzá kell járulniuk a szerkezetátalakításhoz. A szerkezetátalakítási támogatásnak az életképesség helyreállításához szükséges költségek fedezésére kell korlátozódnia. Ennek megfelelően a vállalkozásoknak nem szabad olyan mértékben állami forrásokat juttatni, hogy a szerkezetátalakítási folyamathoz nem kapcsolódó, piactorzító tevékenységeket, például felvásárlásokat finanszírozhassanak (120).
(310)
A szerkezetátalakításról szóló közlemény ismételten felhívja a figyelmet arra, hogy felvásárlási tilalomra van szükség annak érdekében, hogy a támogatásokat a szükséges minimális szintre lehessen korlátozni. A szerkezetátalakítási szóló közlemény (23) pontja kifejezetten megemlíti, hogy „a vállalkozásoknak nem szabad olyan mértékben állami forrásokat juttatni, hogy a szerkezetátalakítási folyamathoz nem kapcsolódó, piactorzító tevékenységeket finanszírozhassanak. Nem finanszírozható állami támogatásból pl. más vállalkozásban történő részesedésvásárlás vagy új beruházás, kivéve, ha ez a vállalkozás életképességének helyreállításához szükséges”.
(311)
A szerkezetátalakításról szóló közlemény felvásárlási tilalmat is kapcsol a verseny torzulásához. A (39) és (40) pontban a közlemény kimondja, hogy „az állami támogatás nem használható a közpénzekből folyósított támogatásban nem részesülő versenytársak károsítására”, valamint hogy „a bankok nem fordíthatják az állami támogatást versenytársak felvásárlására. Ez az előírás legalább három évig alkalmazandó, de a támogatás mértékétől, vonatkozásától és időtartamától függően meghosszabbítható a szerkezetátalakítási időszak egészére”.
(312)
A szerkezetátalakításról szóló közlemény (40) pontjával összhangban a támogatás azzal a feltétellel nyilvánítható összeegyeztethetőnek, hogy az ABN AMRO Group szigorúan betartja a felvásárlási tilalmat (121) az e határozat dátumát követő három éven keresztül. A felvásárlási tilalom időtartamát meg kell hosszabbítani, ha a holland államnak három év elteltével is 50 %-nál nagyobb részesedése lesz az ABN AMRO Groupban. A felvásárlási tilalom időtartama azonban nem haladhatja meg az öt évet. Noha a támogatás egy részét már visszafizették, egyes intézkedésekhez (különösen a Z. és a C. intézkedésekhez) kapcsolódó támogatásokat a bank nem tud visszafizetni a juttatásuk formája miatt (azaz amiatt, hogy ezek nem hibrid adósságmegtestesítő instrumentumok). Az állami tulajdon megszűnése támpontot jelent annak az időpontnak a becsléséhez, amikor a támogatásból származó előny megszűnik.
(313)
A Bizottság megállapítja, hogy a 2009. decemberi szerkezetátalakítási terv (kiegészülve a 2010. március 23-i legrosszabb forgatókönyv szerinti pénzügyi előirányzatokkal) már utalt arra, hogy az ABN AMRO Group életképes vállalkozás lett, amelynek tisztességes sajáttőke-arányos nyereséget kell realizálnia, sőt elvárható tőle, hogy még rosszabb gazdasági körülmények között is tisztességes nyereséget érjen el. A módosított 2010. novemberi szerkezetátalakítási terv megerősítette ezt az elemzést. Az életképesség helyreállítása nem a felvásárlásoktól függ. A felvásárlási tilalom ezért nem akadályozza az életképesség helyreállítását.
(314)
A Bizottság véleménye szerint a szerkezetátalakításról szóló közlemény (26) pontja értelmében elkerülhetetlen a hibrid eszközök utáni osztalékfizetés és a hibrid eszközök vételére vonatkozó tilalom (122). A szerkezetátalakítási kontextusban a saját pénzeszközök teljes összegét csökkentő intézkedések nem összeegyeztethetők a tehermegosztásra és a szükséges minimális mértékre vonatkozó követelmény célkitűzésével.
(315)
A szerkezetátalakításról szóló közlemény (26) pontja szerint „a bankok nem használhatják az állami támogatást a saját pénzeszközök (tőke és alárendelt kölcsön) ellentételezésére, ha ezek a tevékenységek nem termelnek elegendő nyereséget”. Az ABN AMRO Group 2009. decemberi szerkezetátalakítási tervének (és a módosított 2010. novemberi szerkezetátalakítási tervnek) részletes értékelése nyomán a Bizottság azt a következtetés vonja le, hogy körülbelül két éven belül az ABN AMRO Groupnak helyre kell állítania az életképességét, amit körülbelül […] %-os elfogadható RoE-vel kell bizonyítania 2012-ben, illetve 2013-ban. Ezt figyelembe véve, a hibrid eszközök osztalékszelvényeinek és a hibrid eszközök vásárlásának két évig tartó tilalma (123) látszólag megfelelő tehermegosztást biztosít a vállalat tőketulajdonosai részéről (124). A támogatás tehát csak azzal a feltétellel tekinthető összeegyeztethetőnek, ha a határozat operatív részének 8. cikkében részletesen leírt, a hibrid eszközök osztalékszelvényeire és vételére vonatkozó kétéves tilalom bevezetésre kerül. Ennek a tilalomnak az FBNH elsőbbségi részvényeire is vonatkoznia kell annak érdekében, hogy a Bizottság által a 2010. február 5-i határozat (130) preambulumbekezdésében kifejezett kétely megszűnhessen.
(316)
Más esetekben a tehermegosztásra vonatkozó intézkedésekre azért is szükség van, hogy biztosítani lehessen, a megmentett bankok kellő felelősséget viselnek múltbeli magatartásuk következményeiért, és így megfelelő ösztönzőket teremtenek saját és mások jövőbeli magatartásához. Ez a tényező nem annyira lényeges ebben az esetben, mivel a vállalat problémái jórészt a korábbi anyavállalathoz, a Fortis SA/NV-hez kapcsolódtak (lásd a 6.3.3 „A versenytorzulást korlátozó intézkedések” pontban). Ennek megfelelően az is elfogadható, hogy a tehermegosztás szempontjából nincsenek kiemelkedő értékesítések a PFS és az Intertrust eladásán kívül, amely vállalatok együttesen a teljes működési bevétel […] %-át, illetve az RWA […] %-át biztosították.
6.3.3. A versenytorzulást korlátozó intézkedések
(317)
A versenytorzulás korlátozásához szükséges intézkedések tekintetében a szóban forgó eset néhány atipikus sajátosságot mutat.
(318)
A szerkezetátalakításról szóló közlemény (28) pontja megjelöli a versenytorzulásnak azt a típusát, amely akkor fordulhat elő, ha az egész rendszerre kiterjedő válság idején állami támogatást nyújtanak a pénzügyi stabilitás támogatás érdekében: „Ha a bankok termékeik és szolgáltatásaik teljesítménye tekintetében versenyben állnak egymással, a túlzott kockázatot vállalók, illetve fenntarthatatlan üzleti modellt alkalmazók végezetül csökkenő piaci részesedéssel szembesülnek, és esetleg ki kell lépniük a piacról, míg a hatékonyabb versenytársak részesedése növekszik, vagy új belépőként jelennek meg az érintett piacon. Az állami támogatás eredményeképpen fennmarad a túlzott kockázatvállalás és fenntarthatatlan üzleti modellek okozta versenytorzulás, mivel a támogatás mesterségesen fenntartja a kedvezményezettek piaci hatalmát. Ily módon erkölcsi kockázatot jelent a kedvezményezettek számára, és gyengíti a támogatásban nem részesülők versenyzési, befektetési és innovációs kedvét”.
(319)
Amint azt a 2008. december 3-i határozat részletezi, a Fortis SA/NV és a Fortis Bank SA/NV nehézségei a túlzott kockázatvállalásból következtek: (i) A Fortis Bank SA/NV nagy összegeket fektetett be strukturált hitelekbe, és (ii) a Fortis SA/NV úgy döntött, hogy rendkívül magas áron felvásárolja az ABN AMRO N-t. Az ilyen bankoknak nyújtott támogatás engedélyezéséhez a Bizottság a kedvezményezett piaci jelenlétének jelentős csökkenését írja elő. Ebben a tekintetben a Bizottság megállapítja, hogy a Fortis SA/NV-t négy részre osztották fel: a belgiumi és a nemzetközi biztosítási eszközök még mindig a tőzsdén jegyzett Fortis SA/NV részét képezi (amelyet a Fortis SA/NV összeomlása után átkereszteltek Ageasra); a Fortis Bank SA/NV-t és a BGL-t felvásárolta a BNP Paribas; a holland állam felvásárolta az FBN-t (beleértve az ABN AMRO N-t is); és a holland állam felvásárolta a hollandiai biztosítási tevékenységeket is (125). Más szóval, a Fortis SA/NV-t kisebb egységekre osztották fel, és magát a Fortis Bank SA/NV-t két részre választották szét (126).
(320)
A Bizottság megállapítja, hogy az FBN és az ABN AMRO N javára hozott, ebben a határozatban vizsgált intézkedéseknek sajátos jellemzőik vannak, és ezek különböznek a szerkezetátalakítás egyéb olyan eseteitől, amelyekkel a jelenlegi válság ideje alatt foglalkoznia kellett, beleértve a Fortis Bank SA/NV és a Fortis SA/NV esetét is. Ebben az esetben az FBN-nek és az ABN AMRO N-nek elsősorban nem azért van szüksége állami támogatásra, mert hibás vállalatirányítási döntéseket hoztak. Az állami támogatás szükségessége nem a befektetéseikben vagy hitelezési politikájukban felhalmozódott túlzott kockázatvállalásból vagy fenntarthatatlan árpolitika alkalmazásából erednek. Hasonlóképpen, a Fortis SA/NV és a Fortis Bank SA/NV nehézségeit nem a lakossági, magánbanki vagy kereskedelmi banki tevékenységekben alkalmazott kockázatos hitelezés vagy árképzési politika okozta, mert ezek pont hogy nyereségesek voltak. Következésképpen, a Bizottság úgy véli, hogy az FBN-nek és az ABN AMRO N-nek nyújtott támogatás sokkal kevésbé versenytorzító hatású, mint a túlzott kockázatvállalást felhalmozó pénzintézetek számára jóváhagyott támogatás. Ennek megfelelően a Bizottság úgy véli, hogy további értékesítésekre nincs szükség.
(321)
Ugyanakkor biztosítani kell, hogy az FBN és az ABN AMRO N az állami támogatást nem a versenytársak kárára, például fenntarthatatlan árpolitika bevezetésére vagy más pénzintézetek felvásárlására használja. Ha ez történne, akkor a támogatás „gyengítené a támogatásban nem részesülők versenyzési, befektetési és innovációs kedvét”, valamint aláásná „a határokon átnyúló tevékenységek folytatását célzó ösztönzőket” azzal, hogy elriasztja a vállalatokat a holland piacra való belépéstől.
(322)
Az állami támogatás tehát csak abban az esetben nyilvánítható összeegyeztethetőnek, ha olyan megfelelő intézkedéseket léptetnek életbe, amelyek biztosítják, hogy az állami támogatást nem használják olyan versenytársak kárára, akik közül némelyek nem kaptak hasonló állami támogatást. Az állami támogatást kapó bankok és a támogatásban nem részesülő bankok között azonos versenyfeltételeket kell fenntartani. Meg kell akadályozni továbbá azt is, hogy az állami támogatás gyengítse a támogatásban nem részesülők versenyzési, befektetési és innovációs kedvét, valamint azt, hogy olyan belépési korlátok jöjjenek létre, amelyek alááshatják a határokon átnyúló tevékenységek folytatását.
(323)
A szerkezetátalakításról szóló közlemény rendelkezik arról, hogy az ilyen korlátozások jellege és formája a támogatás összegétől, a támogatásnyújtás feltételeitől és körülményeitől, valamint annak a piacnak vagy azoknak a piacoknak a sajátosságaitól függ, amelyen vagy amelyeken a kedvezményezett bank a tevékenységét fogja végezni. A támogatás összegét a 6.1.3 „A támogatás mértékének meghatározása” pont tartalmazza. A támogatásnyújtás sajátos feltételeinek és körülményeinek részletes tárgyalása e szakasz elején olvasható. A szerkezetátalakításról szóló közlemény (32) pontjában említetteknek megfelelően szerepet játszik a bank mérete és az adott piacon vagy piacokon betöltött viszonylagos jelentősége. Ha az átalakított szerkezetű banknak korlátozott a megmaradt piaci jelenléte, akkor kevésbé valószínű, hogy további intézkedésekre van szükség. Ennek megfelelően a támogatás összeegyeztethetővé nyilvánításának feltételei elsősorban a lakossági és magánbanki tevékenységekhez kapcsolódnak, mivel a New HBU értékesítésével a vállalat már lényegesen csökkentette a jelenlétét a kereskedelmi banki tevékenységek piacán.
(324)
A támogatás abban az esetben nyilvánítható a szerkezetátalakításról szóló közleménnyel összeegyeztethetőnek, ha az ABN AMRO Group végrehajtja a (325) - (329) pontokban leírt intézkedéseket.
(325)
A lakossági és a magánbanki szolgáltatások területén a támogatás azzal a feltétellel nyilvánítható összeegyeztethetőnek, ha az ABN AMRO Group nem lesz árdiktáló helyzetben a szabványosított megtakarítási és jelzálogtermékek területén. A szerkezetátalakítási terv (44) pontjával összhangban, az ABN AMRO Group nem kínálhat olyan árfeltételeket, amelyekkel a támogatásban nem részesülő versenytársai nem biztosíthatnak.
(326)
Mivel előfordulhat, hogy az árdiktálás tilalma kevésbé eredményes a sok nem szabványosított terméket kínáló szegmensekben, mint például Hollandiában a magánbanki szolgáltatásokban, ahol konkrét panaszt nyújtottak be, a szerkezetátalakításról szóló közlemény (44) pontjának megfelelően egy további feltételre van szükség a támogatás összeegyeztethetővé nyilvánításához. Az ABN AMRO Group kötelessége törekedni arra, hogy a 2010. november 8-án a Bizottságnak bemutatott nettó kamatbevételeket elérje. Az ABN AMRO Groupnak ezért haladéktalanul megfelelő lépéseket kell tennie, miután megállapítja, hogy az előirányzott tervet alulteljesíti, különösen abban az esetben, ha ez utóbbi alacsony kamatkülönbözetek miatt következik be.
(327)
Mivel a magánbanki szolgáltatások területén nehéz az árdiktálási tilalmat alkalmazni és betartását ellenőrizni, egyéb megfelelő jogorvoslatokat, például a szerkezetátalakításról szóló közlemény (44) pontjában ismertetett, a piacra lépésnek kedvező intézkedéseket kell bevezetni a hatékony verseny biztosítása érdekében. Ebben a tekintetben a támogatás összeegyeztethetővé nyilvánításának szükséges feltétele azt, hogy az ABN AMRO Group bevezessen egy átlépést megkönnyítő intézkedést. Konkrétan, az ABN AMRO Groupnak fedeznie kell a Private Banking NL-nél számlát tartó saját ügyfeleinek adminisztratív, átutalási és tranzakciós költségeit, amelyek annak közvetlen következményeként jelentkeznek, hogy a magánbanki szolgáltatási viszony megszűnt, és a portfóliókat átadták (127). Ezt az intézkedést két egymást követő hónapig kell alkalmazni, amely időszaknak mielőbb el kell kezdődnie, és legkésőbb a határozat napjától számított egy éven belül be kell fejeződnie. Amint a kéthónapos időszak elkezdődik, a bank egyértelmű módon tájékoztatja valamennyi magánbanki ügyfelét a nekik felkínált lehetőségről. Az ABN AMRO Groupnak szintén bizonyítékot kell benyújtania a Bizottsághoz arról, hogy az ügyfelek átadására a szokásos eljárásoknak megfelelően, a folyamat késése nélkül kerül sor.
(328)
Ha az indokolatlan versenytorzulást korlátozó intézkedések, különösen a lakossági és magánbanki szolgáltatásokra vonatkozó konkrét intézkedések helyesen kerülnek bevezetésre, akkor azok megfelelő választ jelentenének a panaszos által felvetett kérdésekre is. Ezeknek a kérdéseknek a vizsgálatakor a Bizottság megállapította, hogy az ABN AMRO néhány terméket átmenetileg veszteséggel áraz be, azonban ennek az árképzési politikának az alkalmazására likviditási problémákkal küzdő környezetben került sor, amikor is minden bank agresszívan versenyzett a megtakarításokért, és eközben a MoneYou elindításának sajátos körülményei is fennálltak (a MoneYou elindítását a Fortis SA/NV összeomlása előtt döntötték el).
(329)
A szerkezetátalakításról szóló közlemény (44) pontja megemlíti azt is, hogy a pénzügyi ajánlataikkal kapcsolatos marketing tevékenységeik során a bankok nem hivatkozhatnak az állami támogatásra mint versenyelőnyre. Ennek megfelelően a támogatás összeegyeztethetővé nyilvánításának feltétele, hogy az ABN AMRO Group három évig nem használ állami támogatásból származó pénzösszegeket marketingkampányaiban és a befektetőkkel való kommunikáció során. E a tilalmak időtartamát legfeljebb öt évre meg kell hosszabbítani, amennyiben a holland állam legalább 50 %-os részesedést tulajdonol.
(330)
Az indokolatlan versenytorzulás tekintetében a Bizottság kedvezőnek tartja a PFS és az Intertrust értékesítését. A PFS eladása csökkenti a vállalat vonzerejét az intézményi befektetők szemében, míg az Intertrust többek között olyan szolgáltatásokat nyújtott, amelyek erősebbé tehetik a magánbanki üzletágat. Ennek eredményeként az eladás megkönnyítheti a versenytársak számára versenypozíciójuk javítását az ABN AMRO Mees Piersonnal szemben. A Bizottság továbbá úgy véli, hogy a támogatás egy részének visszafizetése hozzájárul a versenytorzulás korlátozásához. A Bizottság kedvezően vélekedik a (75 preambulumbekezdésben leírt osztalékfizetési politikáról is.
6.3.4. Következtetések
(331)
Ha tehát a 6.2 és 6.3. szakaszban ismertetett valamennyi feltételt helyesen hajtják végre, akkor a 2010. novemberi szerkezetátalakítási tervvel módosított 2009. decemberi szerkezetátalakítási terv kellő bizonyítékot nyújt arra vonatkozóan, hogy az ABN AMRO Group hosszú távú életképességének helyreállítása megtörtént. A 2010. novemberi szerkezetátalakítási tervvel módosított 2009. decemberi szerkezetátalakítási terv biztosítja a kellő tehermegosztást, valamint megfelelő intézkedéseket tartalmaz az indokolatlan versenytorzulás korlátozásához. Ennek megfelelően a Bizottság feltételesen kijelentheti, hogy a 2010. novemberi szerkezetátalakítási tervvel módosított 2009. decemberi szerkezetátalakítási terv összhangban van a szerkezetátalakításról szóló közleménnyel.
7. KÖVETKEZTETÉSEK
A Bizottság megállapítja, hogy Hollandia jogszerűtlenül, a Szerződés 108. cikke (3) bekezdését megszegve vezette be a 6.1.3 „Az állami támogatás mértékének meghatározása” szakaszban felsorolt állami támogatásokat. Az említett támogatás azonban összeegyeztethetőnek tekinthető, ha a 6.2 és 6.3. szakaszban meghatározott és e határozat operatív részében részletesen leírt feltételek bevezetésre kerülnek.
A Bizottság megjegyzi, hogy a holland állam kivételesen elfogadta, hogy e határozat szövegét csak angol nyelven kapja meg.
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
A Hollandia által az ABN AMRO Group számára nyújtott állami támogatás összeegyeztethető a belső piaccal, amennyiben megfelel a 3 - 9. cikkekben meghatározott feltételeknek.
Az állami támogatás nyújtására az alábbiak szerint került sor:
-
4,2 milliárd euro és 5,45 milliárd euro közötti összegű feltőkésítési támogatás az FBN és az ABN AMRO N részére, valamint
-
71,7 milliárd összegű likviditási támogatás.
2. cikk
E határozat alkalmazásában a következő fogalommeghatározások alkalmazandók:
a)
„ABN AMRO Group”: az ABN AMRO Group és a közvetlenül vagy közvetve a kizárólagos tulajdonában álló leányvállalatok, beleértve a vállalkozások összefonódásáról szóló 2004. január 20-i 139/2004 tanácsi rendelet (a továbbiakban: összefonódás-ellenőrzési rendelet) (128) értelmében az ABN AMRO Group kizárólagos ellenőrzése alatt álló vállalkozásokat is.
b)
„első helyen”: a legkedvezőbb árat ajánlani.
c)
„lakossági ügyfele”: valamennyi egyéni ügyfél (a vállalati ügyfelekkel szemben).
d)
„szabványosított lakossági megtakarítási és betéti termékek”: valamennyi szabványosított lakossági és betéti termék, amelyek mennyisége bármely időpontban az ABN AMRO Group termékmennyiségének legalább 85 %-át teszi ki a lakossági megtakarítások és betétek piacán.
e)
„szabványosított jelzáloghitel-termékek”: valamennyi szabványosított lakossági és betéti termék, amelyek mennyisége bármely időpontban az ABN AMRO Group termékmennyiségének legalább 85 %-át teszi ki a jelzáloghitelek piacán.
f)
„Private Banking NL” a Private Banking üzleti egység összes ügyfele, kivéve a Private Banking International ügyfeleit (129)
3. cikk
1. A Bizottság előzetes engedélye nélkül az ABN AMRO Group nem lehet az első helyen a lakossági ügyfeleknek nyújtott szabványosított lakossági megtakarítási és betéti termékek tekintetében azon […] pénzintézetek között, amelyek a volumen szempontjából a legnagyobb piaci részesedéssel rendelkeznek a hollandiai lakossági megtakarítási piac bármely alábbi szegmensében:
-
megtakarítási számlák;
-
1 éves fix lejáratú betétek;
-
2 éves fix lejáratú betétek;
-
3 éves fix lejáratú betétek;
-
4 éves fix lejáratú betétek; valamint
-
5 éves fix lejáratú betétek.
Az első albekezdésben foglaltak ellenére, amennyiben három pénzintézet együttesen első helyen áll azon […] pénzintézetek között, amelyek a legnagyobb piaci részesedéssel rendelkeznek a hollandiai lakossági megtakarítási és betéti piac valamely szegmensében, akkor az ABN AMRO Group az említett három pénzintézet által kínált árral azonos árat kínálhat a szabványosított termékek tekintetében a megfelelő szegmensben.
2. A Bizottság előzetes engedélye nélkül az ABN AMRO Group nem állhat az első helyen semmilyen szabványosított jelzáloghitel-típus vonatkozásában azon […] pénzintézetek között, amelyek a legnagyobb piaci részesedéssel rendelkeznek a hollandiai lakossági jelzáloghitel-piacon.
Az első albekezdésben foglaltak ellenére, amennyiben három pénzintézet együttesen első helyen áll azon […] pénzintézetek között, amelyek a legnagyobb piaci részesedéssel rendelkeznek a hollandiai lakossági jelzáloghitel-piacon, akkor az ABN AMRO Group az említett három pénzintézet által kínált árral azonos árat kínálhat a megfelelő szabványosított jelzáloghitel-típus tekintetében.
3. Az (1) és (2) bekezdések betartásának biztosítása érdekében az ABN AMRO Group rendszeresen, legalább hetente ellenőrzi azon […] többi pénzintézet által kínált feltételeket - amennyiben ezek nyilvánosan elérhetők -, amelyek a volumen szempontjából a legnagyobb piaci részesedéssel rendelkeznek az adott megtakarítási piacon Hollandiában. Amennyiben az említett […] többi pénzintézet bármelyikének adatai nyilvánosan nem érhetők el, akkor azok helyébe a piaci részesedési sorrendben a következő legnagyobb pénzintézetek adatai lépnek.
Amint az ABN AMRO Group észreveszi, hogy bármely terméke esetében kedvezőbb árat kínál az e cikk (1) és (2) bekezdése alapján általa kínálható árnál, akkor haladéktalanul tájékoztatja a Bizottságot. Azonnal kiigazítja a termékek árát, és a lehető leghamarabb végrehajtja az árkiigazítást.
A lakossági megtakarítási és betéti termékek tekintetében az ABN AMRO Group a kiigazítást legkésőbb tíz munkanappal azt a napot követően hajtja végre, amikor észrevette az adott feltétel megváltozását. Abban az esetben azonban, ha a változás olyan termékeket érint, amelyek ára csak a hónap végén módosítható, és kevesebb mint tíz munkanap van a változás észlelésének napja és a hónap vége között, akkor az ABN AMRO Group a következő hónap végétől kezdve az első adandó alkalommal hajtja végre a kiigazítást.
A jelzáloghitelek tekintetében az ABN AMRO Group a kiigazítást tíz munkanapon belül végrehajtja azt a napot követően, amikor észrevette a feltétel megváltozását, és a kiigazítást a feltételtől való eltérés észlelésének napjától számított tizenöt munkanapon belül végre kell hajtani.
4. Az (1) és (2) bekezdésben meghatározott feltétel e határozat dátumától számított három évig van érvényben. Az ABN AMRO Group e feltételnek való megfelelésről negyedévente, a negyedéves pénzügyi eredményeinek közzétételétől számított két héten belül jelentést nyújt be a Bizottsághoz.
4. cikk
1. Az ABN AMRO Group minden erőfeszítést megtesz annak érdekében, hogy a 2010. novemberi szerkezetátalakítási tervvel módosított 2009. decemberi szerkezetátalakítási tervben a Bizottsághoz benyújtott előirányzatokat (beleértve a nettó kamatbevételeket) teljesítse. A 2010. novemberi előirányzatokat az ABN AMRO Group konszolidált szintjén kell teljesíteni.
Az ABN AMRO Group negyedévente jelentést nyújt be a Bizottsághoz, amelyben megadja az előirányzatok lebontását és a tényleges adatokat (beleértve a nettó kamatbevételeket is) a 2009. decemberi szerkezetátalakítási tervben és a 2010. novemberi szerkezetátalakítási tervben meghatározott négy szegmens szintjén: nevezetesen Retail Banking, Private Banking NL, Private Banking International, Commercial & Merchant Banking.
Az ABN AMRO Group indoklás tartalmazó kérelmet nyújt be a Bizottsághoz, amelyben kéri annak engedélyezését, hogy előirányzatait (beleértve a nettó kamatbevételeket is) módosíthassa tekintettel a külső fejleményekre.
2. Az ABN AMRO Group a nettó kamatbevételekre vonatkozó előirányzatokat mennyiségek és kamatkülönbözetek szerint lebontva, konszolidált szinten, valamint a magánbanki tevékenységek szintjén adja meg.
Az ABN AMRO Group negyedévente, legkésőbb a negyedéves pénzügyi adatainak közzétételét követő két héten belül jelentést nyújt be a Bizottsághoz, amelyben megadja, hogy a konszolidált szinten elért nettó kamatbevételek megfelelnek-e az (1) bekezdésben említett előirányzatoknak. A jelentés tartalmazza az előirányzott kamatkülönbözetek és a tényleges kamatkülönbözetek összehasonlítását is konszolidált szinten, valamint a magánbanki tevékenységek szintjén.
Amennyiben a konszolidált szinten elért nettó kamatbevételek nem felelnek meg az említett előirányzatoknak, az ABN AMRO Group az említett jelentésben ismerteti az azok elérése érdekében tett intézkedéseket.
3. Az (1) és (2) bekezdésben meghatározott kötelezettségek e határozat dátumától számított három évig vannak érvényben.
5. cikk
1. Az nem vásárol [0-7] %-os részesedést egyetlen vállalkozásban sem.
2. Az (1) bekezdéstől eltérően, az ABN AMRO Group számára megengedett a felvásárlás, ha e határozat dátumától számított három év alatt az általa az összes ilyen felvásárlásért fizetett bruttó halmozott vételár teljes összege (kivéve az ilyen felvásárlásokkal összefüggő tartozás átvállalását vagy átruházását) kevesebb mint [0-600] millió euro.
Az (1) bekezdésben meghatározott tilalom nem vonatkozik az ABN AMRO Group magántőke-felvásárlásokra, ha ezek beleillenek a vállalat üzleti tervébe és beleférnek a „magántőke” üzletágának a 2010. október 5-én a Bizottsághoz benyújtott tervezett költségvetésébe.
Az (1) bekezdésben meghatározott tilalom szintén nem vonatkozik az ABN AMRO Group „energia, áruk és szállítás” üzletága által a szokásos finanszírozási üzletágának támogatására szerzett […] tőkerészesedésekre, ha ezek beleillenek a vállalat üzleti tervébe és beleférnek az említett üzletágnak a 2010. január 10-én a Bizottsághoz benyújtott tervezett költségvetésébe.
Az ABN AMRO Group negyedévente, a negyedéves pénzügyi eredményei közzétételétől számított két héten belül jelentést nyújt be a Bizottsághoz. A jelentés felsorolja a „magántőke” és az „energia, áruk és szállítás” üzletágak által ténylegesen végrehajtott felvásárlásokat. A jelentés emellett részletes információkat nyújt az ABN AMRO Group egyéb olyan felvásárlásairól, amelyek az első albekezdés alapján megengedettek számára.
3. Az (1) bekezdésben meghatározott tilalom e határozat dátumától számítva legalább három évig vagy addig a napig érvényes, amikor Hollandia részesedése az ABN AMRO Groupban 50 % alá esik, attól függően, hogy melyik következik be később. Az említett tilalom legkésőbb e határozat dátumától számított öt év múlva érvényét veszti.
Abban az esetben, ha az (1) bekezdésben meghatározott tilalom e határozat dátumától számítva három évnél hosszabb ideig marad érvényben, akkor a (2) bekezdés 1. albekezdése szerint alkalmazandó bruttó halmozott vételár teljes összege évente [0-200] millió euróval növelendő.
6. cikk
Az ABN AMRO Group nem reklámozza azt a tényt, hogy állami tulajdonban van, és nem hivatkozik az államtól kapott semmilyen támogatásra a meglévő vagy a lehetséges ügyfeleivel folytatott kommunikációban legalább három évig e határozat dátumától kezdődően vagy addig a napig, amikor Hollandia részesedése az ABN AMRO Groupban a részvények 50 %-a alá esik, attól függően, hogy melyik következik be később. Az említett tilalom legkésőbb e határozat dátumától számított öt év múlva érvényét veszti.
A tilalom ellenére az ABN AMRO Group hivatkozhat arra a tényre, hogy állami tulajdonban van vagy az államtól kapott bármilyen egyéb támogatásra, amennyiben az ilyen hivatkozást hatályos jogszabályi vagy szabályozói rendelkezések előírják.
7. cikk
1. Az ABN AMRO Group felajánlja a Private Banking NL ügyfeleinek a lehetőséget, hogy megszüntessék az ABN AMRO Grouppal fenntartott magánbanki szolgáltatási viszonyukat és befektetési portfóliójukat más bankokhoz vigyék. Ez az ajánlat két egymást követő hónapig érvényes (a továbbiakban: vonatkozó időszak).
A vonatkozó időszak e határozat dátuma után a lehető leghamarabb, legkésőbb e határozat dátumától számított egy év múlva elkezdődik, hogy - szükség esetén - ésszerű időszakot lehessen biztosítani az előkészületekre. Az ABN AMRO Group jóváhagyás céljából benyújtja a Bizottsághoz a vonatkozó időszak kezdőnapját, legalább négy héttel azelőtt, hogy a vonatkozó időszak a tervek szerint elkezdődik.
2. Az ABN AMRO Group legkésőbb a vonatkozó időszak első napján a Private Banking NL-nél számlát tartó valamennyi ügyfelével egyértelműen közli az ajánlat (1) bekezdésben leírt feltételeit. Az ABN AMRO Group által az ügyfeleinek küldött tájékoztatást először a Bizottság részére kell eljuttatni legalább négy héttel azelőtt, hogy azt elküldi az ügyfeleinek.
3. Az ABN AMRO Group a szokásos eljárások alkalmazásával, a lehető legalacsonyabb költséggel elősegíti a magánbanki szolgáltatási viszony lezárását, amennyiben ezt az ügyfelek kérik. Ha az ügyfél úgy dönt, hogy pozícióját és/vagy (kapcsolódó) értékpapírokhoz fűződő jogait átutalja, és ha ez az átutalás a fogadó bank szemszögéből is lehetséges, az ABN AMRO elősegíti az átutalást. Az ügyfeleket tájékoztatni kell arról, hogy lehetőségük van a pozícióik átutalására a felszámolás helyett, továbbá a két lehetőség költségeiről is.
Az ABN AMRO Group állja a saját adminisztratív, átutalási és tranzakciós költségeit, amelyek a magánbanki szolgáltatási viszony megszüntetésének és a portfóliók átutalásának közvetlen következményeként keletkeznek (130).
Az ABN AMRO Group nem kötelezhető arra, hogy az ügyfelet érintő egyéb pénzügyi következményeket viselje.
8. cikk
Az ABN AMRO Group nem fizethet osztalékszelvényt olyan core Tier 1, Tier-1 és Tier-2 tőkeeszközök után (beleértve a hibrid tőkeeszközöket és elsőbbségi részvényeket), amelyeket e határozat dátuma előtt bocsátottak ki, és nem érvényesíthet semmilyen vételi opciós jogot az ilyen tőkeinstrumentumokkal kapcsolatban 2013. március 10-ig bezárólag, hacsak erre törvény nem kötelezi.
Az ABN AMRO Group kibocsáthat új tőkeinstrumentumokat e határozat dátuma után vagy osztalékszelvényeket fizethet az ilyen új tőkeinstrumentumok után, kivéve abban az esetben, ha az ilyen kibocsátások vagy osztalékfizetések olyan kötelezettséggel járnak, hogy a saját meglévő tőkeinstrumentumok után osztalékszelvényt kell fizetni.
Az első albekezdéstől eltérően, az ABN AMRO Group lehívhat FCC-instrumentumokat (nevezetesen a Fortis Capital Company Ltd által kibocsátott, 87,5 millió euro értékű, 6,25 %-os nem halmozódó, szavazati jogot nem biztosító örökös A. osztályú I. sorozatú elsőbbségi részvényeket).
2013. március 10-ével bezárólag az ABN AMRO Group kizárólag abban az esetben fizethet osztalékot a törzsrészvényei után, ha az osztalék összege meghaladja a 100 millió eurót (131).
9. cikk
Legkésőbb 2011. június 30-ig az ABN AMRO Group kiigazított kamatot fizet Hollandiának a Bizottság által a holland államnak küldött, 2010. június 24-én kelt elektronikus levélben meghatározott kölcsönök után. A kamattal kiigazított összegek 18 152 722 eurót tesznek ki.
10. cikk
E határozat bejelentésétől számított két hónapon belül Hollandia tájékoztatja a Bizottságot azokról az intézkedésekről, amelyeket az e határozatban foglaltaknak való megfelelés érdekében tett.
11. cikk
E határozat címzettje a Holland Királyság.
Kelt Brüsszelben, 2011. április 5-én.