RÅDETS AFGØRELSE
af 25. februar 2011
om arrangementer for genforhandling af den monetære konvention indgået mellem Den Franske Republiks regering, på Det Europæiske Fællesskabs vegne, og Fyrstendømmet Monacos regering
(2011/190/EU)
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 219, stk. 3,
under henvisning til henstilling fra Europa-Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Den Europæiske Centralbank og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Unionen har siden euroens indførelse haft kompetence for monetære spørgsmål og valutakursspørgsmål.
(2)
Rådet fastlægger arrangementerne for forhandling og indgåelse af aftaler om monetære spørgsmål eller spørgsmål vedrørende valutakursordninger.
(3)
Den monetære konvention indgået mellem Den Franske Republiks regering, på Det Europæiske Fællesskabs vegne, og Fyrstendømmet Monacos regering (1) (herefter »aftalen«) blev indgået den 26. december 2001.
(4)
Frankrig har længe haft et monetært samarbejde med Fyrstendømmet Monaco (herefter »Monaco«), som bygger på forskellige juridiske instrumenter. De finansielle institutioner, der ligger i Monaco, har adgang til Banque de Frances refinansieringsfaciliteter, og de deltager i nogle af de franske betalingssystemer på samme vilkår som de franske banker.
(5)
I sine konklusioner af 10. februar 2009 opfordrede Rådet Kommissionen til at undersøge, hvordan de eksisterende monetære aftaler fungerede, og at overveje, om lofterne for udstedelse af mønter burde hæves.
(6)
I sin meddelelse om, hvordan de monetære aftaler med Monaco, San Marino og Vatikanstaten har fungeret, konkluderede Kommissionen, at det er nødvendigt, at aftalen i sin nuværende form ændres for at sikre en mere konsekvent tilgang i forbindelserne mellem Unionen og de lande, med hvilke der er indgået en monetær aftale.
(7)
Aftalen bør derfor genforhandles med henblik på at justere loftet for udstedelse af mønter, vælge en domstol, der skal være ansvarlig for bilæggelse af eventuelle tvister, og tilpasse aftalens form med henblik på at bringe denne i bedre overensstemmelse med den nye fælles model for monetære aftaler. Aftalen bør fortsat være gældende, indtil parterne har indgået en genforhandlet aftale -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Frankrig meddeler Monaco, at der er behov for at ændre aftalen hurtigst muligt, og tilbyder genforhandling af de relevante bestemmelser i aftalen.
Artikel 2
Ved genforhandlingen af aftalen søger Unionen at opnå følgende ændringer:
a)
Den genforhandlede aftale indgås mellem Unionen, repræsenteret ved Den Franske Republiks regering og Kommissionen, og Fyrstendømmet Monacos regering.
b)
Metoden for fastsættelse af lofterne for udstedelse af monegaskiske euromønter revideres. De nye lofter beregnes efter en metode, hvor en fast del, som tager sigte på at forhindre en uforholdsmæssigt stor numismatisk spekulation i monegaskiske mønter ved at dække efterspørgslen på samlermarkedet, kombineres med en variabel del, der beregnes som Frankrigs gennemsnitlige møntudstedelse pr. indbygger i år n-1 multipliceret med antallet af indbyggere i Monaco. Uden at det berører udstedelse af samlermønter fastsættes det i den genforhandlede aftale, at mindst 80 % af monegaskiske euromønter, der udstedes hvert år, sættes i omløb til pålydende værdi.
c)
Den Europæiske Unions Domstol (»Domstolen«) vælges som den instans, der skal bilægge eventuelle tvister i forbindelse med aftalens anvendelse. Hvis Unionen eller Monaco finder, at den anden part ikke har opfyldt en forpligtelse i henhold til den genforhandlede aftale, kan de hver især indbringe sagen for Domstolen. Domstolens dom er bindende for parterne, som træffer de nødvendige foranstaltninger til at efterkomme dommen inden for en frist, som Domstolen fastsætter i sin dom. Hvis Unionen eller Monaco ikke træffer de nødvendige foranstaltninger til at efterkomme dommen inden for den fastsatte frist, kan den anden part straks opsige den genforhandlede aftale.
d)
Den genforhandlede aftales form justeres.
Artikel 3
Forhandlingerne med Monaco føres af Frankrig og Kommissionen på Unionens vegne. Den Europæiske Centralbank (ECB) inddrages fuldt ud i forhandlingerne, og dens samtykke kræves i spørgsmål, der ligger inden for dens kompetenceområde. Frankrig og Kommissionen forelægger udkastet til den genforhandlede aftale for Det Økonomiske og Finansielle Udvalg til udtalelse.
Artikel 4
Frankrig og Kommissionen bemyndiges til at indgå den genforhandlede aftale på Unionens vegne, medmindre Det Økonomiske og Finansielle Udvalg eller ECB mener, at den genforhandlede aftale bør forelægges Rådet.
Artikel 5
Denne afgørelse får virkning på dagen for meddelelsen.
Artikel 6
Denne afgørelse er rettet til Den Franske Republik, Kommissionen og Den Europæiske Centralbank.
Udfærdiget i Bruxelles, den 25. februar 2011.
A TANÁCS HATÁROZATA
(2011. február 25.)
az Európai Közösség nevében a Francia Köztársaság kormánya és Ő Főméltósága a Monacói Herceg kormánya közötti monetáris megállapodás újratárgyalására vonatkozó rendelkezésekről
(2011/190/EU)
AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 219. cikke (3) bekezdésére,
tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,
tekintettel az Európai Központi Bank véleményére,
mivel:
(1)
Az euró bevezetésének időpontja óta a monetáris vagy az átváltási árfolyammal kapcsolatos ügyek az Unió hatáskörébe tartoznak.
(2)
A Tanácsnak meg kell határoznia a monetáris és devizagazdálkodási szabályozási kérdéseket érintő megállapodásokra vonatkozó tárgyalásokra és e megállapodások megkötésére vonatkozó részletes rendelkezéseket.
(3)
2001. december 26-án az Európai Közösség nevében a Francia Köztársaság kormánya és Ő Főméltósága a Monacói Herceg kormánya monetáris megállapodást (1) (a továbbiakban: megállapodás) kötött.
(4)
Franciaország régóta monetáris kapcsolatokat tart fenn a Monacói Hercegséggel (a továbbiakban: Monaco), amelyek számos jogi eszközben megnyilvánulnak. A Monacóban működő pénzügyi intézményeknek hozzáférési joguk van a Banque de France refinanszírozási eszközeihez és a francia bankokéval azonos feltételekkel vesznek részt több francia fizetési rendszerben.
(5)
A Tanács 2009. február 10-i következtetésében felhívta a Bizottságot a hatályos monetáris megállapodások működésének felülvizsgálatára, valamint arra, hogy vegye fontolóra az érmekibocsátás felső határának növelését.
(6)
A Bizottság a Monacóval, San Marinóval és a Vatikánnal kötött monetáris megállapodások működéséről szóló közleményben megállapította, hogy a megállapodást módosítani szükséges, az Unióval monetáris megállapodást kötött országok és az Unió közötti kapcsolatokra vonatkozó egységesebb megközelítési mód biztosítása érdekében.
(7)
Ezért a megállapodást újra kell tárgyalni az euróérmék kibocsátására vonatkozó felső határérték kiigazítása, az esetleges viták rendezéséhez szükséges joghatóság megállapítása és a megállapodás formájának az új egységes előírásokhoz való igazítása céljából. A megállapodás addig marad hatályban, amíg a felek meg nem kötik az újratárgyalt megállapodást,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
Franciaország értesíti Monacót arról, hogy a megállapodást a lehető leghamarabb módosítani szükséges, és javasolja a megállapodás releváns rendelkezéseinek újratárgyalását.
2. cikk
Az Unió a Monacóval kötött megállapodás újratárgyalása során az alábbi módosításokra törekszik:
a)
Az újratárgyalt megállapodást a Francia Köztársaság kormánya által képviselt Unió, az Európai Bizottság és Ő Főméltósága a Monacói Herceg kormánya között kell megkötni.
b)
Felül kell vizsgálni a monacói euróérmék kibocsátására vonatkozó felső határérték meghatározásának módszerét. Az új felső határértéket olyan módszer alkalmazásával kell kiszámítani, amelynek megfelelően a határértéknek van egy rögzített - az érmegyűjtők piacán jelentkező kereslet kielégítését és ezáltal a monacói érmékkel való túlzott numizmatikai spekuláció elkerülését célzó - része és egy változó része, amelynek kiszámítása úgy történik, hogy Franciaország n-1. évi egy főre jutó átlagos érmekibocsátását meg kell szorozni Monaco lakosságának számával. A gyűjtők számára történő érmekibocsátás sérelme nélkül az újratárgyalt megállapodás a forgalomba hozandó monacói euróérmék minimális arányát az évente kibocsátott euróérmék 80 %-ának névértékében határozza meg.
c)
A megállapodás alkalmazásából eredő esetleges viták rendezéséhez az Európai Unió Bíróságát (a továbbiakban: Bíróság) kell kijelölni. Ha az Unió vagy Monaco úgy ítéli meg, hogy a másik fél nem teljesítette az újratárgyalt megállapodás keretében vállalt valamely kötelezettségét, a Bírósághoz fordulhat. A Bíróság ítélete kötelező a felekre nézve, akik az abban meghatározott időtartamon belül megteszik a Bíróság ítéletében foglaltak teljesítéséhez szükséges intézkedéseket. Amennyiben az Unió vagy Monaco az említett időtartamon belül nem teszi meg a Bíróság ítéletében foglaltak teljesítéséhez szükséges intézkedéseket, a másik fél haladéktalanul felmondhatja az újratárgyalt megállapodást.
d)
Az újratárgyalt megállapodás formáját módosítani kell.
3. cikk
Az Unió nevében a Bizottságnak és Franciaországnak kell a tárgyalásokat Monacóval lefolytatnia. Az Európai Központi Bank (EKB) teljes mértékben részt vesz a tárgyalásokon, és egyetértését kell kérni a hatáskörébe tartozó kérdésekben. Franciaország és a Bizottság benyújtja az újratárgyalt megállapodás tervezetét a Gazdasági és Pénzügyi Bizottsághoz (EFC) véleménynyilvánításra.
4. cikk
Franciaországnak és a Bizottságnak jogában áll az Unió nevében megkötni az újratárgyalt megállapodást, kivéve, ha a EGC vagy az EKB úgy véli, hogy az újratárgyalt megállapodást a Tanács elé kell terjeszteni.
5. cikk
Ez a határozat az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetésének napján lép hatályba.
6. cikk
Ennek a határozatnak a Francia Köztársaság, a Bizottság és az Európai Központi Bank a címzettje.
Kelt Brüsszelben, 2011. február 25-én.