KOMMISSIONENS AFGØRELSE
af 24. maj 2011
om Frankrigs statsstøtte C 88/97 til Crédit Mutuel
(meddelt under nummer K(2011) 3436)
(Kun den franske udgave er autentisk.)
(EØS-relevant tekst)
(2011/747/EU)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), særlig artikel 108, stk. 2, første afsnit,
under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),
efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med nævnte artikel (1), og under hensyntagen til disse bemærkninger, og
ud fra følgende betragtninger:
1. SAGSFORLØB
(1)
Den 25. januar 1991 indgav Association Française des Banques (herefter AFB), Chambre Syndicale des Banques Populaires (CSPB) og Crédit Agricole en klage med påstand om, at den franske stat havde ydet statsstøtte til Crédit Mutuel.
(2)
Kommissionen fremsendte første gang en anmodning om oplysninger om le Livret Bleu-ordningen ved brev af 27. maj 1991.
(3)
Ved brev af 6. februar 1998 meddelte Kommissionen de franske myndigheder, at den havde besluttet at indlede proceduren efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2, (nu artikel 108, stk. 2, i TEUF) vedrørende de potentielle støtteforanstaltninger i opsparingsordningen Livret Bleu (2).
(4)
De franske myndigheder fremsendte ved brev af 8. april 1998 en redegørelse til Kommissionen som svar på de spørgsmål, denne havde stillet i beslutningen om indledning af proceduren.
(5)
Crédit Mutuel fremsendte den 18. juni 1998 et brev til Kommissionen med en række begrundelser for, at de foranstaltninger, proceduren vedrørte, ikke kunne betegnes som statsstøtte, samt et analytisk regnskabsmateriale om Livret Bleu. En lang række interesserede parter har ligeledes fremsendt deres bemærkninger til Kommissionen (jf. afsnit 3 og 4, betragtning 48-59, som videresendte dem til de franske myndigheder den 3. september 1998.
(6)
Klagerne fremsendte fire uddybende redegørelser til Kommissionen ved brev af henholdsvis 29. oktober 1999, 16. maj 2000, 16. oktober 2000 og 19. januar 2001, som Kommissionen videresendte til de franske myndigheder den 21. februar 2000 og den 3. november 2000.
(7)
Den 5. februar 2001 sendte Kommissionen dokumenterne fra AFB til de franske myndigheder.
(8)
Fra november 1998 til december 1999 foretog en konsulent (3) (i det følgende benævnt »Kommissionens konsulent«) en revision af det analytiske regnskab for Livret Bleu. Konsulentens rapport blev den 10. januar 2000 forelagt de franske myndigheder og Crédit Mutuel. Den 7. februar 2000 blev der afholdt et teknisk samrådsmøde om denne revisionsrapport mellem Kommissionens tjenestegrene bistået af deres konsulent, de franske myndigheder og Crédit Mutuel.
(9)
Ved brev af 14. september 1999 anmodede Kommissionens tjenestegrene de franske myndigheder om at redegøre mere detaljeret for de opgaver af almennyttig interesse, som Crédit Mutuel havde fået overdraget. Ved tre breve af henholdsvis 21. februar 2000, 3. november 2000 og 5. februar 2001 tilsendte Kommissionens tjenestegrene de franske myndigheder forskelligt materiale (4) fra klagerne om Livret Bleu-produktets »lokkevareeffekt« (jf. afsnit 7.2.3, betragtning 110-118)). De franske myndigheder fremsatte deres bemærkninger den 1. februar 2001.
(10)
Den 11. april 2000 indgav Fédération Bancaire de l'Union Européenne (FBUE) en klage til Kommissionen over den støtte, som den franske stat havde indrømmet Crédit Mutuel i form af eneret til at distribuere opsparingsproduktet Livret Bleu.
(11)
I maj 2000 bad Confédération Nationale du Crédit Mutuel revisionsfirmaet Arthur Andersen gennemgå de metoder, der lå til grund for Crédit Mutuels analytiske regnskabsmateriale, og opstille et driftsregnskab for Livret Bleu. Denne opgave blev afsluttet i september 2000 med fremlæggelsen af en detaljeret rapport om driftsregnskabet for Livret Bleu, hvori det analytiske regnskabsresultat for Livret Bleu blev opgjort til et underskud før skat på 498 mio. FRF. Den endelige opgørelse af underskuddet byggede på en række »korrektioner«. Den 2. februar 2001 afholdtes et møde mellem Kommissionen og Crédit Mutuel. På baggrund af Kommissionens bemærkninger fremsendte Arthur Andersen efter anmodning fra Crédit Mutuel et notat af 8. februar 2001 med en begrundelse for den anvendte metode, der benævntes »korrektion af Crédit Mutuels IARD-aktivitets (forsikringsaktivitets) overrepræsentation i regnskabet« (5), som bl.a. havde givet anledning til kritik fra Kommissionen.
(12)
I april 2001 bad Kommissionen sin konsulent afdække forskellene mellem sin og Arthur Andersens regnskabsundersøgelse og vurdere, hvilke ændringer med hensyn til data eller metoder der med rimelighed kunne accepteres og indarbejdes i hans tidligere opgørelse. En ny endelig rapport fra konsulenten til Kommissionen blev afleveret den 23. juli 2001. Her opgøres resultatet af det analytiske regnskab for Livret Bleu til et samlet ikke-kapitaliseret overskud på 1 074 mia. FRF (163,7 mio. EUR). Rapporten blev fremsendt samme dag til de franske myndigheder. Den 26. juli 2001 blev der afholdt et samrådsmøde mellem Kommissionen, de franske myndigheder, Crédit Mutuel og Arthur Andersen. Crédit Mutuel og Arthur Andersen meddelte, at de var uenige i det slutresultat, Kommissionens konsulent var nået frem til. Arthur Andersen fastholdt sine tidligere konklusioner i en skriftlig redegørelse af 13. september 2001, som blev fremsendt som bilag til et notat fra de franske myndigheder af 15. september 2001. Den 26. oktober 2001 tilsendte de franske myndigheder Kommissionen et nyt notat med en juridisk analyse af Livret Bleu i relation til EU's konkurrenceregler, og den 7. januar 2002 fremsendte de et notat om omkostningerne ved Crédit Mutuels opgave af almennyttig karakter; dette notat indeholder ingen nye oplysninger, men henviser blot til det talmateriale, Crédit Mutuel allerede havde forelagt.
(13)
I de franske myndigheders notat til Kommissionen den 26. oktober 2001 gør de rede for, hvorfor i) Livre Bleu ikke udgjorde en statsstøtte, ii) der kun kunne være tale om en eksisterende støtte, hvis Kommissionen fastholdt betegnelsen støtte, og iii) der under alle omstændigheder var tale om en forenelig støtte.
(14)
I sin beslutning af 15. januar 2002 (6) (herefter »den annullerede beslutning«) erklærede Kommissionen Den Franske Republiks statsstøtte til Crédit Mutuel for uforenelig med fællesmarkedet.
(15)
Beslutningen af 15. januar 2002 blev omstødt med Rettens dom af 18. januar 2005 (7).
(16)
Kommissionen ankede ikke Rettens dom. Ifølge artikel 266, stk. 1, i TEUF skal Kommissionen træffe de nødvendige foranstaltninger til opfyldelse af denne dom. I statsstøttesager betyder dette, at sagen, efter at beslutningen er blevet annulleret, henvises til fornyet formel undersøgelse.
(17)
Ved beslutning af 7. juni 2006 (8) (herefter »beslutningen om udvidelse«) udvidede Kommissionen den formelle undersøgelsesprocedure og præciserede genstanden for sin vurdering af en eventuel støtte.
(18)
Ved brev af hhv. 1. september 2006 og 7. september 2006 tilsendte Frankrig Kommissionen sine bemærkninger til beslutningen om udvidelse.
(19)
Den 19. september 2006 modtog Kommissionen en klage fra Association des Victimes du Crédit Mutuel.
(20)
Kommissionen modtog bemærkninger fra Crédit Mutuel ved brev af 13. oktober 2006.
(21)
Kommissionen sendte Crédit Mutuels bemærkninger til de franske myndigheder ved brev af 31. oktober 2006.
(22)
Kommissionen anmodede ved brev af 22. september 2006 og 28. november 2006 Frankrig om yderligere oplysninger, som blev fremsendt ved brev af hhv. 8. november 2006 og 28. februar 2007.
(23)
Kommissionen afholdt møder med de franske myndigheder henholdsvis den 19. december 2006 og den 15. januar 2007.
(24)
Den 10. maj 2007 vedtog Kommissionen en beslutning efter EF-traktatens artikel 86, stk. 3 (nu artikel 106, stk. 3, i TEUF) i forbindelse med EF-traktatens artikel 43 og 49 (nu artikel 49 og 56 i TEUF), i henhold til hvilken Frankrig skulle ophæve Crédit Mutuels, Caisse d'Épargnes og Banque Populaires særlige ret (9) til at distribuere hhv. Livret Bleu (for Crédit Mutuel) og Livret A (for Caisses d'Épargne og La Poste) (10).
(25)
Frankrig ophævede ikke de særlige rettigheder til at distribuere Livret A og Livret Bleu inden for fristen på 9 måneder efter beslutningen af 10. maj 2007, og Kommissionen indledte derfor overtrædelsesproceduren efter EF-traktatens artikel 226 (nu artikel 258 i TEUF) og sendte den 5. juni 2008 en åbningsskrivelse for manglende efterkommelse af beslutningen.
(26)
Ved brev af 19. september 2009 anmodede Kommissionen Frankrig om nye oplysninger, som blev fremsendt den 13. oktober 2009.
(27)
Den 8. oktober 2009 afsluttede Kommissionen overtrædelsesproceduren, da Frankrig havde efterkommet afgørelsen med vedtagelsen af reformen af 1. januar 2009, der liberaliserer distributionen af Livret A og Livret Bleu (11), og dermed ophævet de særlige rettigheder til at distribuere disse produkter (12).
(28)
I løbet af 2010 sendte Kommissionen adskillige e-mails med spørgsmål til Crédit Mutuel, som denne besvarede, ligeledes pr. e-mail.
(29)
Denne beslutning afslutter i overensstemmelse med artikel 13 i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (13) proceduren om potentielle støtteelementer i opsparingsproduktet Livret Bleu.
2. BESKRIVELSE AF OPSPARINGSPRODUKTET LIVRET BLEU
2.1. Beskrivelse af Crédit Mutuel
(30)
Crédit Mutuel er en decentraliseret bank- og forsikringskoncern bestående af et landsdækkende net af Crédit Mutuel-kasser med status af andelsselskaber. Crédit Mutuel er reguleret af loven af 10. september 1947, der fastlægger principperne for samarbejde. Koncernen er organiseret på tre niveauer, lokalt, regionalt og nationalt.
(31)
Crédit Mutuel-koncernen har to navne (Crédit Mutuel og Crédit Industriel et Commercial (herefter CIC), råder over næsten 6 000 salgssteder og har over 72 000 ansatte. Crédit Mutuels lokale kasser er tilknyttet 18 regionale fællesforbund, der er medlem af landssammenslutningen Crédit Mutuel, som er nettets centrale organ. CIC har seks regionale banker og specialiserede datterselskaber i både Frankrig og resten af verden.
(32)
Crédit Mutuel-koncernen har én fælles ledelse og forfølger en global politik. Den opretholder en intern solidarisk økonomi inden for landssammenslutningen, som sikrer de regionale fællesforbunds likviditet. Koncernen fremstår som en samlet virksomhed med hensyn til konkurrencelovgivning, eftersom den har et enkelt beslutningscenter på centralt plan.
2.2. Beskrivelse af Livret Bleu
(33)
Livret Bleu var et opsparingsprodukt, der var reguleret af staten, hvor Crédit Mutuel havde enedistributionsret.
(34)
Produktet var ligeledes kendetegnet ved en delvis skattebegunstigelse i henhold til den ændrede finanslov for 1975 (14). To tredjedele af de renter, som sparerne fik udbetalt på deres indlån, var skattefri. Bruttorentesatsen for indskud på Livret Bleu blev fastsat af staten på en sådan måde, at nettosatsen efter skat (15) var identisk med satsen for Livret A, som var helt skattefri.
(35)
Staten fastsatte rentesatsen for Livret Bleu på et niveau, der lå over inflationen og var indekseret efter valutamarkedet. Den sidste rentesats for Livret Bleu, før dette opsparingsprodukt blev ophævet med reformen af 1. januar 2009 (jf. betragtning 41), var 4 % (16). Det maksimale beløb, som sparerne kunne indsætte på deres Livret Bleu, var 15 300 EUR. Indeståendet på Livret Bleu steg fra 13 mia. EUR (85 mia. FRF) i 1991 til 22 mia. EUR i 2008.
(36)
Livret Bleus karakteristika - øjeblikkelig tilrådighedsstillelse af midlerne, indbetalinger fra og med 15 EUR, ingen udgifter (f.eks. ikke i forbindelse med at åbne en Livret Bleu) osv. - skabte en stor likviditet. Det var desuden muligt via Livre Bleu at foretage direkte indbetalinger til statskassen eller offentlige virksomheder som EDF og France Télécom. Livret Bleu, der var et opsparingsprodukt for privatpersoner, kunne derfor til en vis grad sammenlignes med en kontokurant.
(37)
De forpligtelser, der var forbundet med anvendelsen af de midler, som var indsat på Livret Bleu, ændrede sig i tidens løb.
(38)
I første omgang var Crédit Mutuel forpligtet til at anvende 50 % af midlerne (en andel, som i 1983 (17) blev hævet til 65 % af midlerne og 80 % af de nye indskud) til almennyttige formål (navnlig dækning af lokale forvaltningers og andre offentlige organers finansieringsbehov). De resterende midler kunne banken selv disponere over (i det følgende benævnt ikke-obligatoriske placeringer).
(39)
Dette system blev grundlæggende ændret med bekendtgørelse af 27. september 1991 (18), hvor Livret Bleu blev bragt på linje med Livret A. Efter denne bekendtgørelse blev alle nye indskud (19) centraliseret hos Caisse des Dépôts et Consignation (i det følgende »CDC«), der til gengæld herfor betalte formidlingsprovision til Crédit Mutuel. Denne provision, der oprindelig var 1,3 % af indeståender på Livret Bleu overført til konti hos CDC, blev sænket til 1,2 % den 1. januar 2005, derefter til 1,1 % den 1. november 2005. CDC anvender hovedsagelig midlerne fra Crédit Mutuel til at finansiere socialt boligbyggeri.
(40)
Denne grundlæggende ændring af systemet medførte også en gradvis genplacering af det eksisterende indestående (20). Efter bekendtgørelsen af 27. september 1991 og indtil udgangen af første halvår af 1999 faldt andelen af de eksisterende placeringer i almennyttige formål og ikke-obligatoriske placeringer, indtil næsten hele indeståendet var overført til konti hos CDC.
I mia. FRF og i %
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
Årlige gennemsnitlige indeståender
85,5
83
80,2
83,4
88,7
91,5
92,7
98,1
98,7
Placeringer centraliseret hos CDC
1 %
7 %
12 %
24 %
39 %
46 %
51 %
69 %
100 %
Placeringer i almennyttige formål
67 %
54 %
46 %
35 %
27 %
20 %
15 %
10 %
0 %
Ikke-obligatoriske placeringer
32 %
39 %
42 %
41 %
35 %
34 %
34 %
21 %
0 %
Kilde: Littlejohn Fraser.
(41)
Den 1. januar 2009 trådte reformen af Livret A og Livret Bleu i kraft, og derefter har alle banker kunnet tilbyde kunderne Livret A, og der er ikke længere nogen forskel mellem Livret A og Livret Bleu. Siden 1. januar 2009 er Crédit Mutuels Livret Bleu bare en anden betegnelse for Livret A. Livret Bleu og følgelig også Crédit Mutuels enedistributionsret blev således ophævet pr. denne dato.
2.3. Gennemgang af begrundelsen for at indlede proceduren/udvidelsen
(42)
Som det fremgår af beslutningen om udvidelse (21), har Kommissionen anset det for muligt, at Frankrig har ydet støtte til Crédit Mutuel i form af formidlingsprovisionen.
(43)
I sin dom i Altmark-sagen fandt Domstolen, at kompensation for offentlig tjeneste ikke udgør statsstøtte efter artikel 107 i TEUF, hvis fire kumulative betingelser, der er anført i Altmark-dommen af 24. juli 2003, er opfyldt (22).
(44)
Kommissionen anfører i beslutningen om udvidelse, at den fjerde betingelse i Altmark-sagen muligvis ikke var opfyldt, for så vidt som staten ikke overlod denne almennyttige opgave - at modtage indskud, som skal anvendes til finansiering af socialt boligbyggeri - til den billigste tilbudsgiver efter et udbud, men efter direkte forhandling med Crédit Mutuel, hvilket ikke på forhånd giver nogen garanti for, at vederlaget til Crédit Mutuel ikke er højere, end hvad en veldrevet virksomhed ville have krævet. Den mente desuden ikke, at de franske myndigheder havde påvist, at provisionens omfang var fastlagt på grundlag af omkostningerne for en gennemsnitlig, veldrevet virksomhed i banksektoren. Det er ikke nok, at de franske myndigheder understregede, at Crédit Mutuel er en veldrevet virksomhed, til at bevise, at provisionsniveauet var fastsat på grundlag af en analyse af de omkostninger, som skal afholdes af en veldrevet virksomhed i henhold til Altmark-sagen.
(45)
Ifølge Kommissionen var formidlingsprovisionen statsmidler og kunne udgøre en selektiv fordel, som kunne fordreje konkurrencen og påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne, og som ikke var anmeldt til Kommissionen. Provisionen kunne således indeholde elementer af ulovlig statsstøtte.
(46)
Kommissionen anslog i sin beslutning om udvidelse, at denne foranstaltning muligvis ikke var forenelig med artikel 86, stk. 2, i EF-traktaten (nu artikel 106, stk. 2, i TEUF), og mente ikke, at undtagelserne i artikel 87, stk. 2 og 3, i EF-traktaten (nu artikel 107, stk. 2 og 3, i TEUF) kunne anvendes.
(47)
På grundlag af beregninger fra Kommissionens konsulent fandt Kommissionen det godtgjort, at provisionen oversteg det beløb, der var nødvendigt til at dække omkostninger ved forpligtelsen af almennyttig karakter (modtagelse af indlån til socialt boligbyggeri) i lyset af de deraf afledte indtægter og en rimelig fortjeneste ved udførelsen af denne forpligtelse. Da Kommissionen havde gjort opmærksom på, at provisionen skulle indeholde alle fordele, både fra staten og i form af statsmidler, uanset disses art, tog den i beregningen af provisionen ikke alene hensyn til nettoudgifterne til modtagelse af indeståender centraliseret hos CDC, men også til nettoresultatet (omkostninger eller fortjeneste) for placeringerne i almennyttige formål og ikke-obligatoriske placeringer. Det fremgik af rapporten fra Kommissionens konsulent, at der var udbetalt overkompensation til Crédit Mutuel for årene 1991, 1992, 1993 og 1998.
3. KLAGERNES ARGUMENTER
(48)
Kommissionen fremlagde klagernes argumenter i sin beslutning af 6. februar 1998 om at indlede proceduren efter artikel 88, stk. 2, i EF-traktaten (nu artikel 108, stk. 2, i TEUF). De uddybende redegørelser, der er fremsendt siden da, indeholder følgende argumenter.
(49)
I et notat fra AFB (ajourført ultimo februar 1999 og sendt til Kommissionen i oktober 1999) om Livre Bleus indirekte positive virkninger vurderes bankens nettoprovenu af Livret Bleus virkninger til 17 mia. FRF (2,6 mia. EUR), forudsat at forøgelsen af Crédit Mutuels markedsandele for alle segmenter i perioden 1986-1997 alene stammer fra distributionen af Livret Bleu.
(50)
I en undersøgelse foretaget af Caisse Nationale du Crédit Agricole, fremsendt i maj 2000, analyseres udviklingen i antallet af Crédit Mutuels filialer. Det fremgår, at det samlede antal permanente afdelinger faldt fra 1991 til 1994 og derefter gradvist steg igen og i 1998 var oppe på niveauet for 1990. Udviklingen har varieret i de forskellige regioner: Antallet af permanente og derefter ikke-permanente afdelinger faldt i regioner, hvor Crédit Mutuel traditionelt har haft en stærk position (Pays de Loire, Bretagne og Alsace), mens det gik frem i de andre regioner. Det er derfor sandsynligt, at Crédit Mutuel har begrænset sin tilstedeværelse i landdistrikterne og styrket den i byområderne. Disse data synes at afkræfte Crédit Mutuels påstand om, at banken var tvunget til at opretholde en stærk tilstedeværelse i landdistrikterne i 1990'erne. Tallene viser også, at Crédit Mutuel er i stand til at opretholde et særdeles tæt netværk, også efter at alle former for kontrol fra myndighedernes side er ophørt.
(51)
AFB sendte den 4. juni 1998 en skrivelse til Kommissionen, hvor man hævdede, at vederlaget på 1,3 % af indeståendet på Livret Bleu, der var centraliseret hos CDC, var ansat for højt, da Caisses d'Épargne og la Poste i samme periode fra CDC fik hhv. 1,2 % og 1,5 % af indskud på Livret A, der også var centraliseret hos CDC. AFB anførte i brevet, at man i 1997 havde tilbudt de franske myndigheder at forestå modtagelsen af indskud på Livret Bleu mod en provision på kun 1 %, men myndighederne reagerede ikke på dette tilbud. AFB fremhævede bl.a., at det franske parlamentsmedlem Raymond Douyère i sin rapport fra april 1998 om moderniseringen af Caisses d'Épargne påpegede, at omkostningerne ved modtagelse af indskud på opsparingsordninger for en gennemsnitssparekasse som Caisse d'Épargne de Bourgogne er 0,96 % af indeståendet, og at der ikke var nogen begrundelse for, at Crédit Mutuel skulle have større administrationsomkostninger.
(52)
En redegørelse fra Cabinet Glais fra august 2000, fremsendt på foranledning af AFB, indeholder en række statistiske oplysninger vedrørende den konkurrencemæssige fordel, som enedistributionsretten til Livret Bleu giver Crédit Mutuel. Det fremgår af tidsrækkerne, at indeståendet på Livret Bleu og på andre former for indlån voksede kraftigt, indtil udviklingen vendte i 1985-1987. Udlån til private fortsætter med at stige også efter dette tidspunkt, og stigningstakten er højere for Crédit Mutuel end for bankens største konkurrenter. Eksperten fra Cabinet Glais udleder heraf, at »Livret Bleu-effekten således synes at have tiltrukket kunder til banken, og fra midten af 1980'erne synes denne positive effekt at være fortsat, uden at indlånene er steget. Det er de oprindelige loyale kunder, som tilsyneladende har skabt grundlaget for Crédit Mutuels ekspansionsstrategi i den følgende periode«. Eksperten bemærkede endvidere, at Crédit Mutuels aktivitet (primært udlånsvirksomhed) tilsyneladende ikke havde fulgt den normale udvikling på bankmarkedet, og det påviser han ved bl.a. at konstruere en indikator for tilfældige økonomiske rystelsers længerevarende effekt på aktivitetsvariablerne og opstille en simpel ligning for låneefterspørgslen. Ifølge eksperten er den logiske forklaring på dette fænomen, at Crédit Mutuels kunder er mere loyale - f.eks. på grund af Livret Bleu-ordningen - end de andre storbankers kunder.
(53)
Den anden redegørelse fra Cabinet Glais (fra december 2000) indeholder en ny økonometrisk analyse af kundernes binding til de enkelte storbanker. Disse resultater bekræfter ifølge eksperten formodningen om, at Crédit Mutuel og Caisses d'Épargne har langt bedre mulighed for at sikre deres kunders loyalitet end de øvrige storbanker. Men det er umuligt at afgøre, hvorvidt det er distributionen af en skattebegunstiget opsparingsordning eller det tætte net af afdelinger i de forskellige regioner (begge banker råder over begge dele), der ligger til grund for deres kunders større loyalitet.
(54)
I tilslutning til den foreliggende procedure har Kommissionen desuden modtaget en supplerende redegørelse fra klagerne, hvori det anføres, at Crédit Mutuels køb i april 1997 af Crédit Industriel et Commercial (CIC) i forbindelse med privatiseringen af dette pengeinstitut, der tidligere var ejet af den offentlige forsikringskoncern GAN, kun var muligt takket være den støtte, Crédit Mutuel havde modtaget i forbindelse med Livret Bleu, og som betød, at Crédit Mutuel kunne forøge sin andel af markedet for indlån fra 2 % i 1969 til ca. 6,9 % i 1997. Crédit Mutuels egenkapital er ifølge klagerne blevet kraftigt forøget takket være den pågældende støtte og er vokset fra 650 mio. FRF (99 mio. EUR) i 1974 til 47,3 mia. FRF (7,2 mia. EUR) i 1997.
(55)
Endelig påstår Association des Victimes du Crédit Mutuel i sin klage af 19. september 2006, at der er tale om »tilvendelse af offentlig opsparing med henblik på private og kommercielle formål […] på bekostning af sparerne og den franske økonomi«, men denne påstand understøttes ikke af dokumentation eller beviser for en eventuel ulovlig statsstøtte.
4. DE INTERESSEREDE PARTERS BEMÆRKNINGER
(56)
Som reaktion på offentliggørelsen af meddelelsen om at indlede den foreliggende procedure den 6. februar 1998 har Kommissionen modtaget bemærkninger fra en lang række interesserede parter.
(57)
Nogle af Crédit Mutuels konkurrenter informerede om den skade, de mener at have lidt på grund af Crédit Mutuels enedistributionsret til Livret Bleu. Hovedparten af bankerne var af den opfattelse, at Livret Bleus »lokkevareeffekt« betød, at de mistede kunder, som blev tiltrukket af Livret Bleu, og bankerne ønskede derfor enedistributionsretten ophævet. Sådanne bemærkninger er indkommet til Kommissionen fra følgende banker:
Banque Dupuy de Parseval
Banque Natexis
Banque de Picardie
Banque Populaire de Bourgogne
Banque Populaire Bretagne Atlantique
Banque Populaire du Centre
Banque Populaire Centre-Atlantique
Banque Populaire de Champagne
Banque Populaire de la Côte d'Azur
Banque Populaire du Dauphiné et des Alpes du Sud
Banque Populaire de Franche-Comté, du Maconnais et de l'Ain
Banque Populaire du Haut-Rhin
Banque Populaire de La Loire
Banque Populaire de Lorraine
Banque Populaire de Lyon
Banque Populaire du Midi
Banque Populaire du Massif Central
Banque Populaire de l'Ouest
Banque Populaire Provençale et Corse
Banque Populaire des Pyrénées Orientales, de l'Aude et de l'Ariège
Banque Populaire du Quercy et de l'Agenais
Banque Populaire Savoisienne
Banque Populaire de la Région Économique de Strasbourg
Banque Populaire du Sud-Ouest
Banque Populaire du Tarn et de l'Aveyron
B.P.ROP Banque Populaire
Banque de Savoie
Crédit Commercial de France
Crédit Commercial du Sud-Ouest
Crédit Lyonnais
Société Générale
Union des Banques à Paris.
(58)
Ud over de bemærkninger til forsvar for Crédit Mutuel, for hvilke der redegøres i afsnit 4, har Kommissionen modtaget bemærkninger fra følgende tredjeparter til fordel for Livret Bleu-ordningen:
Bertholet, medlem af Nationalforsamlingen, valgt i Drôme
Blondel, medlem af Conseil Général i Nord
Cabot, direktør for Centre Régional Information Jeunesse de Toulouse
Cormorèche, borgmester i Montuel
Cornelis, medlem af Conseil Général Nord
Chavannes, borgmester i Angoulême
Crépeau, medlem af Nationalforsamlingen, valgt i Charente-Maritime
Debavelaere, medlem af Nationalforsamlingen, valgt i Charente-Maritime
Decool, borgmester i Brouckerque
Delevoye, medlem af Nationalforsamlingen, valgt i Pas-de-Calais
Delnatte, medlem af Nationalforsamlingen, valgt i Nord
Dolez, medlem af Nationalforsamlingen, valgt i Nord
Ewald, regional delegeret for Association pour le Droit à l'Initiative Économique
Fronton, Union départementale des associations familiales de Haute-Garonne
Foy, medlem af Nationalforsamlingen, valgt i Nord
Galiègue, formand for Caisse de Crédit Mutuel de Solesmes
Gournay, borgmester i Caestre
Armelle Guinebertière, medlem af Europa-Parlamentet
Hervé, borgmester i Rennes
Humez, formand for Comité départemental de lutte contre la mucoviscidose du Pas-de-Calais
Ingelaere, formand for Flandr'action
Juppé, medlem af Nationalforsamlingen, borgmester i Bordeaux
Lapalu, formand for association Animation et gestion d'organismes privés
Lazaro, medlem af Nationalforsamlingen, valgt i Nord
Lebreton, formand for Conseil général des Côtes d'Armor
Ledieu, borgmester i Cateau-Cambrésis
Leleu, bestyrer i Crédit Mutuel Nord
Maille, formand for Communauté urbaine de Brest
Masclet, medlem af Conseil Régional i Nord-Pas-de-Calais
Méhaignerie, formand for Conseil général d'Ille-et-Villaine
Mio, medlem af Conseil Régional i Nord-Pas-de-Calais
Novak, formand for Association pour le droit à l'initiative économique
Permuy, medlem af Conseil Régional du Nord-Pas-de-Calais
Albert Rivaux, medlem af Conseil Régional i Pas-de-Calais
de Rohan, formand for Conseil Régional i Bretagne
Valla, medlem af Conseil Général i Ardèche
Vanlerenberghe, borgmester i Arras
Villain, borgmester i Cambrai
de Villiers, medlem af Nationalforsamlingen, valgt i Vendée.
(59)
Langt størsteparten af disse tredjeparter har fremhævet Crédit Mutuels store betydning, navnlig på regionalt plan, for finansieringen af almennyttige formål, især foreninger, der arbejder uden gevinst for øje. De har ligeledes fremhævet Crédit Mutuels funktion som finansielt holdepunkt for den jævne befolkning, hvorfra en stor del af kunderne kommer. Flere lokale folkevalgte har understreget, at Crédit Mutuel har stor betydning for oprettelsen af nye virksomheder og arbejdspladser og udviklingen af lokale initiativer i samarbejde med de lokale forvaltninger. Andre har givet udtryk for, at Crédit Mutuel med sine decentrale strukturer bedre kan imødekomme lokale behov end de mere centraliserede pengeinstitutter og dermed bedre sikre en afbalanceret egnsudvikling.
5. CRÉDIT MUTUELS BEMÆRKNINGER
(60)
Crédit Mutuel bebrejder Kommissionen den yderst langvarige sagsbehandling.
(61)
Ifølge Crédit Mutuel vedrørte Rettens dom ikke kun en begrundelsesmangel, men indeholdt også en kritik af Kommissionens begrundelse, som denne ikke skulle have taget hensyn til i sin beslutning om udvidelse, navnlig vedrørende beregningen af den eventuelle overkompensation. Crédit Mutuel bebrejder Kommissionen, at den har sammenlagt de positive årsresultater uden fradrag af negative årsresultater, hvilket strider mod den metode, der anbefales i rammebestemmelserne for statsstøtte af kompensation for offentlig tjeneste (i det følgende »rammebestemmelserne fra 2005«) (23).
(62)
Ifølge banken opfylder provisionen de fire betingelser i Altmark-dommen:
a)
Med hensyn til den første betingelse skulle Crédit Mutuel udføre to opgaver af almindelig økonomisk interesse, nemlig dels opretholdelse af et betydeligt antal afdelinger i landdistrikter af egnsudviklingshensyn, dels at modtage indskud til finansiering af socialt boligbyggeri. For så vidt angår opretholdelsen af et stort antal afdelinger i landdistrikter, anfægter banken Kommissionens konklusion, i henhold til hvilken de franske bestemmelser af lovgivnings- og forskriftsmæssig karakter er alt for vage til at overdrage Crédit Mutuel en sådan opgave og dermed til, at den første betingelse i Altmark-dommen er opfyldt. Ifølge Crédit Mutuel er baggrunden for Kommissionens konklusion, at disse tekster ikke pålagde Crédit Mutuel specifikke begrænsninger, fordi de gjaldt for hele banksektoren. Det er ligeledes Crédit Mutuels opfattelse, at Kommissionen forsøger at overføre bevisbyrden til banken, for at den første betingelse i Altmark-dommen er opfyldt, hvilket der ikke er hjemmel for i den pågældende retspraksis.
b)
Med hensyn til den anden betingelse understreger Crédit Mutuel, at provisionen blev indført samtidig med forpligtelsen til at centralisere midlerne hos CDC, og at beregningsmetoden for denne provision var objektiv og gennemsigtig.
c)
Med hensyn til den tredje betingelse mener banken ikke, at vederlaget er nok til at dække omkostningerne ved modtagelsen af indskud, da aktiviteten i tilknytning til de midler, der var centraliseret hos CDC, skulle have givet et negativt resultat for hele perioden 1991-2005.
d)
Crédit Mutuel finder ligeledes, at den fjerde betingelse er opfyldt. Provisionen var ifølge banken fastlagt på grundlag af Crédit Mutuels faktiske omkostninger ved distributionen af Livret Bleu. Crédit Mutuel var en veldrevet virksomhed ifølge Altmark-dommen, eftersom bankens administrationsomkostninger var blandt de laveste. Dette havde Kommissionen for øvrigt anerkendt i beslutningen om udvidelse (24). Ifølge banken har Kommissionen ikke i tilstrækkelig grad uddybet årsagerne til, at den ikke mener, at denne betingelse var opfyldt.
(63)
Under alle omstændigheder mener Crédit Mutuel, at foranstaltningen er forenelig med fællesmarkedet på grundlag af artikel 106, stk. 2, i TEUF. Crédit Mutuel kritiserer især metoden til beregning af overkompensationen, som denne beskrives i beslutningen om udvidelse. Ifølge Crédit Mutuel var der regnefejl i Kommissionens evaluering af det samlede resultat af driftsregnskabet for Livret Bleu, fordi den var baseret på konsulentens fejlagtige konklusioner trods nogle uafklarede punkter, hvor Kommissionens og Crédit Mutuels konsulenter ikke var enige (25).
(64)
Crédit Mutuel anfægter derefter Kommissionens årsbaserede tilgang (dvs. at der alene tages hensyn til beløb for år med overkompensation og ikke beløb for år med underkompensation), som skulle stride mod et vist antal fortilfælde, den annullerede beslutning og rammebestemmelserne fra 2005 (26). Kommissionen burde følge en samlet tilgang (dvs. i beregningen af kompensation tage hensyn til det samlede beløb for år med hhv. over- og underkompensation), dels for hele perioden 1991-1998, dels for hele perioden efter 1999.
(65)
Desuden har Kommissionen ikke i sin beslutning om udvidelse taget korrekt hensyn til en rimelig fortjeneste. Den baserede sin vurdering af den rimelige fortjeneste på omkostningerne ved den lovpligtige egenkapital, anslået til 6 %, men disse omkostninger udgør en omkostning i det analytiske regnskab og ikke en fortjeneste. Kommissionen burde have taget hensyn til afkastet af egenkapital som anbefalet af Arthur Andersen (27). Kommissionen har således beregnet en rimelig fortjeneste efter en degressiv skala, der bliver nul efter den samlede centralisering af indeståenderne hos CDC, da disse indskud ikke medførte egenkapitalomkostninger. Crédit Mutuel fremhæver, at den af Kommissionen valgte indikator betød, at banken slet ikke fik en normal fortjeneste af Livret Bleu. Ifølge Crédit Mutuel skal enhver bank kunne skabe en normal fortjeneste, selv i forbindelse med centraliserede indskud, som ikke indebærer egenkapitalomkostninger i en snæver juridisk fortolkning af solvensnøgletallene.
(66)
Kommissionen har heller ikke taget korrekt hensyn til omkostningerne ved den anden tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, som Crédit Mutuel mener at have fået overdraget, nemlig opretholdelse af afdelinger i landdistrikter, hvis formål er at tilskynde til folkelig opsparing i hele området ved at give så mange som muligt adgang til en bank.
(67)
Endelig bestrider Crédit Mutuel eksistensen af en eventuel lokkevareeffekt. Banken gør opmærksom på, at Kommissionen i sin annullerede beslutning anførte, at denne lokkevareeffekt ikke havde kunnet bevises, og mener ikke, at der siden da er fremlagt nye beviser herfor.
(68)
For så vidt angår proceduren, påberåber Crédit Mutuel sig flere generelle, fællesskabsretlige principper, der strider mod tilbagebetaling af potentiel støtte, og navnlig princippet om berettiget forventning og overskridelse af en rimelig frist.
6. FRANKRIGS BEMÆRKNINGER
(69)
Frankrig mener, at betingelserne i Altmark-dommen er opfyldt:
a)
Med hensyn til den første betingelse understreges det, at Kommissionen har erkendt, at Crédit Mutuel havde fået overdraget en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, nemlig modtagelse af indskud, der skulle anvendes til finansiering af socialt boligbyggeri. Det anføres, at Kommissionen i sin beslutning om udvidelse fremførte, at opretholdelse af afdelinger i landdistrikter af egnsudviklingshensyn også kan betragtes som en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse (28), men de franske myndigheder besvarer ikke Kommissionens argumenter i beslutningen om udvidelse om, at den første betingelse i Altmark-dommen ikke er opfyldt, fordi der ikke findes nationale love eller forskrifter, som tilstrækkeligt klart overdrager Crédit Mutuel en tjenesteydelse efter artikel 106, stk. 2, i TEUF (29).
b)
For så vidt angår den anden betingelse, mener Frankrig, at kompensationsparametrene var fastlagt på en objektiv, gennemsigtig måde.
c)
Med hensyn til den tredje betingelse fremfører Frankrig, at kompensationsbeløbet (provisionen) ikke oversteg, hvad der var nødvendigt for at dække ordningens omkostninger, og man henviste til det analytiske regnskab for Crédit Mutuels Livret Bleu for årene 1999-2005.
d)
Den fjerde betingelse skulle ligeledes være opfyldt, da Frankrig påstod, at ledelsen af Crédit Mutuel opfyldte de opstillede krav til effektivitet (30).
(70)
Med hensyn til betingelserne vedrørende eksistensen af statsstøtte henviser Frankrig til de argumenter, der blev fremført, før beslutningen blev annulleret i 2002:
a)
Betingelsen om statsmidler er ikke opfyldt, fordi Crédit Mutuels fortjeneste af de indeståender, der ikke var centraliseret hos CDC (ikke-obligatoriske placeringer og placeringer i almennyttige formål), stammede fra oprindeligt private midler (sparernes indskud), der ikke var til rådighed for de offentlige myndigheder.
b)
Samhandelen mellem medlemsstaterne har ikke kunnet være påvirket før oprettelsen af det indre marked for bankvirksomhed og finansielle aktiviteter, dvs. den 1. januar 1993 med vedtagelsen af Rådets direktiv 89/646/EØF af 15. december 1989 om samordning af lovgivningen om adgang til at optage og udøve virksomhed som kreditinstitut og om ændring af direktiv 77/780/EØF (i det følgende »det andet bankdirektiv«) (31). Grunden til, at Crédit Mutuels kasser ikke drev nogen form for virksomhed uden for de nationale grænser efter dette tidspunkt var ifølge de franske myndigheder, at der ikke fandtes en statut for det europæiske andelsselskab, hvilket medførte begrænsninger for andelsselskabers og dermed Crédit Mutuels muligheder for at ekspandere uden for de nationale grænser. De Livret Bleu-konti, som personer med bopæl uden for Frankrig åbnede, repræsenterer kun ca. 0,1 % af det samlede indestående. Myndighederne mente desuden, at de udenlandske bankforetagender i Frankrig sigtede mod et helt andet marked end Crédit Mutuels.
c)
Den provision, som CDC betalte til Crédit Mutuel af det centraliserede indestående på Livret Bleu, udgjorde ikke støtte, men var vederlag for en ydelse fra bankens side, hvis pris var blevet aftalemæssigt fastsat i 1991 til 1,3 %. Myndighederne lagde vægt på, at administrationen af Livret Bleu indebar store omkostninger på grund af det store antal konti med indeståender på under 5 000 FRF (762 EUR). De henviste til det analytiske regnskabsmateriale, der var udarbejdet af Crédit Mutuel (efter foranstaltningens indførelse), og konkluderede på grundlag heraf, at provisionens størrelse var helt berettiget. De franske myndigheder har understreget, at alle former for fordele, som Livret Bleu kunne indebære for Crédit Mutuel, skulle ses i sammenhæng med de omkostninger, der er forbundet med opfyldelsen af opgaver af almindelig, økonomisk interesse. I den sammenhæng har de gjort Kommissionen opmærksom på, at en stigende andel af indeståendet på denne opsparingsordning er blevet placeret i almennyttige formål. Procentdelen er således gradvist forhøjet fra 50 % af indeståendet på Livret Bleu i perioden fra 1975 til 1983 til 65 % i perioden fra 1983 til 1998.
d)
Hvis man antager, at der rent faktisk er tale om støtte, ville denne under alle omstændigheder have været eksisterende støtte, da ordningen med Livret Bleu blev indført efter liberaliseringen af bankmarkedet den 1. januar 1993 (udløb af fristen for gennemførelse af det andet bankdirektiv).
(71)
De franske myndigheder anfører i deres brev af 26. oktober 2001 grunden til, at støtten, hvis Kommissionen fastholdt, at der var tale om støtte, under alle omstændigheder ville være forenelig med fællesmarkedet efter artikel 106, stk. 3, i TEUF. De bebrejder Kommissionen, at den har lavet fejl i beregningen af det samlede driftsregnskabsresultat for Livret Bleu, fordi den ikke har fulgt den metode, som Crédit Mutuels konsulent havde anbefalet (32). De anfører ligeledes, at Kommissionen skal tage hensyn til en rimelig fortjeneste, som de anslår til […] (33).
(72)
I de franske myndigheders bemærkninger til beslutningen om udvidelse bebrejder de desuden Kommissionen at have forfulgt en »asymmetrisk argumentation« ved ikke at udligne beløb i år med overkompensation (1991, 1992, 1993 og 1998) med år med underkompensation (1994 til 1997) og for i bilag 1 til beslutningen om udvidelse at have gengivet deres konsulents konklusioner i fuld ordlyd vedrørende de tre punkter med uoverensstemmelse mellem Frankrig og Kommissionen. Ifølge Frankrig har staten underkompenseret Livret Bleu-ordningen i perioden 1999-2005. Provisionen oversteg ikke, hvad der var nødvendigt til at dække omkostningerne ved distributionen af Livret Bleu, således som disse fremgår af det analytiske regnskab for denne ordning, som blev udarbejdet sammen med Kommissionen (med forbehold af to tilpasninger (34)), og opfylder kravene i direktiv 80/723/EØF af 25. juni 1980 om gennemskueligheden af de økonomiske forbindelser mellem medlemsstaterne og de offentlige virksomheder og om den finansielle gennemskuelighed i bestemte virksomheder (35). Frankrig har ligeledes forklaret, at de nylige fald i provisionen især opfyldte behovet hos operatørerne inden for finansiering af socialt boligbyggeri (36).
(73)
De franske myndigheder præciserer, at der siden 1999 har eksisteret en mekanisme for tilbagebetaling af eventuel overkompensation.
(74)
Frankrig har ligeledes forklaret, at risikoen for illikviditet på en måned påhvilede Crédit Mutuel, og at CDC påtog sig risikoen for illikviditet på over en måned. For så vidt angår indskud på Livret Bleu, blev det præciseret, at risikovægtningen til beregningen af egenkapitalbehovet til solvensmargenen var nul. Man anfører, at risikovægtningen for Crédit Mutuels egenkapitalbehov for de øvrige opsparingsprodukter og andre ressourcer end Livret Bleu varierede fra […] til […] % fra 1999 til 2005. De franske myndigheder har præciseret, at da det ikke var relevant at anvende den europæiske solvensmargen efter den fuldstændige centralisering af indeståender hos CDC i 1999, inddrog Crédit Mutuel i beregningen af en tilsvarende rimelig fortjeneste for Livret Bleu egenkapitalomkostninger, der var beregnet på grundlag af omkostningerne for andre opsparingsprodukter og andre ressourcer, idet man begrænsede dem til ([…] til […] % fra 1999 til 2005). På Kommissionens foranledning har Frankrig ligeledes præciseret provisionsmargenen for etablering af en obligatorisk reserve i Banque de France.
7. VURDERING
7.1. Støttens eksistens
(75)
Kommissionen vuderer i beslutningen om udvidelse, at den eneste foranstaltning, der eventuelt kan indeholde støtteelementer, var CDC’s udbetaling af provision til Crédit Mutuel (37).
(76)
Den eventuelle støtte, som kan være indeholdt i provisionen, blev indført den 27. september 1991 med bekendtgørelsen af samme dag og analyseres i denne afgørelse indtil tidspunktet for liberaliseringen af distributionen af Livret A og harmoniseringen af Livret Bleu og Livret A, dvs. den 1. januar 2009 (38).
7.1.1. Betingelserne i Altmark-dommen er ikke opfyldt
(77)
Der skal gøres opmærksom på, at kompensation, der er udbetalt til gengæld for offentlige tjenesteydelsesopgaver, i henhold til Altmark-dommen (39) ikke udgør statsstøtte efter artikel 107, stk. 1, i TEUF, hvis fire kumulative betingelser er opfyldt.
(78)
De franske myndigheder og Crédit Mutuel anfører i deres bemærkninger som svar på beslutningen om udvidelse, at Crédit Mutuel udfører to opgaver af almindelig økonomisk interesse, nemlig opretholdelse af et betydeligt antal filialer i landdistrikter af egnsudviklingshensyn og modtagelse af indskud til finansiering af socialt boligbyggeri.
(79)
Men selv før indførelsen af den pågældende foranstaltning havde Crédit Mutuel ikke længere nogen pligt til at opretholde filialer i landdistrikter, idet loven om åbning og lukning af bankafdelinger blev ophævet i 1987 og kontrolordningen (som angiveligt blev opretholdt for Crédit Mutuel fra 1987 til 1991) ophævet den 1. juli 1991 (40). De franske myndigheder og Crédit Mutuel har for øvrigt ikke anfægtet konklusionen i beslutningen om udvidelse, hvor det hedder, at der efter 1991 [dvs. pr. 1. juli 1991] ikke fandtes nogen lov, i henhold til hvilken Crédit Mutuel efter EF-traktatens artikel 86 [nu artikel 106 i TEUF] skulle have fået overdraget den opgave, der er nævnt i betragtning 24 iii) [opretholdelse af filialer i landdistrikter af egnsudviklingshensyn] (41).
(80)
Det er således alene med hensyn til opgaven med at forestå modtagelse af indskud med henblik på finansiering af socialt boligbyggeri, at det skal efterprøves, om Altmark-dommen finder anvendelse.
(81)
Kommissionen gør opmærksom på, at medlemsstaterne har vide skønsbeføjelser, hvad angår arten af de tjenesteydelser, der kan betegnes som værende af almindelig økonomisk interesse. Den finder, at gennemførelsesdekreterne for bestemmelserne i artikel 9 i den ændrede finanslov for 1975 (42) og artikel 24 i den ændrede finanslov for 1982 (43), især bekendtgørelsen af 27. september 1991, tydeligvis pålægger Crédit Mutuel den opgave (som defineret i artikel R323-10 og R 331-14 i lov om boligbyggeri) at modtage midler, der skulle overføres til CDC, så denne institution kunne finansiere socialt boligbyggeri. Ved at betegne denne opgave som en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse har Frankrig ikke foretaget et åbenbart urigtigt skøn.
(82)
Ifølge den fjerde betingelse i Altmark-dommen gælder det, at når udvælgelsen af den virksomhed, der skal have overdraget en forpligtelse af almennyttig karakter, i et konkret tilfælde ikke sker ved en udbudsprocedure, som giver mulighed for at udvælge den tilbudsgiver, der kan levere de pågældende ydelser til de laveste omkostninger for samfundet, skal størrelsen af den nødvendige kompensation fastlægges på grundlag af en analyse af de omkostninger, som en gennemsnitsvirksomhed, der er veldrevet […] og tilstrækkeligt udstyret til at kunne opfylde de stillede krav til den offentlige tjeneste, ville have haft ved at opfylde forpligtelserne (44).
(83)
Kommissionen finder ikke, at den fjerde betingelse er opfyldt, for så vidt angår opgaven med at modtage indskud centraliseret hos CDC til finansiering af socialt boligbyggeri. Det bør bemærkes, at staten ikke har tildelt denne opgave til den bydende, der har afgivet det bedste bud i en offentlig udbudsprocedure, men til Crédit Mutuel efter direkte forhandlinger. Provisionens størrelse er ikke fastlagt på grundlag af de omkostninger ved at udføre tjenesten af almindelig økonomisk interesse, som en gennemsnitlig, veldrevet virksomhed ville have skullet afholde. Provisionens størrelse - 1,3 % - har ikke kunnet baseres på Crédit Mutuels faktiske omkostninger til udførelsen af tjenesten af almindelig økonomisk interesse, eftersom der ikke fandtes noget særskilt regnskab for Livret Bleu i september 1991, som ville have gjort det muligt at spore de specifikke omkostninger ved Livret Bleu i bankens regnskaber. Det særskilte regnskab for Livret Bleu blev udarbejdet flere år efter og rekonstrueret bagud for de foregående år og indtil 1991. Der er således ikke noget, der tyder på, at provisionens størrelse blev fastlagt på grundlag af en gennemsnitlig, veldrevet virksomheds omkostninger ved at udføre den pågældende opgave af almindelig interesse. De franske myndigheder anfører, at Crédit Mutuel generelt var veldrevet. De fremlægger imidlertid ikke nogen reel dokumentation for denne påstand, men henviser blot til betragtning 13 i Kommissionens beslutning om udvidelse, hvor Crédit Mutuels finansielle resultater for 2004 var anført (balancens størrelse, nettoresultat, driftskoefficient, egenkapital og solvenskoefficient). Hvis en medlemsstat under alle omstændigheder har fastlagt provisionens størrelse på grundlag af en analyse af en veldrevet virksomheds omkostninger, burde der ikke have været problemer med at dokumentere dette for Kommissionen og fremlægge den fulgte metode, hvilket Frankrig ikke har gjort i det foreliggende tilfælde. Det forhold, at Crédit Mutuels provision, så snart distributionen af Livret A og Livret Bleu blev liberaliseret den 1. januar 2009, faldt fra 1,1 % til 0,6 %, tyder på, at denne provision var større, end den ville have været, hvis den var fastlagt på grundlag af en gennemsnitlig veldrevet virksomheds omkostninger ved udførelsen af den samme opgave af almindelig interesse.
(84)
Eftersom betingelserne i Altmark-dommen er kumulative, er det nok, at et af dem ikke er opfyldt, til, at dommen ikke finder anvendelse, og at den pågældende foranstaltning eventuelt kan udgøre statsstøtte. Det fremgår af det foranstående, at den pågældende foranstaltning ikke opfylder den fjerde betingelse i Altmark-dommen. Altmark-dommen finder derfor ikke anvendelse, og det skal undersøges, om foranstaltningen faktisk udgør statsstøtte (45) (46).
7.1.2. Betingelserne for, om der foreligger statsstøtte, er opfyldt
(85)
I henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med fællesmarkedet i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.
7.1.2.1. Tilregnelse til staten og statsmidler
(86)
CDC betalte årligt provision (47) til Crédit Mutuel i medfør af en aftale mellem staten og Crédit Mutuel om gennemførelsesbetingelserne for bekendtgørelsen af 27. september 1991. Provisionens størrelse fastsattes af staten som kompensation for forpligtelserne af almennyttig karakter. Desuden er CDC en offentlig virksomhed, hvis adfærd skal tilregnes staten (48). Betingelsen om tilregnelse til staten og statsmidler er således opfyldt.
7.1.2.2. Selektivitet
(87)
Provisionen fik Crédit Mutuel alene til gengæld for modtagelse af opsparingsindskud centraliseret hos CDC til finansiering af socialt boligbyggeri via Livret Bleu, som Crédit Mutuel havde eneret til at distribuere. Denne foranstaltning havde således selektiv karakter.
7.1.2.3. Da betingelserne i Altmark-dommen ikke finder anvendelse, skal det vurderes, om der foreligger en fordel, der fordrejer konkurrencen
(88)
Eftersom provisionen udgjorde en overførsel af statsmidler, som alene var til fordel for Crédit Mutuel, forbedrede den denne banks konkurrenceposition i forhold til konkurrenterne. I henhold til Domstolens retspraksis er en forbedring af en virksomheds konkurrenceposition som følge af statsstøtte normalt bevis for en konkurrencefordrejning i forhold til andre virksomheder, der ikke får samme støtte (49).
7.1.2.4. Påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne
(89)
I henhold til fast retspraksis påvirkes samhandelen mellem medlemsstaterne, når den støttemodtagende virksomhed udøver sine aktiviteter på et område, der er omfattet af konkurrence, og som er genstand for samhandel mellem medlemsstaterne (50). Men efter 1979 udgjorde de udenlandske bankers markedsandel i Frankrig 8 % i relation til udlånsvirksomhed (4 % for filialer uden selvstændig juridisk status og 4 % for datterselskaber etableret i henhold til fransk lovgivning) og 4,5 % for indlånsvirksomhed (henholdsvis 2 % og 2,5 %). De ikke-franske europæiske bankers andel i forhold til samtlige udenlandske bankers andel var 50 % for udlån og 70 % for indlån. Crédit Mutuel var således allerede i 1970'erne udsat for konkurrence fra udenlandske banknet på fransk område. Markedet for kontante bankindeståender, som Livret Bleu var en del af, og som også omfatter Codevi, LEP, Livret Jeune, opsparinger på almindelige bankbøger og CEL (51), var allerede åbent for konkurrence i den omhandlede periode.
(90)
Kommissionen konkluderer derfor, at de fire betingelser for, at der foreligger statsstøtte, er opfyldt.
7.1.2.5. Støttens ulovlighed
(91)
Endelig er støtteforanstaltningen ulovlig, da den ikke er anmeldt til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 108, stk. 3, i TEUF og er igangsat efter traktaten om oprettelse af Det Europæiske Økonomiske Fællesskabs ikrafttræden i Frankrig.
(92)
Som svar på de franske myndigheders argument om, at støtten var eksisterende, fordi den blev indført før udløbet af fristen for gennemførelse af det andet bankdirektiv, dvs. 1. januar 1993, understreger Kommissionen, at sigtet med dette direktiv var at gennemføre det indre marked for kreditinstitutter af hensyn til den frie etableringsret og den frie udveksling af tjenesteydelser. Den siger ikke, at det pågældende marked var lukket for konkurrence før indførelsen af provisionen, men blot, at der stadig var visse hindringer for den frie etableringsret og den frie udveksling af tjenesteydelser i banksektoren. Det anføres i beslutningen af 10. maj 2007, at Livret Bleu henhører til et »marked« for kontant bankopsparing, hvilket betyder en åbning af den pågældende aktivitet for konkurrence, men Kommissionen bekræfter på intet tidspunkt de franske myndigheders argument om, at den pågældende aktivitet først var blevet åbnet for konkurrence i 1993. Tværtimod henviser Kommissionen i beslutningen til eksistensen af et »modent« marked (52).
7.2. Støttens forenelighed med fællesmarkedet
(93)
Da den pågældende støtteforanstaltning indeholder elementer af statsstøtte, skal Kommissionen analysere denne foranstaltnings forenelighed med fællesmarkedet.
(94)
Det fastsættes i artikel 106, stk. 2, i TEUF: »at virksomheder, der har fået overdraget at udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, […] er underkastet traktaternes bestemmelser, navnlig konkurrencereglerne, i det omfang anvendelsen af disse bestemmelser ikke retligt eller faktisk hindrer opfyldelsen af de særlige opgaver, som er betroet dem. Udviklingen af samhandelen må ikke påvirkes i et sådant omfang, at det strider mod Fællesskabets interesse«.
(95)
I overensstemmelse med Domstolens retspraksis, Kommissionens praksis og rammebestemmelserne fra 2005 betyder artikel 106, stk. 2, i TEUF, at statsstøtte til en virksomhed, der har fået overdraget at udføre en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, kan erklæres forenelig med fællesmarkedet, hvis støtteforanstaltningen opfylder følgende betingelser:
a)
den pågældende tjeneste har samme karakteristika som en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse
b)
virksomheden har rent faktisk har fået pålagt at udføre denne tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse af staten som fastlagt i et eller flere officielle dokumenter
c)
principperne om nødvendighed og proportionalitet er overholdt, og
d)
udviklingen af samhandelen påvirkes ikke i et sådant omfang, at det strider mod Unionens interesse.
(96)
Betingelse a) og b) er opfyldt af de ovenfor i betragtning 81 anførte grunde.
(97)
Med hensyn til betingelse d) har Kommissionen ingen oplysninger om, at samhandelen mellem medlemsstaterne skulle være påvirket i en sådan grad, at støtten ikke opfylder denne betingelse. Beslutningen af 10. maj 2007 indeholdt et krav om, at eneretten til at distribuere Livret Bleu skulle ophæves, eftersom de særlige rettigheder til at distribuere Livret Bleu udgjorde en begrænsning af den frie udveksling af tjenesteydelser i fællesmarkedet (53). Men provisionen kan ikke, i det omfang den ikke har overkompenseret Crédit Mutuel for udførelsen af tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse, betragtes som et forhold, der har påvirket udviklingen af samhandelen i et omfang, der strider mod Unionens interesse.
(98)
Kommissionen vurderer derfor nedenfor, om principperne om nødvendighed og proportionalitet er overholdt, dvs. om provisionen ikke overstiger, hvad der er nødvendigt til at dække omkostningerne ved opfyldelsen af forpligtelserne af almennyttig karakter under hensyntagen til indtægterne heraf samt i givet fald en rimelig fortjeneste ved opfyldelsen af disse forpligtelser (54).
(99)
Kommissionen følger en samlet tilgang (jf. betragtning 7.2.2.) i sin vurdering af, om der foreligger en eventuel overkompensation (jf. betragtning 7.2.5.) for perioden fra 27. september 1991 (jf. betragtning 7.2.1.) til 31. december 2005. Den tager hensyn til alle fordelene ved Livret Bleu, men medtager dog ikke en eventuel lokkevareeffekt, hvis virkning ikke har kunnet opgøres (jf. betragtning 7.2.3.). Der er taget hensyn til en rimelig fortjeneste (jf. betragtning 7.2.4.), herunder for indeståender centraliseret hos CDC.
7.2.1. Start af den omhandlede periode, 27. september 1991
(100)
I beslutningen om udvidelse omfattede beregningen af nettoresultatet af Livret Bleu for at vurdere eksistensen af en eventuel overkompensation resultatet for hele 1991 (55). Med andre ord indgår nettoindtægter fra de ikke-obligatoriske placeringer og placeringerne i almennyttige formål fra og med 1. januar 1991.
(101)
Som det fremgår af betragtning 75 og 76, er den eneste støtteforanstaltning i denne sag provisionen, der blev indført den 27. september 1991, samtidig med at Crédit Mutuel fik pålagt at centralisere sine indeståender hos CDC med henblik på finansiering af socialt boligbyggeri. Før dette tidspunkt var der ingen provision og heller ingen centralisering hos CDC. Følgelig skal Kommissionen vurdere, om støtten er proportionel fra og med dette tidspunkt.
(102)
Omkostninger ved og indtægter fra tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse kan således ikke vedrøre tiden før 27. september 1991. Det er med andre ord først efter indførelsen af den pågældende støtteforanstaltning (provisionen), at der kan tages hensyn til omkostninger ved og indtægter fra den tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, som finansieres via denne støtte. Kommissionen finder konkluderende, at beslutningen om udvidelse indeholdt en inkonsekvens, for støtteforanstaltningen var begrænset til den provision, der var indført efter 27. september 1991, men den tog fortsat hensyn til nettoindtægter hidrørende fra Livret Bleu for perioden fra 1. januar 1991 til 27. september 1991.
(103)
Da Crédit Mutuel ikke er i stand til at tilvejebringe nettoresultaterne af placeringerne i almennyttige formål og de ikke-obligatoriske placeringer på årsbasis, skønner Kommissionen, at der for 1991 alene bør tages hensyn til nettoresultater fra 27. september til 31. december 1991, således at nettoresultatet for hele 1991 sættes i forhold til det relevante antal dage, dvs. 96/365. Det samlede nettoresultat af indeståenderne centraliseret hos CDC for 1991 kan medtages, fordi denne centralisering, som det også er beskrevet i betragtning 101, netop blev indført efter 27. september 1991, således at der pr. definition ikke er nogen del af disse resultater, der vedrører perioden fra 1. januar 1991 til 27. september 1991.
7.2.2. Global tilgang indtil ultimo 2005 og derefter årlig
(104)
Kommissionen anbefaler i sin beslutning om udvidelse en årsbaseret tilgang i vurderingen af, om der foreligger en eventuel overkompensation. Denne tilgang stemmer overens med rammebestemmelserne fra 2005 og er en ændring i forhold til tidligere praksis. Når Kommissionen før vedtagelsen af rammebestemmelserne fra 2005 skulle vurdere, om der forelå en eventuel overkompensation, fulgte den en tilgang, der kan betegnes »global«, ifølge hvilken beløb vedrørende år med overkompensation ubegrænset kunne kompenseres med beløb fra år med underkompensation (56).
(105)
I medfør af punkt 26 i rammebestemmelserne fra 2005 anvender Kommissionen på ikke-anmeldt støtte bestemmelserne i de nævnte rammebestemmelser, hvis støtten er tildelt efter offentliggørelsen af rammebestemmelserne i EUT, og de bestemmelser, der var gældende på tidspunktet for tildelingen af støtten, i de øvrige sager. Støtten blev tildelt årligt (57) og er ikke blevet anmeldt. Rammebestemmelserne fra 2005 blev offentliggjort i EUT den 29. november 2005. Følgelig skal de regler, der var gældende på tidspunktet for tildelingen af støtten, finde anvendelse på perioden forud for 2006 og rammebestemmelserne fra 2005 på perioden fra 1. januar 2006 til støttens ophævelse den 31. december 2008.
(106)
I rammebestemmelserne fra 2005 anbefales en »årlig« tilgang, for så vidt som beregningen af en eventuel overkompensation skal ske på årsbasis, uden at den årlige overkompensation kan overføres til det efterfølgende år, bortset fra i tilfælde, hvor dette beløb ikke overstiger 10 % af den årlige overkompensation (58).
(107)
Før vedtagelsen af rammebestemmelserne fra 2005 fulgte Kommissionen til gengæld en global tilgang i sin vurdering af, om en virksomhed var blevet overkompenseret for udførelsen af en tjenesteydelse af almennyttig karakter (jf. betragtning 104) (59).
(108)
I den globale tilgang ajourføres det enkelte års nettoresultater, akkumuleret fra det ene år til det andet, med anvendelse af referencesatsen for Frankrig pr. 1. januar hvert år (60).
7.2.3. Hensyn til fordele
(109)
Følgende bestemmes i rammebestemmelserne fra 2005, betragtning 17, første punktum: »De indtægter, der skal tages hensyn til, skal mindst omfatte alle indtægterne ved tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse«. I vurderingen af, om der foreligger en eventuel overkompensation, skal der med andre ord tages hensyn til nettoresultatet af placeringerne i almennyttige formål og de ikke-obligatoriske placeringer i undersøgelsesperioden. Kommissionen betragter rent faktisk disse resultater som indtægter indført af Frankrig fra og med 27. september 1991 til fordel for Crédit Mutuel i forbindelse med dennes udførelse af tjenesteydelsen af almindelig interesse med henblik på finansiering af socialt boligbyggeri gennem CDC. I det analytiske regnskab er disse placeringer understøttet af en bestemt ressource, nemlig indlån, der er modtaget takket være distributionen af Livret Bleu. På konkurrencemæssige markedsvilkår (dvs. uden speciel ret til at distribuere et skattebegunstiget opsparingsprodukt) ville Crédit Mutuel måske ikke have kunnet få adgang til denne ressource til samme pris, hvorfor der skal tages hensyn til de tilsvarende placeringer og ressourcer i den samlede økonomi for Livret Bleu-ordningen. Frankrig har for øvrigt selv bekræftet, at der er en forbindelse mellem disse placeringer, Livret Bleu og opgaven med at finansiere socialt boligbyggeri, med omfordelingen af indeståenderne fra disse placeringer til CDC efter 1991 (61). Da Crédit Mutuel den 27. september 1991 med andre ord fik overdraget en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, nemlig at modtage indlån centraliseret hos CDC, som skulle anvendes til at finansiere socialt boligbyggeri, bekræftede Frankrig overdragelsen til Crédit Mutuel af distributionen af Livret Bleu. Den fortjeneste, der resulterede af anvendelsen af de midler, der var indsat hos denne, skal derfor fra denne dato betragtes som en indtægt, som Crédit Mutuel fik for at levere tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse.
(110)
Klageren og andre myndigheder eller organer (konkurrencerådet og forskningsorganer samt rapporter fra parlamentsmedlemmer (62)) finder, at eneretten til at distribuere Livret Bleu har haft en »lokkevareeffekt«, der har gjort det muligt for Crédit Mutuel at tiltrække og sikre loyalitet fra kunder, som banken ikke kun solgte Livret Bleu, men også andre bankprodukter til. I sin beslutning om udvidelse udelukker Kommissionen ikke, at Livret Bleu kan have skabt indirekte indtægter via lokkevareeffekten (63), men gør opmærksom på, at sådanne indtægter hidtil ikke har kunnet opgøres (64).
(111)
Efter at have gennemgået denne sag konstaterer Kommissionen, at de modtagne oplysninger ikke, selvom eksistensen af en lokkevareeffekt ikke kan udelukkes, i det foreliggende tilfælde gør det muligt at opgøre den eventuelle lokkevareeffekt tilstrækkeligt pålideligt.
(112)
I klagernes dokumentation opereres der med en såkaldt lokkevareeffekt, men man påviser ikke formelt en sådan effekt, og det er heller ikke lykkedes at foretage en nøjagtig beregning af dens finansielle virkning.
(113)
Med hensyn til Cabinet Glais' (jf. Betragtning 52 - 53) undersøgelser er Kommissionen opmærksom på, at Crédit Mutuel med god ret kan hævde, at disse statistiske analyser ikke giver noget klart bevis for en målelig »lokkevareeffekt«.
(114)
Klagerne henviser i deres bemærkninger til tre subjektive evalueringer. For det første beregner klagerne den skønsmæssige størrelse af denne fordel, idet de tager som udgangspunkt, at de øvrige banker havde tilbudt at distribuere Livret Bleu med en provision på 1 %, ved at opgøre fordelen til forskellen mellem denne provisionssats og den provisionssats, Crédit Mutuel får, altså 0,3 %, hvilket svarer til ca. 300 mio. FRF om året. Det kan dog ikke påvises, at Crédit Mutuels konkurrenter kan varetage opgaven på nøjagtigt samme vilkår mod et vederlag af denne størrelse, dvs. 1 %. Dette første argument beviser desuden ikke, at der er tale om en lokkevareeffekt, men forekommer blot at være en gentagelse af påstanden om, at Crédit Mutuel er blevet overkompenseret, hvilket som påvist ikke er tilfældet. Der er intet bevis for, at lokkevareeffekten svarer til forskellen i provision og den lavere hypotetiske provision, som Crédit Mutuels konkurrenter foreslog til gengæld for distributionen af Livret Bleu.
(115)
Med den anden metode, som klagerne har foreslået, skulle lokkevareeffekten kunne måles ved at tage stigningen i bankens markedsandele som udgangspunkt. Denne metode til at vurdere støtten kan dog ikke accepteres, fordi den bygger på den påstand, at de vundne markedsandele udelukkende kan tilskrives Livret Bleu, uden at dette underbygges med nogen form for objektiv dokumentation.
(116)
Den tredje vurdering af eneretten til at distribuere Livret Bleu bygger på det mistede skatteprovenu, der kan tilskrives skattebegunstigelsen af Livret Bleu. Hvis Crédit Mutuel havde ønsket at distribuere en opsparingsordning uden skattefritagelse, der gav sparerne samme nettoudbytte som Livret Bleu uanset deres skattemæssige situation, ville det rent faktisk have medført offeromkostninger svarende til det fiktive skattebeløb, sparerne (potentielt) skulle betale. Ifølge klagerne bør den kumulerede skattefordel på 4,5 mia. FRF for perioden 1991-1997 anses for at have givet Crédit Mutuel afledte fordele af samme størrelsesorden. Dette argument kan ikke accepteres, fordi Crédit Mutuel sandsynligvis ikke ville have distribueret Livret Bleu på samme vilkår, hvis banken selv skulle dække de fulde omkostninger ved skattebegunstigelsen, som i øvrigt er til direkte fordel for andelshaverne.
(117)
Det er vanskeligt at specificere og opgøre, hvilke mulige fordele ordningen kan have givet Crédit Mutuel. Den direkte økonomiske fordel ved at distribuere Livret Bleu er direkte målelig på grundlag af regnskabet for Livret Bleu. Derimod ville den økonomiske fordel ved salg af andre produkter eller tjenesteydelser til de kunder, der er blevet tiltrukket af Livret Bleu, kun kunne konstateres i det analytiske regnskab for disse andre produkter, hvis det umiddelbart var muligt at sondre mellem, hvad der sælges til kunder, som er loyale over for eller tiltrukket til Crédit Mutuel på grund af Livret Bleu, og hvad der sælges til kunder, som har henvendt sig til Crédit Mutuel af andre grunde, hvilket ikke er tilfældet. Derfor har Kommissionens konsulent ikke kunnet vurdere de afledte virkninger ved at bruge samme regnskabsmæssige metode som i vurderingen af samtlige direkte økonomiske fordele ved Livret Bleu.
(118)
Mere sofistikerede forsøg fra konsulentens side på at vurdere disse fordele har heller ikke givet brugbare resultater. Kommissionen mener derfor ikke, at den kan tage hensyn til en eventuel fordel ved lokkevareeffekten i efterprøvningen af, om der foreligger en eventuel overkompensation.
7.2.4. Beregning af den rimelige fortjeneste
(119)
I vurderingen af, om der er udbetalt en overkompensation til en virksomhed, der har fået overdraget at udføre en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, skal der tages hensyn til en rimelig fortjeneste (65). Det præciseres i rammebestemmelserne fra 2005, at der ved » »rimelig fortjeneste« forstås en forrentning af egenkapitalen, der tager hensyn til virksomhedens risiko eller manglende risiko […]. Denne forrentning må normalt ikke overstige den gennemsnitlige kapitalforrentning i den pågældende sektor i de senere år.« (66)
(120)
I beslutningen om udvidelse (67) anvendte Kommissionen en rimelig fortjeneste på gennemsnitligt 6 % af egenkapitalen for placeringerne til almennyttige formål og de ikke-obligatoriske placeringer. Denne procent, der varierede fra et år til et andet, ligger i gennemsnit på 6 % og svarer til den forrentning, som Crédit Mutuel oprindelig anbefalede. Crédit Mutuel havde som egenkapitalomkostninger opført beløbet for de faktisk udbetalte dividender i det pågældende år. I denne beslutning følger Kommissionen samme tilgang som i beslutningen om udvidelse, jf. betragtning 7.2.5, for så vidt angår hensynet til en rimelig fortjeneste, i efterprøvningen af om der er tale om en eventuel overkompensation for de ikke-obligatoriske placeringer og placeringerne til almennyttige formål.
(121)
I beslutningen om udvidelse (68) mente Kommissionen imidlertid ikke, at man kunne anvende denne rimelige fortjeneste på indeståender centraliseret hos CDC, for så vidt som disse ikke udgjorde en egenkapitalomkostning efter tilsynsreglerne, eftersom disse indeståender ikke var blevet investeret af Crédit Mutuel, men blot overført til CDC. Men fra et tilsynsperspektiv betragtes kreditrisikoen ved indeståenderne centraliseret hos CDC som svarende til eksponeringen over for staten (Frankrig), dvs. en risikovægtning lig med nul, og som altså ikke krævede egenkapital.
(122)
Ikke at anvende en rimelig fortjeneste for det indestående, der var centraliseret hos CDC, ville medføre, at den samlede rimelige fortjeneste (fortjenesten fra placeringerne i almennyttige formål og de ikke-obligatoriske placeringer og fra det indskud, der var centraliseret hos CDC) faldt fra 1991 til 1999 og forsvandt helt efter 2000 med centraliseringen af det samlede indskud hos CDC i 1999 (69).
(123)
I brev af 1. september 2006 fremlægger de franske myndigheder deres bemærkninger til beslutningen om udvidelse og bekræfter, at de midler, der var centraliseret hos CDC, ikke forbrugte midler fra den lovpligtige egenkapital. De franske myndigheder fremfører dog, at det ikke var relevant at anvende den europæiske solvensmargen efter den fuldstændige centralisering hos CDC i 1999, og Crédit Mutuel foreslog derfor i beregningen af en tilsvarende rimelig fortjeneste for Livret bleu at indregne egenkapitalomkostninger, der var beregnet på grundlag af omkostningerne for andre opsparingsprodukter og andre ressourcer. Kommissionen mener ikke, at en sådan tilgang er tilfredsstillende, da den betyder, at man kunstigt på midler centraliseret hos CDC anvender et lovpligtigt kapitalbehov, der afhænger af det gennemsnitlige kapitalbehov for Crédit Mutuels øvrige aktiver, som er fuldstændig uafhængige af Livret Bleu.
(124)
Det forhold, at der ikke var et lovpligtigt kapitalkrav, illustrerer, at der ikke var nogen risiko for kredittab, hvilket er tilfældet med de indeståender, der var centraliseret hos CDC. Modtagelse af indskud for CDC indebærer heller ikke en likviditetsrisiko (bortset fra risikoen inden for en måned) eller en risiko for ændring af løbetid, eftersom det beløb, der overføres til CDC, justeres månedligt på grundlag af udviklingen i indskud, og den rente, som CDC betaler, overføres øjeblikkeligt til sparerne. Der er således ingen tvivl om, at denne tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse indebærer en meget begrænset risiko for Crédit Mutuel. Der findes dog andre former for risici såsom den operationelle risiko, den økonomiske risiko (risiko for, at vederlaget ikke dækker omkostningerne), den juridiske risiko og risikoen for bankens omdømme. Andre bankaktiviteter såsom forvaltning af gensidige fonde, formueforvaltning og salg af finansprodukter (f.eks. aktier og obligationer) forbruger ingen lovpligtig egenkapital, men er særdeles rentable. Der er derfor ingen direkte forbindelse mellem forbrug af lovpligtig egenkapital - beregnet på grundlag af tilsynsreglerne, hvis specifikke formål på ingen måde er at vurdere en aktivitets rentabilitet - og det forventede overskud af en aktivitet.
(125)
Alligevel må det konstateres, at Kommissionen i den foreliggende sag, selvom den tillader Crédit Mutuel at få en rimelig fortjeneste for den del af indeståenderne, der er centraliseret hos CDC, erkender, at fastlæggelse af et tilstrækkeligt niveau for denne fortjeneste er en øvelse, der indebærer en kompleks økonomisk vurdering. Livret Bleu er et atypisk bankprodukt, hvis karakteristika er en blanding af et opsparingsprodukt og en kontokurant, og hvortil det modtagne indestående centraliseres hos en offentlig myndighed. Der findes derfor som sådan ikke produkter, som er direkte sammenlignelige, og som kunne give en indikation af, hvad en rimelig fortjeneste er for en tilsvarende aktivitet.
(126)
Eftersom der ikke findes et produkt, som er tilstrækkelig sammenligneligt med Livret Bleu, skønner Kommissionen, at den i det foreliggende tilfælde kan bruge to indikatorer til at vurdere, om en given fortjeneste kan betragtes som rimelig. Der er tale om følgende to indikatorer:
a)
Den franske banksektors fortjenstmargen, dvs. resultatet før skat divideret med omsætningen (her er bankernes omsætning vist i form af deres driftsresultater). Ved at bruge tallene for den franske banksektor for den pågældende periode (fra 27. september 1991 til ultimo 2008) fremkommer en gennemsnitlig fortjenstmargen på 23 % pr. år.
b)
Den franske banksektors udbyttesats, dvs. resultatet før skat divideret med aktiverne. Den årlige gennemsnitlige udbyttesats for den pågældende periode er 45 basispoint (0,45 %).
(127)
Nedenstående tabel (70) viser fortjenstmargenen og udbyttesatsen for den franske banksektor for perioden 1993-2008 (tal før 1993 foreligger ikke):
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008 (72)
Resultat før skat (71)
15,2
2,7
25,0
41,0
67,5
14,4
19,8
22,5
24,6
23,5
23,4
29,6
31,3
46,2
34,3
-4,4
Driftsresultat (71)
362,4
335,4
345,6
356,1
375,3
60,8
64,6
70,5
74,9
77,0
80,6
83,5
89,5
104,1
98,0
79,1
Fortjenstmargen
4,2 %
0,8 %
7,2 %
11,5 %
18 %
23,7 %
30,6 %
31,9 %
32,8 %
30,6 %
29,0 %
35,5 %
35,0 %
44,4 %
35,1 %
-5,6 %
Gns. fortjenstmargen
22,8 %
Aktiver (71)
Foreligger ikke
16 333
17 216
18 291
19 894
3 052
3 394
3 452
3 783
3 793
3 960
4 390
5 275
6 041
7 061
7 699
Udbyttesats
Foreligger ikke
0,02 %
0,15 %
0,22 %
0,34 %
0,47 %
0,58 %
0,65 %
0,65 %
0,62 %
0,59 %
0,68 %
0,59 %
0,77 %
0,49 %
-0,05 %
Gns. udbyttesats
0,45 %
(128)
Til at beregne Crédit Mutuels fortjenstmargen og udbyttesats for modtagelse af indskud centraliseret hos CDC bruger Kommissionen følgende værdier:
a)
for nævneren i fortjenstmargenen: indtægter fra modtagelse af indskud centraliseret hos CDC, dvs. den årlige provision
b)
for nævneren i udbyttesatsen: indskud overført til CDC
c)
for tælleren, dvs. resultatet før skat, skønner Kommissionen, at hvis en skønnet rimelig fortjeneste er en margen på 4,2 % for modtagelse af indskud centraliseret hos CDC, dvs. et resultat før skat, der udgør 4,2 % af CDC’s provision, modtager Crédit Mutuel ingen overkompensation (jf. tabel i betragtning132).
(129)
For så vidt angår den anden indikator (udbyttesatsen), bemærker Kommissionen, at hvis en udbyttesats på 5 basispoint betragtes som en rimelig fortjeneste på modtagelse af indskud centraliseret hos CDC, dvs. hvis der tages hensyn til et resultat før skat svarende til 0,05 % af de samlede indskud, der overføres til CDC, har Crédit Mutuel ikke modtaget overkompensation for forvaltningen af Livret Bleu for den pågældende periode.
(130)
Ifølge rammebestemmelserne fra 2005 må den rimelige fortjeneste ikke overstige den gennemsnitlige forrentning for den pågældende sektor i den pågældende periode. En fortjenstmargen på 4,2 % er under en femtedel af den gennemsnitlige fortjenstmargen i banksektoren (22,8 %). Som det fremgår af betragtning 124), er modtagelse af indskud centraliseret hos CDC en aktivitet med lav risiko og dermed lavt udbytte, og Kommissionen finder derfor ikke, at en fortjenstmargen på 4,2 % er åbenbart overdrevet, men kan i denne sag betragtes som en rimelig fortjeneste.
(131)
Kommissionen finder ligeledes, at en fortjeneste på 5 basispoint for indeståender centraliseret hos CDC er rimelig på baggrund af den gennemsnitlige udbyttesats på 45 basispoint i den franske banksektor for den pågældende periode og er en lav, konservativ tærskel for, hvad der kan betragtes som en fortjeneste, som ikke er åbenbart urimelig i den foreliggende sag. Den lave fortjeneste giver desuden en rimelig afspejling af risikoniveauet for Crédit Mutuels modtagelse af indskud for CDC, der er lav, som det fremgår af betragtning 124).
7.2.5. Efterprøvelse af, om der foreligger overkompensation
(132)
På grundlag af foranstående punkter har Kommissionen efterprøvet, jf. nedenstående tabel, om der foreligger overkompensation efter den metode, der er beskrevet i punkt 7.2.1-7.2.4 (73):
mio. EUR
KOMPENSATION
OVER- ELLER UNDERKOMPENSATION
År
Provision
(årlig)
Global tilgang (74)
(indtil ultimo 2005)
Årlig tilgang (75)
(efter 2006)
1991 (fra 27.9.1991 til 31.12.1991)
1,5
43,8
Finder ikke anvendelse
(den globale tilgang er anvendt indtil 2005, jf. afsnit 7.2.2.)
1992
9,1
125,1
1993
16,8
184,0
1994
36,6
127,3
1995
59,5
114,5
1996
74,7
107,8
1997
82,3
88,4
1998
118,9
92,0
1999
188,9
98,3
2000
188,2
106,3
2001
181,9
91,3
2002
187,8
76,3
2003
197,7
61,2
2004
204,4
45,7
2005
196,7
15,0
2006
(…)
-39,1
2007
(…)
-24,3
2008
(…)
-6,1
(133)
Det kan konstateres, at overkompensationen ultimo 2005 (15 mio. EUR) er under 10 % af provisionen for 2005 (196,7 mio. EUR). I medfør af punkt 21 i rammebestemmelserne fra 2005 kan dette beløb fremføres til det følgende år. Det endelige resultat er en overkompensation på -6,1 mio. EUR ultimo 2008 for hele den pågældende periode.
(134)
Kommissionen kan derfor konkludere, at provisionen ikke har overkompenseret Crédit Mutuel for tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse, som banken fik overdraget fra den 27. september 1991 til udgangen af 2008.
8. KONKLUSION
(135)
Kommissionen fastslår, at Republikken Frankrig ulovligt har iværksat den omhandlede støtte i strid med artikel 108, stk. 3, i TEUF. Støtten kan imidlertid betragtes som forenelig med det indre marked efter artikel 106, stk. 2, i TEUF, idet den af staten udbetalte provision ikke overstiger, hvad der er nødvendigt til at dække omkostningerne ved opfyldelsen af forpligtelserne af almennyttig karakter under hensyntagen til indtægterne heraf samt i givet fald en rimelig fortjeneste ved opfyldelsen af disse forpligtelser -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Republikken Frankrigs statsstøtte til Crédit Mutuel på grundlag af bekendtgørelse af 27. september 1991, der fastlægger Crédit Mutuels placeringer i almennyttige formål, er forenelig med det indre marked
Artikel 2
Denne afgørelse er rettet til Republikken Frankrig.
Udfærdiget i Bruxelles, den 24. maj 2011.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2011. május 24.)
a Francia Köztársaság által a Crédit Mutuel javára nyújtott, C 88/97. számú állami támogatásról
(az értesítés a C(2011) 3436. számú dokumentummal történt)
(Csak a francia nyelvű szöveg hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2011/747/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére,
tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra és különösen annak 62. cikke (1) bekezdésének a) pontjára,
miután az említett cikknek megfelelően felkérte az érdekelt feleket észrevételeik megtételére (1), és tekintettel ezen észrevételekre,
mivel:
1. ELJÁRÁS
(1)
1991. január 25-én a Francia Bankszövetség (Association française des banques; a továbbiakban: AFB), a Chambre syndicale des banques populaires és a Crédit Agricole panaszt emeltek, amelyben azt állították, hogy Franciaország állami támogatást nyújtott a Crédit Mutuel javára.
(2)
A Livret bleu-vel kapcsolatban a Bizottság 1991. május 27-i levelében kért először tájékoztatást.
(3)
A Bizottság 1998. február 6-i levelében tájékoztatta a francia hatóságokat az EK-Szerződés 88. cikkének (2) bekezdésében (az EUMSZ jelenlegi 108. cikkének (2) bekezdésében) előírt eljárásnak a „Livret bleu” (2) megtakarítási konstrukcióban foglalt lehetséges támogatási intézkedések tekintetében történő megindítására vonatkozó határozatáról.
(4)
A francia hatóságok 1998. április 8-án válaszoltak a Bizottság által az eljárás megindításáról szóló határozatban feltett kérdésekre.
(5)
A Crédit Mutuel 1998. június 18-án levelet küldött a Bizottságnak, amelyben az eljárás megindításáról szóló határozatban említett intézkedések állami támogatássá minősítésének elvetésére irányuló érveket, valamint a Livret bleu-höz kapcsolódó analitikus könyvelési dokumentációt nyújtott be. Számos érdekelt fél is eljuttatta észrevételeit a Bizottságnak (lásd a 3. és a 4. szakaszt, valamint a (48)-(59) preambulumbekezdést), amely azokat 1998. szeptember 3-án továbbította a francia hatóságoknak.
(6)
A panaszosok 1999. október 29-i, 2000. május 16-i, 2000. október 16-i és 2001. január 19-i levelükben négy kiegészítő feljegyzést intéztek a Bizottsághoz, amelyeket ez utóbbi 2000. február 21-én és 2000. november 3-án továbbított a francia hatóságoknak.
(7)
A Bizottság 2001. február 5-én továbbította a francia hatóságoknak az AFB-től kapott dokumentumokat.
(8)
1998 novemberétől 1999 decemberéig - a Bizottság kérésére - egy tanácsadó (3) (a továbbiakban: a Bizottság tanácsadója) ellenőrizte a Livret bleu analitikus könyvelését. A tanácsadói jelentést 2000. január 10-én benyújtották átvizsgálásra a francia hatóságoknak és a Crédit Mutuelnek. Erről a jelentésről 2000. február 7-én szakmai egyeztető értekezletre került sor a bizottsági szolgálatok, az őket segítő tanácsadó, a francia hatóságok és a Crédit Mutuel között.
(9)
A bizottsági szolgálatok 1999. szeptember 14-i levelükben arra kérték a francia hatóságokat, hogy határozzák meg a Crédit Mutuel által ellátott általános érdekű feladatokat. A bizottsági szolgálatok 2000. február 21-én, 2000. november 3-án és 2001. február 5-én - a panaszosok által a Livret bleu esetleges „költségek alatti eladás hatására” vonatkozóan az aktához csatolt (lásd a 7.2.3. alszakaszt, valamint a (110)-(118) preambulumbekezdést) - különböző dokumentumokat (4) továbbítottak észrevételezésre a francia hatóságoknak. A francia hatóságok 2001. február 1-jén nyújtották be észrevételeiket.
(10)
2000. április 11-én az Európai Unió Bankszövetsége (Fédération bancaire de l’Union européenne; FBE) a francia állam által - a Livret bleu kizárólagos forgalmazása formájában - a Crédit Mutuel javára nyújtott támogatással kapcsolatos panaszt emelt a Bizottságnál.
(11)
2000 májusában a Confédération nationale du Crédit Mutuel azzal a feladattal bízta meg az Arthur Andersen könyvvizsgáló társaságot, hogy vizsgálja felül a Crédit Mutuel analitikus könyvelési munkamódszereit és készítse el a Livret bleu eredménykimutatását. Ez a feladat 2000 szeptemberében zárult le a Livret bleu eredménykimutatására vonatkozó részletes jelentés átadásával, amely jelentés a Livret bleu adózás előtti veszteségét 498 millió FRF-ra becsülte Ez a következtetés „korrekciós tényezők” figyelembevételén alapult. Erről a jelentésről a Bizottság és a Crédit Mutuel 2001. február 2-án tartott értekezletet. A Bizottság észrevételeit követően a Crédit Mutuel arra kérte az Arthur Andersent, hogy továbbítsa „az IARD-tevékenység (5) (a Crédit Mutuel kárbiztosítási tevékenysége) túlzott súlyozásának korrigálása” elnevezésű -többek között a bizottsági szolgálatok által bírált - alkalmazott módszert megindokoló, 2001. február 8-i feljegyzést.
(12)
2001 áprilisában a Bizottság azt kérte tanácsadójától, hogy azonosítsa a saját és az Arthur Andersen jelentése közötti eltéréseket, és határozza meg azokat az adat-, illetve módszertani módosításokat, amelyeket adott esetben be lehetne építeni a korábbi jelentésébe. A Bizottság tanácsadója 2001. július 23-án újabb zárójelentést nyújtott be. A jelentés a Livret bleu analitikus könyvelésének eredményét 1,074 milliárd FRF (163,7 millió EUR) halmozott, nem tőkésített nyereségre becsüli. Ezt a jelentést még aznap továbbították a francia hatóságoknak. A Bizottság, a francia hatóságok, a Crédit Mutuel és az Arthur Andersen 2001. július 26-i értekezletén a Crédit Mutuel és az Arthur Andersen kifejezésre juttatta, hogy nem ért egyet a Bizottság tanácsadójának végkövetkeztetéseivel. Az Arthur Andersen fenntartotta a francia hatóságok 2001. szeptember 15-i feljegyzésének mellékleteként eljuttatott, 2001. szeptember 13-i dokumentumban foglalt korábbi következtetéseit. A francia hatóságok 2001. október 26-án újabb feljegyzést küldtek a Bizottságnak a Livret bleu közösségi versenyjog fényében történő jogi elemzésére vonatkozóan, továbbá megküldték a közfeladat költségeire vonatkozó, 2002. január 7-i feljegyzést, amely új információ hozzáadása nélkül sorolja fel a Crédit Mutuel által már benyújtott számadatokat.
(13)
A francia hatóságok által a Bizottságnak 2001. október 26-án megküldött feljegyzés kifejtette, hogy szerintük i. a „Livret bleu”-rendszer miért nem minősül támogatásnak; ii. amennyiben a Bizottság továbbra is támogatásnak minősíti, csakis létező támogatásról lehetne szó; és iii. mindenesetre a belső piaccal összeegyeztethető támogatás lenne.
(14)
A Bizottság a 2002. január 15-i határozattal (6) (a továbbiakban: a megsemmisített határozat) a Francia Köztársaság által a Crédit Mutuel javára nyújtott állami támogatást a belső piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánította.
(15)
A 2002. január 15-i határozatot a Törvényszék 2005. január 18-i ítélete (7) megsemmisítette.
(16)
A Bizottság nem fellebbezett a Törvényszék ítélete ellen. Az EUMSZ 266. cikke (1) bekezdésének megfelelően a Bizottság köteles megtenni a szóban forgó ítéletben foglaltak teljesítéséhez szükséges intézkedéseket. Állami támogatások kapcsán ez azt jelenti, hogy a határozat megsemmisítését követően az eljárás visszakerül a hivatalos vizsgálati szakaszba.
(17)
A Bizottság a 2006. június 7-i határozatával (8) (a továbbiakban: az eljárás kiterjesztéséről szóló határozat) kiterjesztette a hivatalos vizsgálati eljárást, és egyértelműen meghatározta egy esetleges támogatásra vonatkozó értékelésének tárgyát.
(18)
Franciaország a 2006. szeptember 1-jei és 2006. szeptember 7-i levelében közölte a Bizottsággal az eljárás kiterjesztéséről szóló határozattal kapcsolatos észrevételeit.
(19)
2006. szeptember 19-én az Európai Bizottsághoz panasz érkezett az Association des Victimes du Crédit Mutuel (a Crédit Mutuel Áldozatainak Szövetsége) elnevezésű szervezettől.
(20)
A Bizottság egy 2006. október 13-i levélben kapta meg a Crédit Mutuel észrevételeit.
(21)
A Bizottság a Crédit Mutuel észrevételeit 2006. október 31-i levelében továbbította a francia hatóságoknak.
(22)
A Bizottság 2006. szeptember 22-i és 2006. november 28-i, kiegészítő tájékoztatás iránti kérelmét követően Franciaország 2006. november 8-án és 2007. február 28-án nyújtott be kiegészítő észrevételeket.
(23)
A Bizottság 2006. december 19-én találkozott a francia hatóságokkal és 2007. január 15-én a Crédit Mutuellel.
(24)
2007. május 10-én a Bizottság az EK-Szerződés 86. cikkének (3) bekezdése (az EUMSZ jelenlegi 106. cikkének (3) bekezdése) alapján, az EK-Szerződés 43. és 49. cikkével (az EUMSZ jelenlegi 49. és 56. cikkével) összefüggésben határozatot fogadott el, amelynek értelmében Franciaországnak meg kellett szüntetnie azokat a különleges jogokat (9), amelyeket a Crédit Mutuel, a Caisse d’Épargne és a Banque Populaire részére a Livret bleu (a Crédit Mutuel esetében) és a Livret A (a Caisse d’Épargne és a La Poste esetében) forgalmazása tekintetében biztosított (10).
(25)
Mivel Franciaország nem szüntette meg a Livret A és a Livret bleu különleges forgalmazási jogát a 2007. május 10-i határozatban előírt 9 hónapos határidőn belül, a Bizottság megindította az EK-Szerződés 226. cikkében (az EUMSZ jelenlegi 258. cikkében) előírt jogsértési eljárást azzal, hogy 2008. június 5-én felszólító levelet intézett Franciaországhoz a határozat betartásának elmulasztása miatt.
(26)
2009. szeptember 19-én a Bizottság új információkat kért Franciaországtól, amely 2009. október 13-án válaszolt.
(27)
A Bizottság 2009. október 8-án megszüntette a jogsértési eljárást, mivel Franciaország - a Livret A és a Livret bleu forgalmazásának liberalizálását jelentő 2009. január 1-jei reform elfogadásával (11) - eleget tett a szóban forgó betétkönyvek forgalmazásának megszüntetésére vonatkozó kötelezettségének (12).
(28)
2010 folyamán a Bizottság több kérdést tett fel a Crédit Mutuelnek elektronikus levelek útján, amelyekre ez utóbbi szintén elektronikus levelekben válaszolt.
(29)
Ez a határozat az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22-i 659/1999/EK tanácsi rendelet (13) 13. cikkének megfelelően lezárja a „Livret bleu” konstrukcióban rejlő lehetséges támogatási elemekkel kapcsolatos eljárást.
2. A „LIVRET BLEU” KONSTRUKCIÓ ISMERTETÉSE
2.1. A Crédit Mutuel bemutatása
(30)
A Crédit Mutuel változó alaptőkéjű, szövetkezeti jogállással rendelkező pénztárak országos hálózatából álló decentralizált bank- és biztosítási csoport. A Crédit Mutuelre az együttműködés alapelveit meghatározó, 1947. szeptember 10-i törvény irányadó. Szerveződése háromszintű: helyi, regionális és országos.
(31)
A Crédit Mutuel csoportnak - a csoport két cégneve alatt (Crédit Mutuel és Crédit Industriel et Commercial [a továbbiakban: CIC]) - közel 6 000 értékesítési pontja és több mint 72 000 munkavállalója van. A Crédit Mutuel helyi pénztárai a Confédération nationale du Crédit Mutuel - a hálózat központi szerve - 18 regionális tagszövetségéhez tartoznak. A CIC hat regionális bankot, valamint szakosodott leányvállalatokat tömörít Franciaországban és nemzetközi szinten egyaránt.
(32)
A Crédit Mutuel másrészt globális politikát követő, egyetlen igazgatósággal rendelkező csoport. A csoport belső pénzügyi szolidaritást tart fenn az országos szövetség szintjén, amely biztosítja a regionális tagszövetségek likviditását. A csoport versenyjogi szempontból egyetlen vállalkozás jellemzőit mutatja, ugyanis központi szinten egyetlen döntéshozatali központtal rendelkezik.
2.2. A Livret bleu bemutatása
(33)
A Livret bleu az állam által szabályozott, kizárólag a Crédit Mutuel által forgalmazott takarékossági termék volt.
(34)
Ezt a terméket az 1975. évi pótköltségvetési törvény (14) értelmében részlegesen kivonták az adókörből. A betétesek részére a betétösszegekre fizetett kamatokat kétharmad részben adómentessé tették. Az állam a betétesek számára oly módon határozta meg a Livret bleu bruttó kamatlábát, hogy az adó levonása után (15) a nettó kamatláb megegyezzen a teljes egészében adómentes Livret A-éval.
(35)
Az állam a Livret bleu kamatlábát az inflációt meghaladó szinten, a pénzpiachoz indexálva állapította meg. A Livret bleu legutolsó nettó kamatlába, még e takarékossági termék 2009. január 1-jei reformmal bekövetkezett megszüntetése előtt (lásd a 41 preambulumbekezdést) 4 % volt (16). A betétesek által a Livret bleu betétkönyvükre maximálisan befizethető összeg 15 300 EUR volt. A Livret bleu állománya az 1991-es 13 milliárd EUR-ról (85 milliárd FRF-ról) 2008-ban 22 milliárd EUR-ra emelkedett.
(36)
A Livret bleu jellemzői - a pénzeszközök azonnali rendelkezésre bocsátása, a 15 EUR-tól engedélyezett befizetések, a költségmentesség (többek között megnyitáskor) stb. - magas likviditást eredményeztek. Ezenkívül a Livret bleu-t automatikusan meg lehetett terhelni az Államkincstár vagy közüzemi vállalkozások - például az EDF vagy a France Télécom - javára. A Livret bleu - magánszemélyeknek szánt takarékossági termék - tehát bizonyos szempontból folyószámlához hasonlított.
(37)
A Livret bleu révén gyűjtött források felhasználásához kapcsolódó kötelezettségek idővel változtak.
(38)
A Crédit Mutuel először is köteles volt a források 50 %-át (1983-tól a források (17) 65 %-át és az új betétösszegek 80 %-át) úgynevezett „közérdekű” felhasználásra (különösen helyi önkormányzatok és más köztestületek finanszírozására) fordítani, a fennmaradó résszel a bank szabadon rendelkezett (a továbbiakban: szabad felhasználású állományok).
(39)
Ezt a rendszert az 1991. szeptember 27-i rendelet (18) mélyrehatóan megreformálta - azáltal, hogy a Livret bleu-t a Livret A rendszeréhez igazította. E rendelet hatálybalépésétől kezdődően ugyanis az új állományt (19) teljes egészében központosították a Caisse des Dépôts et Consignations elnevezésű pénztárnál (a továbbiakban: CDC), amely ellentételezésként közvetítői jutalékot fizetett a Crédit Mutuelnek. Ezt a jutalékot, amelyet eredetileg a Livret bleu CDC-hez átkönyvelt állományának 1,3 %-ában állapítottak meg, 2005. január 1-jén 1,2 %-ra, majd 2005. november 1-jén 1,1 %-ra csökkentették. A CDC a Crédit Mutuel által gyűjtött forrásokat elsősorban a szociális lakhatás finanszírozására használja fel.
(40)
Ezenkívül a rendszer említett mélyreható reformja a meglévő állomány fokozatos reallokációjában nyilvánult meg (20). Az 1991. szeptember 27-i rendelet hatálybalépésétől 1999 első félévének végéig a „közérdekű felhasználások” és a meglévő „szabad felhasználások” részesedése mindaddig csökkent, amíg a teljes állományt át nem könyvelték a CDC-hez.
Milliárd FRF-ban és %-ban)
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
Átlagos éves állomány
85,5
83
80,2
83,4
88,7
91,5
92,7
98,1
98,7
A CDC-nél központosított felhasználások
1 %
7 %
12 %
24 %
39 %
46 %
51 %
69 %
100 %
Közérdekű felhasználások
67 %
54 %
46 %
35 %
27 %
20 %
15 %
10 %
0 %
Szabad felhasználások
32 %
39 %
42 %
41 %
35 %
34 %
34 %
21 %
0 %
Forrás: Littlejohn Fraser
(41)
2009. január 1-jén hatályba lépett a Livret A és a Livret bleu reformja, amely minden bank számára lehetővé tette a Livret A forgalmazását, és amely megszüntette a Livret A és a Livret bleu közötti különbségtételt. 2009. január 1-je óta a Crédit Mutuel „Livret bleu” konstrukciója nem más, mint egy más néven forgalmazott Livret A. A Livret bleu, és következésképp a Crédit Mutuel kizárólagos forgalmazási joga ezen a napon megszűnt.
2.3. Az eljárás megindításához/kiterjesztéséhez vezető okok ismertetése
(42)
Ahogyan azt az eljárás kiterjesztéséről szóló határozat (21) kifejti, a Bizottság lehetségesnek ítélte, hogy Franciaország a közvetítői jutalék révén támogatást nyújtott a Crédit Mutuelnek.
(43)
A Bíróság Altmark-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlatából következik, hogy a közszolgáltatással járó ellentételezés nem minősül az EUMSZ 107. cikke szerinti állami támogatásnak, ha eleget tesz a 2003. július 24-iAltmark-ítéletben (22) említett, bizonyos kumulatív feltételeknek.
(44)
A Bizottság az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatában úgy ítélte meg, hogy az Altmark-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlat negyedik feltétele nem feltétlenül teljesül, amennyiben a szociális bérlakásokra szánt betétgyűjtési közfeladatot nem a közbeszerzési eljárás útján kiválasztott legjobb ajánlattevőnek, hanem közvetlenül a Crédit Mutuellel folytatott tárgyalás útján ítélték oda, ami eleve nem biztosít semmiféle garanciát arra, hogy a Crédit Mutuelnek nyújtott díjazás nem magasabb egy jól vezetett vállalkozás által kért szintnél. Ezenkívül úgy ítélte meg, hogy a francia hatóságok nem bizonyították be, hogy az ellentételezés szintjét egy bankszektorbeli átlagos, jól vezetett vállalkozás költségeire hivatkozva határozták meg. Annak megállapításához, hogy az ellentételezés szintjét az Altmark-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlat értelmében vett, jól vezetett vállalkozás költségeinek elemzése alapján határozták-e meg, ugyanis nem elegendő, hogy a francia hatóságok hangsúlyozták, hogy a Crédit Mutuel jól vezetett vállalkozás.
(45)
A Bizottság szerint a közvetítői jutalék olyan, a Bizottságnak be nem jelentett állami forrás volt, amely versenytorzító és a tagállamok közötti kereskedelmet érintő szelektív előnyt képezhet. A közvetítői jutalék következésképp tartalmazhatott jogellenes támogatási elemeket.
(46)
A Bizottság az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatában lehetségesnek tartotta, hogy ez az intézkedés nem egyeztethető össze az EK-Szerződés 86. cikkének (2) bekezdésével (az EUMSZ jelenlegi 106. cikkének (2) bekezdésével), és úgy ítélte meg, hogy az EK-Szerződés 87. cikkének (2) és (3) bekezdésében (az EUMSZ jelenlegi 107. cikkének (2) és (3) bekezdésében) említett eltérések egyike sem alkalmazható.
(47)
A Bizottság számára ugyanis - tanácsadója számításai alapján - lehetségesnek tűnt, hogy az ellentételezés összege meghaladta a közszolgáltatási kötelezettség (a szociális bérlakásokra szánt betétgyűjtés) végrehajtása miatt felmerült költségek fedezéséhez szükséges mértéket, figyelembe véve a kapcsolódó bevételeket, valamint az e kötelezettség biztosításából származó ésszerű nyereséget. Miután a Bizottság emlékeztetett arra, hogy az ellentételezés összegének tartalmaznia kell az állam által vagy állami forrásokból bármilyen formában nyújtott összes előnyt, az ellentételezés számítása során nemcsak a CDC-nél központosított betétek gyűjtésének nettó költségét vette figyelembe, hanem a közérdekű felhasználások és a szabad felhasználások nettó eredményét (költségét, illetve nyereségét) is. A Bizottság tanácsadójának jelentéséből 1991-re, 1992-re, 1993-ra és 1998-ra vonatkozóan a Crédit Mutuel túlkompenzációja derül ki.
3. A PANASZOSOK ÉRVEI
(48)
A Bizottság a panaszosok érveit az EK-Szerződés 88. cikkének (2) bekezdése (az EUMSZ jelenlegi 108. cikkének (2) bekezdése) szerinti eljárás megindításáról szóló, 1998. február 6-i határozatában mutatta be. Az azóta eljuttatott kiegészítő feljegyzések a következő új érveket sorakoztatják fel.
(49)
A Livret bleu „költségek alatti eladás hatására” vonatkozóan az AFB (1999 februárjának végén aktualizált és a Bizottságnak 1999 októberében eljuttatott) feljegyzése a Livret bleu „költségek alatti eladás hatása” kiváltotta nettó banki eredményt 17 milliárd FRF-ra (2,6 milliárd EUR-ra) becsülte - feltételezve, hogy az 1986-1997 közötti időszakban a Crédit Mutuel piaci részesedéseinek növekedése valamennyi szegmensben kizárólag a Livret bleu forgalmazásából származik.
(50)
A Caisse Nationale du Crédit Agricole által készített, 2000 májusában közölt tanulmány elemezte a Crédit Mutuel ügyintézőhelyei számának alakulását. A tanulmányból kiderül, hogy az állandó ügyintézőhelyek teljes száma 1991-től 1994-ig csökkent, majd fokozatosan emelkedett, és 1998-ban visszaállt az 1990-es szintre. A számok régiónként eltérően alakultak: az állandó ügyintézőhelyek, majd a nem állandó ügyintézőhelyek száma a Crédit Mutuel hagyományosan erős jelenlétével jellemzett régiókban (Pays de Loire, Bretagne, Elzász) csökkent, míg a többi régióban fokozatosan emelkedett. Valószínű tehát, hogy a Crédit Mutuel azért csökkentette a jelenlétét a vidéki térségekben, hogy fokozottabban legyen jelen a városi térségekben. Ezek az adatok láthatóan megcáfolják a Crédit Mutuel azon állításait, amelyek szerint az 1990-es évek során a vidéki térségekben erős jelenlét fenntartására kényszerült. Az adatok afelé is mutatnak, hogy a Crédit Mutuel még az állami ellenőrzés megszüntetése után is rendkívül sűrű hálózatot képes fenntartani.
(51)
Az AFB 1998. június 4-én levelet intézett a Bizottsághoz, amelyben megerősítette, hogy a Livret bleu-n tartott pénzeszközök CDC-nél központosított állománya 1,3 %-ának megfelelő díjazás túlzott mértékű volt, mivel ugyanebben az időszakban a Caisse d’Épargne 1,20 %-ot, a La Poste pedig 1,50 %-ot kapott a Livret A - szintén a CDC-nél központosított - pénzeszközeire. A levélben az AFB közölte, hogy 1997-ben azt javasolta a francia hatóságoknak, hogy mindössze 1 %-nak megfelelő díjazás mellett biztosítsák a Livret bleu betéteinek gyűjtését, a kormány azonban nem reagált erre az ajánlatra. Az AFB többek között kiemelte, hogy a takarékpénztárak korszerűsítéséről szóló, 1998. áprilisi Douyère-jelentés szerint egy átlagos takarékpénztár - például a burgundiai - betétgyűjtési költsége az állományának 0,96 %-a, és nem indokolt, hogy a Crédit Mutuelnek magasabb kezelési költségei legyenek.
(52)
A Glais társaság 2000. augusztusi feljegyzése, amelyet az AFB kérésére nyújtott be, statisztikai adatokkal szolgált a Livret bleu kizárólagos forgalmazási joga által a Crédit Mutuel számára esetlegesen biztosított versenyelőnyről. Az idősorok vizsgálata azt mutatja, hogy a Livret bleu-ben elhelyezett betétek állománya, valamint a többi betét állománya az 1985-1987-es fordulópontig erőteljesen emelkedett. A háztartásoknak nyújtott hitelek növekedése folytatódik ezen az időponton túl, és erősebb marad a Crédit Mutuel esetében, mint a legfőbb versenytársai esetében. A Glais társaság szakértője ebből azt a következtetést vonta le, hogy „a Livret bleu úgy tűnik, vevőcsalogató hatást gyakorolt, és az 1980-as évek közepétől kezdődően a pozitív hatás láthatóan állandósult - anélkül, hogy a betétek növekedtek volna. Következésképp úgy tűnik, hogy ettől az időszaktól kezdődően az eredetileg hűségessé tett ügyfélkör táplálta a Crédit Mutuel terjeszkedő stratégiáját.” Többek között a véletlenszerű gazdasági sokkhatásoknak a tevékenységi változókra gyakorolt tartós hatását jelző mutató, valamint a hitelkeresletre vonatkozó egyszerű egyenlet modellezése alapján a szakértő azt állapította meg, hogy a Crédit Mutuel (alapvetően hitelezési) tevékenysége láthatóan nem állt kapcsolatban a bankpiac átlagos alakulásával. A szakértő ezt a jelenséget azzal magyarázza, hogy a Crédit Mutuel ügyfélköre - például a Livret bleu révén - feltehetőleg sokkal hűségesebb, mint más bankhálózatok ügyfélköre.
(53)
Egy második (2000. decemberi feljegyzésben) a Glais társaság az egyes bankhálózatok vonzerejének új ökonometriai elemzését javasolta. Eredményei - a szakértő szerint - megerősítik azt a feltételezést, miszerint a Crédit Mutuel és a Caisse d’Épargne rendelkeznek olyan eszközökkel, amelyek lehetővé teszik, hogy a többi banknál sokkal hatékonyabban tegyék hűségesebbé ügyfélkörüket. Nem határozható meg azonban, hogy egy adókörből kivont takarékbetétkönyv forgalmazása vagy a különböző régiókban lévő sűrű fiókhálózat igénybevétele (e hálózatok két közös eszköze) okozza-e az ügyfélkör fokozottabb hűségét.
(54)
Ezen eljárás keretein kívül a Bizottsághoz beérkezett egy, a panaszosok által benyújtott kiegészítő feljegyzés is, amely szerint az, hogy a Crédit Mutuel 1997 áprilisában megvásárolhatta a korábban az állami tulajdonban lévő GAN biztosítási csoport tulajdonát képező CIC-t e banki létesítmény privatizációja során, a Livret bleu jogcímén kapott támogatásoknak volt köszönhető, amelyek Crédit Mutuel betétpiaci részesedését az 1969-es 2 %-ról 1997-ben mintegy 6,9 %-ra növelték. A panaszosok szerint a szóban forgó támogatások miatt a vállalkozás saját tőkéje gyorsan növekedett, az 1974-es 650 millió FRF-ról (99 millió EUR-ról) 1997-ben 47,3 milliárd FRF-ra (7,2 milliárd EUR-ra) nőtt.
(55)
Végezetül az Association des Victimes du Crédit Mutuel 2006. szeptember 19-i panaszában egyszerűen az az állítás szerepel, hogy „az állami megtakarításokat magán- és kereskedelmi célokra sikkasztották el […] a betétesek és a francia gazdaság rovására”, amely állítást egy esetlegesen jogellenes állami támogatással kapcsolatos valódi érvekkel vagy bizonyítékokkal nem támasztanak alá.
4. AZ ÉRDEKELT HARMADIK SZEMÉLYEK ÉSZREVÉTELEI
(56)
Az eljárás megindításáról szóló, 1998. február 6-i határozat közzétételét követően a Bizottsághoz számos érdekelt harmadik személy észrevétele érkezett be.
(57)
A Crédit Mutuel egyes versenytársai beszámoltak arról a kárról, amely - megítélésük szerint - azért érte őket, mert a Crédit Mutuel megszerezte a Livret bleu kizárólagos forgalmazási jogát. E bankok többsége azt állította, hogy a Livret bleu „költségek alatti eladás hatása” miatt ügyfeleket veszített a Crédit Mutuel javára, és ennek a kizárólagos jognak a megszüntetését kérte. Ilyen észrevételeket a következő intézmények intéztek a Bizottsághoz:
Banque Dupuy de Parseval;
Banque Natexis;
Banque de Picardie;
Banque Populaire de Bourgogne;
Banque Populaire Bretagne Atlantique;
Banque Populaire du Centre;
Banque Populaire Centre-Atlantique;
Banque Populaire de Champagne;
Banque Populaire de la Côte d’Azur;
Banque Populaire du Dauphiné et des Alpes du Sud;
Banque Populaire de Franche-Comté, du Maconnais et de l’Ain;
Banque Populaire du Haut-Rhin;
Banque Populaire de La Loire;
Banque Populaire de Lorraine;
Banque Populaire de Lyon;
Banque Populaire du Midi;
Banque Populaire du Massif Central;
Banque Populaire de l’Ouest;
Banque Populaire Provençale et Corse;
Banque Populaire des Pyrénées Orientales, de l’Aude et de l’Ariège;
Banque Populaire du Quercy et de l’Agenais;
Banque Populaire Savoisienne;
Banque Populaire de la Région Économique de Strasbourg;
Banque Populaire du Sud-Ouest;
Banque Populaire du Tarn et de l’Aveyron;
B.P.ROP Banque Populaire;
Banque de Savoie;
Crédit Commercial de France;
Crédit Commercial du Sud-Ouest;
Crédit Lyonnais;
Société Générale;
Union des Banques à Paris.
(58)
Másfelől a Crédit Mutuel védelmében a 4. szakaszban ismertetett észrevételeken túl a Bizottság a „Livret bleu” konstrukció mellett szóló észrevételeket kapott az alábbi harmadik személyektől:
Bertholet úr, Drôme megye országgyűlési képviselője
Blondel úr, a Nord megyei közgyűlés (conseil général) tagja
Cabot úr, a toulouse-i Regionális Ifjúsági Tájékoztató Központ (Centre régional Information Jeunesse) igazgatója
Cormorèche úr, Montuel polgármestere
Cornelis úr, a Nord megyei közgyűlés tagja
Chavannes úr, Angoulême polgármestere
Crépeau úr, Charente-Maritime megye országgyűlési képviselője
Debavelaere úr, Pas-de-Calais megye szenátora
Decool úr, Brouckerque polgármestere
Delevoye úr, Pas-de-Calais megye szenátora
Delnatte úr, Nord megye országgyűlési képviselője
Dolez úr, Nord megye országgyűlési képviselője
Ewald úr, a „Gazdasági Kezdeményezési Jogért” Egyesület (Association pour le droit à l’initiative économique) regionális megbízottja
Fronton úr, Haute-Garonne Megye Családi Egyesületeinek Uniója (Union départementale des associations familiales de Haute-Garonne)
Foy úr, Nord megye szenátora
Galiègue úr, a solesme-i Crédit Mutuel Pénztár elnöke
Gournay asszony, Caestre polgármestere
Armelle Guinebertière asszony, európai parlamenti képviselő
Hervé úr, Rennes polgármestere
Humez úr, Pas-de-Calais megye cisztás fibrózis elleni küzdelemmel foglalkozó megyei bizottságának (Comité départemental de lutte contre la mucoviscidose du Pas-de-Calais) elnöke
Ingelaere asszony, a Flandr’action elnöke
Juppé úr, Bordeaux országgyűlési képviselője és polgármestere
Lapalu úr, a magánszervezetek szervezésével és irányításával foglalkozó (Animation et gestion d’organismes privés) egyesület elnöke
Lazaro úr, Nord megye országgyűlési képviselője
Lebreton úr, a Côtes d’Armor megyei közgyűlés elnöke
Ledieu, Cateau-Cambrésis polgármestere
Leleu úr, a Crédit Mutuel Nord igazgatótanácsi tagja
Maille úr, a Communauté urbaine de Brest elnöke
Masclet úr, a Nord-Pas-de-Calais-i regionális önkormányzat képviselője
Méhaignerie úr, az Ille-et-Villaine megyei közgyűlés elnöke
Mio úr, a Nord-Pas-de-Calais-i regionális önkormányzat képviselője
Novak úr, a „Gazdasági Kezdeményezési Jogért” Egyesület (Association pour le droit à l’initiative économique) elnöke
Permuy asszony, a Nord-Pas-de-Calais-i regionális önkormányzat képviselője
Albert Rivaux, a Pas-de-Calais megyei közgyűlés tagja
de Rohan úr, a bretagne-i regionális önkormányzat elnöke
Valla úr, az Ardèche megyei közgyűlés tagja
Vanlerenberghe úr, Arras polgármestere
Villain úr, Cambrai polgármestere
de Villiers úr, Vendée megye országgyűlési képviselője.
(59)
A harmadik személyek túlnyomó többsége kiemelte a Crédit Mutuelnek a szociális gazdaságban - többek között regionális szinten - betöltött szerepét, valamint különösen a nonprofit egyesületek finanszírozásában betöltött szerepét. Kiemelték a Crédit Mutuelnek az alacsonyabb jövedelműek körében betöltött támogató szerepét is, ahonnan ügyfélkörének jelentős része származik. Több helyi képviselő kiemelte a Crédit Mutuel szerepét a vállalkozások létrehozásában és a munkahelyteremtésben, valamint a helyi önkormányzatokkal együttes részvételét a helyi kezdeményezések kidolgozásában. Mások úgy ítélték meg, hogy a Crédit Mutuel - decentralizált struktúrái révén - jobban megfelelt a helyi igényeknek és a kiegyensúlyozott területfejlesztés szükségességének, mint a központosított intézmények.
5. A CRÉDIT MUTUEL ÉSZREVÉTELEI
(60)
A Crédit Mutuel az ügy elhúzódását rója fel a Bizottságnak.
(61)
Ezenkívül a Crédit Mutuel szerint a Törvényszék ítélete nemcsak az indokolási kötelezettség megsértésére vonatkozott, hanem a Bizottság érvelésére vonatkozó bírálatokat is tartalmazott, amelyeket az eljárás kiterjesztéséről szóló határozat nem biztos, hogy figyelembe vett, különösen az esetleges túlkompenzáció kiszámítása tekintetében. Ebben a tekintetben a Crédit Mutuel azt kifogásolja, hogy a Bizottság úgy adta össze az éves pozitív egyenlegeket, hogy - a közszolgáltatással járó ellentételezés formájában nyújtott állami támogatásról szóló közösségi keretszabályban (a továbbiakban: 2005-ös közösségi keretszabály) (23) javasolt módszerrel ellentétben - nem osztotta fel újra a negatív évek egyenlegeit.
(62)
A bank szerint a közvetítői jutalék eleget tesz az Altmark-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlat négy feltételének:
a)
ami az első feltételt illeti: a Crédit Mutuelt két, általános gazdasági érdekű szolgáltatással bízták meg; az egyiknek a lényege az ügyintézőhelyek számottevő jelenlétének - területfejlesztési célú - fenntartása a vidéki térségekben, a másiknak pedig a szociális lakhatás finanszírozására szánt betétgyűjtés. A vidéki térségekben lévő ügyintézőhelyek fenntartása tekintetében a bank vitatja a Bizottság azon következtetését, miszerint a francia törvényi és rendeleti szövegek továbbra is túlságosan általánosak ahhoz, hogy a Crédit Mutuelt ilyen feladattal bízzák meg, és következésképp ahhoz, hogy teljesüljön az Altmark-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlat első feltétele. A Crédit Mutuel szerint a Bizottság ezt a következtetést abból vonja le, hogy ezek a jogszabályszövegek nem írtak elő konkrét megkötéseket a Crédit Mutuel számára, amennyiben a bankszektor egészére vonatkoztak. A Crédit Mutuel emellett úgy véli, hogy a Bizottság megpróbálja rákényszeríteni az Altmark-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlatban megállapított első feltétel teljesülése bizonyításának terhét, amit a szóban forgó ítélkezési gyakorlat nem ír elő;
b)
ami a második feltételt illeti: a Crédit Mutuel hangsúlyozza, hogy a közvetítői jutalék a pénzeszközök CDC-nél történő központosításának kötelezettségével egy időben jött létre, és hogy e közvetítői jutalék számítási módszereinek meghatározása tárgyilagos és átlátható módon történt;
c)
ami a harmadik feltételt illeti: a bank megítélése szerint a díjazás nem elegendő a betétgyűjtési költségek fedezéséhez, ugyanis a CDC-nél központosított felhasználásokhoz kapcsolódó tevékenység az 1991-2005 közötti időszakban végig negatív egyenleget mutat;
d)
a Crédit Mutuel megítélése szerint a negyedik feltétel is teljesül. A közvetítői jutalék összegét a Crédit Mutuel számára a Livret bleu forgalmazásával kapcsolatban ténylegesen felmerült költségek függvényében határozták meg. A Crédit Mutuel az Altmark-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlat értelmében jól vezetett vállalkozás, mert kezelési költségei a legalacsonyabbak között vannak. A Bizottság ezt ráadásul el is ismerte az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatában (24). A Crédit Mutuel úgy véli, hogy a Bizottság nem indokolta meg kellőképpen, hogy véleménye szerint miért nem teljesül ez a feltétel.
(63)
Mindenesetre a Crédit Mutuel megítélése szerint az intézkedés az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése alapján összeegyeztethető a belső piaccal. A Crédit Mutuel különösen az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatban bemutatott túlkompenzáció-számítási módszert bírálja. Szerinte a Bizottság először is számítási hibákat vétett a Livret bleu eredménykimutatása szerinti átfogó jövedelem értékelése során azzal, hogy - a Bizottság tanácsadója és a Crédit Mutuel tanácsadója közötti rendezetlen vitás kérdések ellenére - átvette a tanácsadója téves következtetéseit (25).
(64)
A Crédit Mutuel ezt követően a Bizottság által alkalmazott éves megközelítést vonja kétségbe (azaz azt, hogy csak a túlkompenzáció éveihez kapcsolódó összegeket vette figyelembe, anélkül, hogy azokat kiegyenlítette volna az alulkompenzáció éveihez kapcsolódó összegekkel), amely ellentétes bizonyos korábbi esetekkel, a megsemmisített határozattal és - szerinte - a 2005-ös közösségi keretszabállyal (26). A Bizottságnak átfogó megközelítést kellene alkalmaznia (azaz a túlkompenzáció éveihez kapcsolódó összegeket teljes egészében kompenzálnia kellene az alulkompenzáció éveinek összegeivel) egyrészt az 1991-1998 közötti időszak egészére, másrészt az 1999-ben kezdődő időszak egészére.
(65)
A Bizottság az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatában ráadásul helytelenül vette figyelembe az ésszerű nyereséget. Az ésszerű nyereség értékelését a szabályozói saját tőke 6 %-ra becsült költségére alapozta, holott ezek a költségek nem árrést, hanem analitikus könyvelés szerinti ráfordításokat jelentenek. A Bizottságnak az Arthur Andersen által javasolt, sajáttőke-megtérülési rátát kellett volna figyelembe vennie (27). Ráadásul ily módon az ésszerű nyereség kiszámítását fokozatosan csökkenő alapra helyezte, amely az állomány CDC-nél történő központosításától kezdődően nullává válik, mivel ennek az állománynak egyáltalán nincs szabályozói saját tőkét érintő költsége. A Crédit Mutuel hangsúlyozza, hogy a Bizottság által figyelembe vett mutató végeredményben megfosztja a Livret bleu-n keletkező bármely szokásos árréstől. Szerinte minden banknak - még olyan központosított felhasználás esetén is, amelynek a szolvenciamutató szigorúan szabályozási értelmében egyáltalán nincs sajáttőke-költsége - lehetősége kell, hogy legyen szokásos árrés realizálására.
(66)
A Bizottság azokat a költségeket sem vette megfelelően figyelembe, amelyek a Crédit Mutuel saját megítélése szerint ellátott másik közérdekű feladat, azaz a vidéki térségekben lévő ügyintézőhelyek fenntartása miatt keletkeztek, amelynek célja, hogy a lehető legtöbb ügyfél banki hozzáférésének elősegítése révén az ország egész területén ösztönözze a lakossági megtakarításokat.
(67)
Végezetül a Crédit Mutuel cáfolja egy esetleges „költségek alatti eladás hatás” fennállását. Emlékeztet arra, hogy a Bizottság a megsemmisített határozatában elismerte, hogy a „költségek alatti eladás hatást” hivatalosan nem lehetett kimutatni, és megítélése szerint azóta nem történt új fejlemény.
(68)
Az eljárás tekintetében a Crédit Mutuel a potenciális támogatás visszafizettetésének vitatása érdekében több általános közösségi jogelvre - különösen a jogos elvárás elvére és az ésszerű határidő betartásának elvére - hivatkozik.
6. FRANCIAORSZÁG ÉSZREVÉTELEI
(69)
Franciaország úgy ítéli meg, hogy az Altmark-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlat feltételei teljesülnek:
a)
az első feltétel tekintetében hangsúlyozza, hogy a Bizottság elismerte: a Crédit Mutuelt a szociális lakhatás finanszírozására szánt betétgyűjtés jelentette általános gazdasági érdekű szolgáltatási feladattal bízták meg. Emlékeztet arra, hogy a Bizottság az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatában jelezte, hogy a vidéki térségekben az ügyintézőhelyek területfejlesztési céllal történő fenntartása is tekinthető általános gazdasági érdekű szolgáltatásnak (28), azonban nem válaszol a Bizottság által az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatában kifejtett azon érvekre, amelyek szerint az Altmark-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlat első feltétele azért nem teljesül, mert nincs olyan nemzeti jogszabály vagy szabályozás, amely kellően világosan írna elő az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése értelmében vett feladatot (29);
b)
a második feltétel tekintetében Franciaország úgy véli, hogy az ellentételezés paramétereit előzetesen, tárgyilagos és átlátható módon állapították meg;
c)
a harmadik feltétel kapcsán - a Crédit Mutuel Livret bleu konstrukciójának 1999-2005 közötti időszakra vonatkozó analitikus eredménykimutatására hivatkozva - azt állítja, hogy az ellentételezés (a közvetítői jutalék) összege nem haladta meg a rendszer költségeinek fedezéséhez szükséges mértéket;
d)
a negyedik feltétel is teljesül, mivel Franciaország azt állítja, hogy a Crédit Mutuel eleget tesz az előírt hatékonysági kritériumoknak (30).
(70)
A támogatás létezésére vonatkozó feltételek tekintetében Franciaország a 2002-es határozat megsemmisítése előtt kifejtett érvekre hivatkozik:
a)
az állami forrásokra vonatkozó feltétel azért nem teljesül, mert a Crédit Mutuelnek a CDC-nél nem központosított (szabad felhasználású és közérdekű felhasználású) állományokból származó nyeresége magánforrásokból (a betétesek által elhelyezett pénzeszközökből) folyt be, és nem állt a hatóságok rendelkezésére;
b)
a tagállamok közötti kereskedelem érintettsége nem merülhetett fel azt megelőzően, hogy a hitelintézetek létesítésére, üzleti tevékenységének megkezdésére és folytatására vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról, valamint a 77/780/EGK irányelv módosításáról szóló, 1989. december 15-i 89/646/EGK második tanácsi irányelv (a továbbiakban: a második banki irányelv) (31) elfogadását követően 1993. január 1-jén létrejött a banki és pénzügyi tevékenységek egységes piaca. A francia hatóságok szerint ettől az időponttól kezdődően a szövetkezet európai jogállásának hiánya miatt, továbbá az e helyzetből fakadóan keletkező, a Crédit Mutuelhez hasonló szövetkezeti jogállású társaságok határokon átnyúló terjeszkedését érintő korlátozások miatt a Crédit Mutuel pénztárai nem folytattak tevékenységet az országhatárokon kívül. A nem belföldi illetőségű személyek számára nyitott „Livret bleu”-számlák ráadásul az állománynak kevesebb mint 0,1 %-át tették ki. A francia hatóságok emellett úgy ítélték meg, hogy a Franciaországban működő külföldi banki létesítmények a Crédit Mutuel piacától nagyon eltérő piacot céloztak meg;
c)
a CDC által a központosított Livret bleu betétkönyvek állományára a Crédit Mutuelnek fizetett közvetítői jutalék nem minősülhetett támogatásnak, hanem kizárólag egy banki szolgáltatás díjazásának, amely szolgáltatás árát 1991-ben szerződéses úton 1,3 %-ban állapították meg. A francia hatóságok nyomatékosították, hogy a Livret bleu kezelési költségei azon betétkönyvek száma miatt voltak magasak, amelyeknek 5 000 FRF (762 EUR) alatti volt az állománya. A Crédit Mutuel által (a szóban forgó intézkedés bevezetése után) végzett analitikus könyvelési munkákra hivatkoztak, majd azt a következtetést vonták le, hogy ez a díjazási összeg teljes mértékben indokolt volt. Azt állították, hogy a Livret bleu-nek a Crédit Mutuelnél jelentkező bármely előnyét egy általános gazdasági érdek célkitűzéséhez kapcsolódó ráfordításokkal összevetve kellene vizsgálni. Ebben a tekintetben felhívták a Bizottság figyelmét arra, hogy a betétkönyvállományt egyre inkább közérdekű pénzügyi felhasználási célhoz rendelik, amelynek aránya a Livret bleu 1975-1983 közötti állományának 50 %-áról 1983-1991 között 65 %-ra, és 1998-ban a CDC-nél központosított állomány 100 %-ára emelkedett;
d)
amennyiben ténylegesen felmerült támogatás, az minden esetben létező volt, ugyanis a „Livret bleu”-rendszert a bankpiac 1993. január 1-jei liberalizációja (a második banki irányelv átültetési határidejének lejárata) előtt hozták létre.
(71)
A francia hatóságok 2001. október 26-i feljegyzésükben megindokolják, hogy amennyiben a Bizottság fenntartaná a támogatássá minősítést, miért lenne szó minden esetben az EUMSZ 106. cikkének (3) bekezdése szerint a belső piaccal összeegyeztethető támogatásról. Azt róják fel a Bizottságnak, hogy hibázott a Livret bleu eredménykimutatása szerinti átfogó jövedelem kiszámításakor azzal, hogy nem követte a Crédit Mutuel által javasolt módszert (32). Azt állítják továbbá, hogy a Bizottságnak ésszerű nyereséget kell figyelembe vennie, amelynek összegét […] (33) -ra/-re becsülik.
(72)
Az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatra vonatkozó észrevételeikben a francia hatóságok ezenkívül azt róják fel a Bizottságnak, hogy „aszimmetrikus érvelést” alkalmazott azáltal, hogy nem kompenzálta a túlkompenzációt mutató évek (1991, 1992, 1993 és 1998) összegeit az alulkompenzációt mutató évek (1994-1997) összegeivel, valamint azt, hogy az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatban teljes egészében átvette tanácsadója következtetéseit három olyan kérdésben, amelyben Franciaország és a Bizottság álláspontja eltér. Franciaország rámutatott arra, hogy az 1999-2005 közötti időszakban az állam mindvégig alulkompenzálta a Livret bleu-höz kapcsolódó rendszert. Ily módon a közvetítői jutalék összege nem haladta meg a Livret bleu analitikus könyvelésében feltüntetett forgalmazási költségeinek fedezéséhez szükséges mértéket; az analitikus könyvelést (két kiigazítás mellett (34)) a Bizottsággal együtt dolgozták ki, és az eleget tesz a tagállamok és a közvállalkozások közötti pénzügyi kapcsolatok átláthatóságáról, illetve egyes vállalkozások pénzügyi átláthatóságáról szóló, 1980. június 25-i 80/723/EGK bizottsági irányelv (35) követelményeinek. Franciaország azt is kifejtette, hogy a közvetítői jutalék közelmúltbeli csökkentései elsősorban a szociális lakhatás finanszírozása területén tevékenykedő szereplők igényeinek feleltek meg (36).
(73)
A francia hatóságok részletesen kifejtik, hogy az esetleges túlkompenzáció visszatérítési mechanizmusa 1999 óta létezik.
(74)
Franciaország azt is kifejtette, hogy az egyhavi fizetésképtelenségi kockázatot a Crédit Mutuel, az egy hónapon túli fizetésképtelenségi kockázatot pedig a CDC viselte. Rámutatott arra, hogy a Livret bleu jogcímén gyűjtött összegek esetében a szavatoló tőkéhez szükséges sajáttőke-szükséglet számításához alkalmazott kockázatsúlyozási arány nulla százalék volt. Kifejtette, hogy a Crédit Mutuel sajáttőke-szükségletei tekintetében a kockázat súlyozása a többi takarékossági termék és a Livret bleu-től eltérő források esetében 1999-től 2005-ig […]-[…] % között mozgott. A francia hatóságok rámutattak arra, hogy mivel az európai szolvenciamutató alkalmazása a teljes állomány CDC-nél történt 1999-es központosításától kezdődően nem helytálló, a Crédit Mutuel a Livret bleu-höz kapcsolódó ésszerű nyereség kiszámításába felvette a sajáttőke-költséget, amelyet a többi takarékossági termék és forrás költségére hivatkozva - (1999-2005 között […]-[…] %-ra) korlátozva - számított ki. A Bizottság kérésére Franciaország pontosabban bemutatta a Banque de France-nál elhelyezett kötelező tartalék képzéséhez kapcsolódó ellentételezési mértéket is.
7. ÉRTÉKELÉS
7.1. A támogatás megléte
(75)
A Bizottság az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatban úgy ítélte meg, hogy az egyetlen szóban forgó intézkedés, amely esetlegesen állami támogatási elemeket tartalmazhatott, a Crédit Mutuelnek a CDC által fizetett közvetítői jutalék volt (37).
(76)
A közvetítői jutalékban rejlő esetleges támogatást 1991. szeptember 27-én hozta létre az ugyanezen a napon elfogadott rendelet; ez a határozat a támogatást a Livret A forgalmazásának liberalizációjáig és a Livret bleu Livret A-val való, 2009. január 1-jei összehangolásáig elemzi (38).
7.1.1. Az Altmark-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlat feltételei nem teljesülnek
(77)
Emlékeztetni kell arra, hogy az Altmark-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlat (39) értelmében a közfeladatokért fizetett ellentételezés négy kumulatív feltétel teljesülése esetén nem minősül az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak.
(78)
Az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatra válaszként küldött észrevételeikben a francia hatóságok és a Crédit Mutuel két általános gazdasági érdekű szolgáltatás meglétére hivatkoznak: az egyik az ügyintézőhelyek számottevő jelenlétének területfejlesztési céllal történő fenntartása a vidéki térségekben, a másik pedig a szociális lakhatás finanszírozására szánt betétgyűjtés.
(79)
Márpedig a Crédit Mutuel még a szóban forgó intézkedés bevezetése előtt sem volt köteles a vidéki térségekben lévő ügyintézőhelyeket fenntartani, mivel a bankfiókok megnyitásáról és bezárásáról szóló törvényt 1987-ben hatályon kívül helyezték, és mivel az ellenőrzési rendszert (amely a Crédit Mutuel esetében 1987-től 1991-ig maradt fenn) 1991. július 1-jén eltörölték (40). A Crédit Mutuel és a francia hatóságok másfelől nem vitatták az eljárás kiterjesztéséről szóló határozat azon következtetését, amely szerint „1991 után [azaz 1991. július 1-je után] nem létezik olyan jogi aktus, amelynek alapján a Crédit Mutuelt az EK-Szerződés 86. cikke [az EUMSZ jelenlegi 106. cikke] alapján megbízták volna a fenti (24) preambulumbekezdés iii. pontjában említett feladattal [a vidéki térségekben lévő ügyintézőhelyek területfejlesztési célú fenntartásával]” (41).
(80)
Következésképp kizárólag a szociális lakhatás finanszírozását célzó betétgyűjtési feladat tekintetében indokolt ellenőrizni, hogy alkalmazandó-e az Altmark-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlat.
(81)
A Bizottság emlékeztet arra, hogy a tagállamok az általános gazdasági érdekűnek minősíthető szolgáltatások jellege tekintetében kiterjedt mérlegelési jogkörrel rendelkeznek. Megítélése szerint az 1975. évi pótköltségvetési törvény (42) 9. cikkében és az 1982. évi pótköltségvetési törvény (43) 24. cikkében foglalt rendelkezések végrehajtási rendeletei - különösen az 1991. szeptember 27-i rendelet - egyértelműen megbízzák a Crédit Mutuelt azzal (az építésügyi és lakásügyi törvény R323-10. és R 331-14. cikkében meghatározott) feladattal, hogy gyűjtsön a CDC-nek átutalandó pénzeszközöket, amelyek ez utóbbi számára lehetővé teszik a szociális lakhatás finanszírozását. A Bizottság megítélése szerint e feladat általános gazdasági érdekű szolgáltatássá minősítésével Franciaország nem követett el nyilvánvaló értékelési hibát.
(82)
Az Altmark-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlat negyedik feltétele szerint „amikor egy adott esetben a közszolgáltatási kötelezettség végrehajtásával megbízott vállalkozás kiválasztása nem közbeszerzési eljárás keretében történik, amely lehetővé tenné, hogy azt a jelöltet válasszák, aki a közösségnek legkevesebb költséggel járó szolgáltatást tudja nyújtani, a szükséges ellentételezés mértékét azon költségek elemzése alapján kell megállapítani, amelyet egy átlagos, jól vezetett és a szükséges közszolgáltatási követelmények kielégítéséhez […] [valamely] vállalkozásnál e kötelezettségek végrehajtásakor felmerülnének, figyelemmel az érintett bevételekre és az e kötelezettségek teljesítéséből származó méltányos nyereségre” (44).
(83)
A Bizottság úgy véli, hogy a szociális lakhatás finanszírozása céljából a CDC-nél központosított betétek gyűjtésére irányuló feladat vonatkozásában a negyedik feltétel nem teljesül. Megjegyzendő, hogy az állam nem nyilvános közbeszerzési eljárás útján bízta meg ezzel a feladattal a legjobb ajánlattevőt, hanem közvetlenül, a Crédit Mutuellel folytatott tárgyalás útján. A közvetítői jutalék szintjét nem egy átlagos, jól vezetett vállalkozás általános gazdasági érdekű szolgáltatás nyújtásához kapcsolódó költségeire vonatkoztatva határozták meg. A közvetítői jutalék 1,3 %-os szintje ugyanis nem alapulhatott a Crédit Mutuel általános gazdasági érdekű szolgáltatás nyújtása tekintetében felmerülő tényleges költségein, mivel 1991 szeptemberében a Livret bleu-ről nem vezettek külön könyvelést, amely lehetővé tette volna a bank könyvelésében kifejezetten a Livret bleu-höz kapcsolódó költségek dokumentálását. A Livret bleu elkülönített könyvelését évekkel később alakították ki, és azt visszamenőlegesen rekonstruálták a korábbi évekre, 1991-ig bezárólag. Következésképp nincs arra utaló jel, hogy a közvetítői jutalék szintjét a szóban forgó közérdekű feladatot ellátó, átlagos, jól vezetett vállalkozás költségeire vonatkoztatva állapították volna meg. A francia hatóságok azt állítják, hogy a Crédit Mutuel általában véve jól vezetett. Mégsem bizonyítják be igazán ezt az állítást, mivel elsősorban az eljárás kiterjesztéséről szóló határozat (13) preambulumbekezdésére hivatkoznak, ahol a Bizottság pusztán a Crédit Mutuel 2004. évi általános pénzügyi eredményeit (mérlegfőösszegét, nettó eredményét, üzemi együtthatóját, saját tőkéjét és fizetőképességi együtthatóját) említi. Mindenesetre ha valamely tagállam az ellentételezés szintjét egy átlagos, jól vezetett vállalkozás költségeinek elemzése alapján határozta meg, nem kellene, hogy nehézsége merüljön fel a Bizottságnak történő bizonyítása és a követett módszertan kifejtése során, amit jelen esetben Franciaország nem tett meg. Végezetül az a tény, hogy a Livret A és a Livret bleu takarékbetétkönyvek forgalmazásának 2009. január 1-jei liberalizációjától kezdődően a Crédit Mutuel közvetítői jutaléka 1,1 %-ról 0,6 %-ra csökkent, a jelek szerint arra utal, hogy ez a jutalékszint meghaladta azt a jutalékot, amelyet ugyanezt a közérdekű feladatot ellátó, átlagos, jól vezetett vállalkozás költségei alapján határoztak volna meg.
(84)
Amennyiben az Altmark-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlat feltételei kumulatívak, elegendő az egyik feltétel teljesülésének elmaradása ahhoz, hogy az ítélkezési gyakorlat ne legyen alkalmazható, és a szóban forgó intézkedést esetlegesen állami támogatásnak lehessen minősíteni. A fentiekből következik, hogy a szóban forgó intézkedés nem tesz eleget az Altmark-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlat negyedik feltételének. Az Altmark-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlat tehát nem alkalmazható, és indokolt megvizsgálni, hogy az intézkedés ténylegesen állami támogatásnak minősül-e (45) (46).
7.1.2. A támogatás fennállására vonatkozó feltételek teljesülnek
(85)
Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a belső piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet.
7.1.2.1. Az államnak tulajdoníthatóság és állami források
(86)
Az állam és a Crédit Mutuel közötti, az 1991. szeptember 27-i rendelet végrehajtási szabályainak megállapításáról szóló szerződés értelmében a közvetítői jutalékot a CDC évente (47) folyósította a Crédit Mutuelnek. A közvetítői jutalék összegét az állam állapítja meg a közszolgáltatási kötelezettségek ellentételezése érdekében. Ezen túlmenően a CDC állami vállalkozás, amelynek a magatartása az államnak tulajdonítható (48). Az államnak tulajdoníthatósággal és az állami forrásokkal kapcsolatos feltétel tehát teljesül.
7.1.2.2. Szelektivitás
(87)
A közvetítői jutalékot a szociális lakhatás finanszírozása céljából a CDC-nél központosított megtakarítások gyűjtése ellenében, kizárólag a Crédit Mutuelnek nyújtották a Livret bleu segítségével, amelynek kizárólagos forgalmazási joga illette meg. Ez az intézkedés következésképp szelektív jellegű volt.
7.1.2.3. Az Altmark-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlat alkalmazhatatlanságára való tekintettel a versenytorzító előny fennállásának vizsgálata
(88)
Mivel a közvetítői jutalék kizárólag a Crédit Mutuel javára történő forrás-átutalást jelentett, javította e bank versenytársaival szembeni versenypozícióját. A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint ugyanis valamely vállalkozás versenypozíciójának állami támogatást követő javulása általában bizonyítja, hogy torzul a verseny a hasonló támogatásban nem részesült többi vállalkozással szemben (49).
7.1.2.4. A tagállamok közötti kereskedelem érintettsége
(89)
Ezenkívül az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a tagállamok közötti kereskedelem érintettsége attól kezdődően merül fel, hogy a támogatásban részesülő vállalkozás a verseny előtt nyitott és a tagállamok közötti kereskedelemmel érintett területen folytatja tevékenységeit (50). Márpedig 1979-től kezdődően a külföldi bankok piaci részesedése a hitelezési tevékenységek esetében elérte a 8 %-ot (a jogi személyiséggel nem rendelkező fiókok esetében 4 %, a francia jogi formájú leányvállalatok esetében 4 %), a betétgyűjtési tevékenységek esetében pedig a 4,5 %-ot (2, illetve 2,5 %) A nem francia illetőségű európai bankok összes külföldi bankhoz viszonyított részesedése a hitelezés esetében 50 %, a betétgyűjtés esetében pedig 70 % volt. A Crédit Mutuel a 70-es évektől kezdődően tehát a Franciaország területén működő külföldi hálózatok versenyével találta szemben magát. Ezenkívül a likvid banki megtakarítások piaca, amelyhez a Livret bleu tartozott, és amely magában foglalja a Codevi, a LEP és az ifjúsági takarékbetétkönyvet, a hagyományos takarékszámlákat és a CEL lakástakarékszámlát is (51), a figyelembe vett időszakban már nyitva állt a verseny előtt.
(90)
A Bizottság tehát azt a következtetést vonja le, hogy a támogatás fennállásához szükséges négy feltétel teljesül.
7.1.2.5. A támogatási intézkedés jogellenessége
(91)
Végezetül a támogatási intézkedés azért jogellenes, mert nem jelentették be a Bizottságnak az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdésének megfelelően, és az Európai Gazdasági Közösség létrehozásáról szóló szerződés hatálybalépése után hajtották végre Franciaországban.
(92)
A francia hatóságok azon érvére válaszul, amely szerint a támogatás azért létező, mert a második banki irányelv átültetési határideje - 1993. január 1-je - előtt fogadták el, a Bizottság hangsúlyozza, hogy ennek az irányelvnek az volt a célja, hogy a hitelintézeti ágazaton belül a letelepedés szabadsága és a szolgáltatásnyújtás szabadsága szempontjából megvalósítsa a belső piacot. Az irányelvből nem következik, hogy a szóban forgó piac a közvetítői jutalék elfogadása előtt nem állt nyitva a verseny számára, hanem egyszerűen azt feltételezi, hogy a bankszektorban még fennálltak bizonyos akadályok a letelepedés szabadsága és a szolgáltatásnyújtás szabadsága előtt. A 2007. május 10-i határozat rámutat, hogy a Livret bleu a likvid banki megtakarítások „piacának” részét képezi, amiből az érintett tevékenység verseny előtti megnyitása következik, és egyetlen tekintetben sem erősíti meg a francia hatóságok azon érvét, amely szerint a szóban forgó tevékenységet csak 1993-ban nyitották meg a verseny előtt. Épp ellenkezőleg, a határozat egy „érett” piac meglétére hivatkozik (52).
7.2. A támogatás összeegyeztethetősége a belső piaccal
(93)
Mivel a szóban forgó intézkedés állami támogatási elemeket tartalmaz, a Bizottságnak elemeznie kell az említett intézkedés belső piaccal való összeegyeztethetőségét.
(94)
Az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése értelmében: „az általános gazdasági érdekű szolgáltatások működtetésével megbízott […] vállalkozások olyan mértékben tartoznak a Szerződések szabályai, különösen a versenyszabályok hatálya alá, amennyiben ezek alkalmazása sem jogilag, sem ténylegesen nem akadályozza a rájuk bízott sajátos feladatok végrehajtását. A kereskedelem fejlődését ez nem befolyásolhatja olyan mértékben, amely ellentétes az Unió érdekeivel”.
(95)
A Bíróság ítélkezési gyakorlata, a Bizottság gyakorlata és a 2005-ös közösségi keretszabály szerint az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése azt jelenti, hogy az általános gazdasági érdekű szolgáltatás működtetésével megbízott vállalkozásnak nyújtott állami támogatás a belső piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánítható, ha a támogatási intézkedés eleget tesz a következő feltételeknek:
a)
a nyújtott szolgáltatás rendelkezik egy általános gazdasági érdekű szolgáltatás jellemzőivel;
b)
a vállalkozást az állam legalább egy hivatalos aktussal megbízta ennek az általános gazdasági érdekű szolgáltatásnak a végrehajtásával;
c)
a szükségesség és az arányosság elve teljesül; és
d)
a kereskedelem fejlődését nem befolyásolja az Unió érdekeivel ellentétes mértékben.
(96)
Az a) és b) feltétel a (81) preambulumbekezdésben kifejtett okok miatt teljesül.
(97)
A d) feltételhez kapcsolódóan a Bizottságnak nincs olyan információja, amely szerint a Közösségen belüli kereskedelem olyan jelentősen érintett lett volna, hogy a támogatás ne tenne eleget ennek a feltételnek. A 2007. május 10-i határozat különösen azért kérte a Livret bleu kizárólagos forgalmazási jogának megszüntetését, mert a Livret bleu forgalmazásához kapcsolódó különleges jogok a szolgáltatásnyújtás Közösségen belüli szabadságának korlátozását jelentették (53). Mindazonáltal a közvetítői jutalék, amennyiben nem adott túlkompenzációt a Crédit Mutuelre bízott általános érdekű szolgáltatási feladatért, nem tekinthető úgy, hogy a kereskedelem fejlődését az Unió érdekével ellentétes mértékben befolyásolja.
(98)
A Bizottság következésképp a továbbiakban azt vizsgálja meg, hogy a szükségesség és az arányosság elvét valóban betartották-e, azaz azt, hogy a közvetítői jutalék formáját öltő ellentételezés mértéke nem haladta-e meg a közszolgáltatási kötelezettségek biztosításával összefüggő költségeket, figyelembe véve az ehhez kapcsolódó bevételeket és az e kötelezettségek biztosításából származó ésszerű nyereséget (54).
(99)
Az esetleges túlkompenzáció hiányának ellenőrzése során (lásd a 7.2.5. alszakaszt) a Bizottság az 1991. szeptember 27-től (lásd a 7.2.1. alszakaszt) a 2005. december 31-ig terjedő időszakra átfogó megközelítést alkalmaz (lásd a 7.2.2. alszakaszt). A Bizottság figyelembe veszi a Livret bleu-höz kapcsolódó valamennyi előnyt, azonban nem számol egy esetleges „költségek alatti eladás hatással”, amelynek a mértékét nem lehetett megállapítani (lásd a 7.2.3. alszakaszt). A Bizottság ésszerű nyereséget vesz figyelembe (lásd a 7.2.4. alszakaszt), többek között a CDC-nél központosított állományok esetében.
7.2.1. A figyelembe vett időszak kezdete 1991. szeptember 27.
(100)
Az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatban a Livret bleu nettó eredményének az esetleges túlkompenzáció értékelése céljából alkalmazott számítása magában foglalta a teljes 1991-es év eredményét (55). Másképp fogalmazva: a szabad felhasználásokból és a közérdekű felhasználásokból származó nettó jövedelmet 1991. január 1-jétől vették figyelembe.
(101)
A (75) és a (76) preambulumbekezdésben kifejtetteknek megfelelően ebben az ügyben kizárólag a közvetítői jutalék a szóban forgó intézkedés, amelynek az elvét 1991. szeptember 27-én vezették be - ugyanakkor, amikor a Crédit Mutuelt megbízták azzal, hogy a szociális lakhatás finanszírozása érdekében a CDC-nél központosítsa állományait. Ezen időpont előtt sem a közvetítői jutalék, sem a CDC-nél történő központosítás nem létezett. A Bizottságnak következésképp ettől az időponttól számítva kell megkezdenie a támogatás arányosságának értékelését.
(102)
Az általános gazdasági érdekű szolgáltatás végrehajtásához kapcsolódó költségek és bevételek tehát nem lehetnek 1991. szeptember 27. előttiek. Másképp fogalmazva: csak a szóban forgó támogatási intézkedés (a közvetítői jutalék) létrehozásától kezdődően lehet figyelembe venni az e támogatással finanszírozott általános gazdasági érdekű szolgáltatás végrehajtásához kapcsolódó költségeket és bevételeket. A Bizottság végezetül úgy ítéli meg, hogy az eljárás kiterjesztéséről szóló határozata következetlenséget tartalmazott, amennyiben a támogatási intézkedést kizárólag az 1991. szeptember 27-én létrehozott közvetítői jutalékra korlátozta, ugyanakkor a Livret bleu takarékbetétkönyvekből származó nettó jövedelmet az 1991. január 1-jétől1991. szeptember 27-ig terjedő időszak tekintetében továbbra is figyelembe vette.
(103)
Minthogy a Crédit Mutuel csak éves bontásban tudja közölni a közérdekű felhasználások nettó eredményét, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy 1991 esetében kizárólag az 1991. szeptember 27-től1991. december 31-ig terjedő időszakhoz kapcsolódó nettó eredményt indokolt figyelembe venni a teljes 1991-es év nettó eredményének a megfelelő számú napokra vetítésével, azaz 96:365 arányban. Az 1991-es évre a CDC-nél központosított állományok nettó eredménye teljes egészében figyelembe vehető, mert - ahogyan azt a (101) preambulumbekezdés kifejtette - ezt a központosítást pontosan 1991. szeptember 27. után vezették be, ezért jellegéből adódóan ennek az eredménynek egyetlen része sem vonatkozik az 1991. január 1-jétől1991. szeptember 27-ig terjedő időszakra.
7.2.2. A 2005 végéig alkalmazott átfogó megközelítés, majd azt követő éves megközelítés
(104)
A Bizottság az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatában éves megközelítés elfogadását javasolta az esetleges túlkompenzáció értékeléséhez. Ez a megközelítés a 2005-ös közösségi keretszabályból fakad, és a Bizottság korábbi gyakorlatához képest változást jelent. Míg ugyanis, amikor a 2005-ös közösségi keretszabály elfogadása előtt a Bizottságnak az esetleges túlkompenzáció fennállását kellett értékelnie, olyan „átfogónak” nevezhető megközelítést alkalmazott, amely szerint a túlkompenzáció éveihez kapcsolódó összegeket korlátlanul lehetett kompenzálni az alulkompenzáció éveihez kapcsolódó összegekkel (56).
(105)
A 2005-ös közösségi keretszabály 26. pontja értelmében a Bizottság a be nem jelentett támogatásokra az említett keretszabály rendelkezéseit alkalmazza, ha a támogatást a keretszabály az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követően ítélték oda, minden más esetben pedig a támogatás idején hatályban lévő rendelkezéseket. A szóban forgó támogatást évente (57) nyújtották és nem jelentették be. A 2005-ös közösségi keretszabályt 2005. november 29-én tették közzé az Európai Unió Hivatalos Lapjában. Következésképp a 2006 előtti időszakra a támogatás odaítélésekor hatályos szabályokat, a 2006. január 1-jétől az intézkedés megszűnéséig, azaz 2008. december 31-ig terjedő időszakra pedig a 2005-ös közösségi keretszabályt kell alkalmazni.
(106)
A 2005-ös közösségi keretszabály „éves” megközelítést javasol, amennyiben az esetleges túlkompenzációt évente kell kiszámítani oly módon, hogy az éves túlkompenzációt ne lehessen átvinni a következő évre, kivéve, ha ez az összeg nem haladja meg az éves ellentételezés összegének 10 %-át (58).
(107)
A 2005-ös közösségi keretszabály elfogadása előtt azonban, amikor a Bizottság ellenőrizte, hogy a vállalkozás nem részesült-e túlkompenzációban a közfeladat ellátása jogcímén, „átfogó” megközelítést alkalmazott (lásd a (104) preambulumbekezdést) (59).
(108)
Az átfogó megközelítés keretében az egyes években realizált, évről évre halmozott nettó eredmény diszkontálása úgy történik, hogy a minden év január 1-jén Franciaországra vonatkozó referenciarátát alkalmazzák (60).
7.2.3. Figyelembe vett előnyök
(109)
A 2005-ös közösségi keretszabály 17. pontjának első mondata értelmében „a figyelembe veendő bevételnek legalább az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokból származó teljes bevételt tartalmaznia kell”. Az esetleges túlkompenzáció hiányának ellenőrzése során tehát a vizsgálat időszaka alatti közérdekű felhasználások és szabad felhasználások nettó eredményét indokolt figyelembe venni. A Bizottság megítélése szerint ugyanis ez az eredmény a Franciaország által 1991. szeptember 27-től kezdődően a Crédit Mutuel javára - a szociális lakhatás CDC-n keresztüli finanszírozása jelentette általános érdekű szolgáltatás Crédit Mutuel általi végrehajtása keretében - létrehozott bevétel. Ezekkel a felhasználásokkal az analitikus könyvelésben egy külön forrás, a Livret bleu forgalmazásának köszönhetően gyűjtött betétállomány áll szemben. Versenypiaci feltételek között (egy adókörből kivont takarékossági termék különleges forgalmazási joga nélkül) a Crédit Mutuel talán nem tudta volna ugyanekkora költség mellett megszerezni ezt a forrást, ily módon a megfelelő felhasználásokat és forrásokat a Livret bleu rendszerének általános struktúrájában kell figyelembe venni. Másfelől maga Franciaország is megerősítette az említett felhasználások, a Livret bleu és a szociális lakhatás finanszírozásának feladata közötti kapcsolatot - azáltal, hogy 1991-től kezdődően az ezekhez a felhasználásokhoz kapcsolódó állományokat a CDC-hez csoportosította át (61). Másképp fogalmazva: amikor Franciaország 1991. szeptember 27-én megbízza a Crédit Mutuelt a CDC-nél központosított és a szociális lakhatás finanszírozására szánt betétek gyűjtése jelentette általános gazdasági érdekű szolgáltatással, megerősíti, hogy a Crédit Mutuelt bízza meg a Livret bleu forgalmazásával. Az utóbbin elhelyezett pénzeszközök felhasználásából származó hasznot tehát ettől az időponttól kezdődően a Crédit Mutuel számára az általános gazdasági érdekű szolgáltatás nyújtásáért biztosított jövedelemnek kell tekinteni.
(110)
A panaszos és más hatóságok, illetve szervezetek (a Conseil de la concurrence, parlamenti képviselői jelentések, illetve kutatási szervezetek (62)) úgy ítélik meg, hogy a Livret bleu kizárólagos forgalmazási joga „költségek alatti eladás hatást” váltott ki azáltal, hogy lehetővé tette a Crédit Mutuel számára egy olyan ügyfélkör odavonzását és hűségessé tételét, amelynek a Livret bleu-n kívül más banki termékeket is értékesített. A Bizottság az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatában nem zárta ki, hogy a Livret bleu a „költségek alatti eladás hatás” révén közvetett jövedelmet realizálhatott (63), ugyanakkor emlékeztetett arra, hogy ez a jövedelem addig nem volt számszerűsíthető (64).
(111)
Ezen ügy vizsgálatának végén a Bizottság megállapítja, hogy ha a „költségek alatti eladás hatás” fennállása nem is zárható ki, a Bizottság által gyűjtött adatok jelen esetben nem teszik lehetővé, hogy kellő megalapozottsággal számszerűsítse a „költségek alatti eladás hatást”.
(112)
A panaszosok által benyújtott dokumentumok feltételezik „költségek alatti eladás hatások” felmerülését, de hivatalosan nem bizonyítják azok fennállását, és még kevésbé tudják pontosan értékelni e hatások pénzügyi kihatását.
(113)
A Glais társaság tanulmányai kapcsán (lásd az (52) és az (53) preambulumbekezdést) a Bizottság azt az észrevételt teszi, hogy a Crédit Mutuel joggal állíthatja, hogy ezek a statisztikai elemzések semmiféle bizonyítékot nem szolgáltatnak a számszerűsíthető „költségek alatti eladás hatásra”.
(114)
A panaszosok észrevételeiben három szubjektív értékelést javasoltak. Először is tekintettel arra, hogy a többi bank 1 % jutalék ellenében ajánlotta fel a Livret bleu forgalmazását, a panaszosok a „költségek alatti eladás hatás” közelítő nagyságrendjére oly módon tettek javaslatot, hogy kiszámították a Crédit Mutuel által felszámított jutalék szintje és az említett 1 % közötti különbséget (amely 0,3 %), ami mintegy évi 300 millió FRF-nak felel meg. Semmi sem teszi lehetővé azonban annak bizonyítását, hogy a Crédit Mutuel versenytársai a figyelembe vett időszakban ugyanolyan feltételekkel láthatták volna el ezt a feladatot az említett 1 %-os díjazási szint mellett. Ezenkívül az első érv nem a „költségek alatti eladás hatást” bizonyítja, hanem láthatóan azt állítja, hogy a Crédit Mutuel túlkompenzációban részesült, ami - ahogyan bizonyításra kerül - nem merült fel. Semmi sem teszi lehetővé annak bizonyítását, hogy a „költségek alatti eladás hatás” a közvetítői jutalék és a Crédit Mutuel versenytársai által a Livret bleu forgalmazásáért beszedni tervezett, feltételezett minimális jutalék különbségének felel meg.
(115)
A panaszosok által javasolt második módszer szerint a „költségek alatti eladás hatást” a Crédit Mutuel piaci részesedéseinek növekedése függvényében mérik. Ez az értékelési módszer azért nem fogadható el, mert azon a feltevésen alapul, hogy a piaci részesedések megszerzése kizárólag a Livret bleu-nek tulajdonítható, ezt a feltevést azonban tényszerű információ nem támasztja alá.
(116)
A kizárólagos forgalmazási jog harmadik értékelése a Livret bleu adókörből való kivonása miatti adóbevétel-kiesésen alapul. Ha a Crédit Mutuel oly módon kívánt volna - adókörből való kivonás nélkül - takarékbetétkönyvet forgalmazni, hogy a betétesek adóügyi helyzetétől függetlenül a Livret bleu-ével azonos nettó hozamot kínál, a betétesek által (esetlegesen) fizetett elméleti adó összegével megegyező alternatív költséget viselt volna ténylegesen. A panaszosok szerint az 1991-1997 közötti időszakban felhalmozott, 4,5 milliárd FRF nagyságrendű adókedvezmény úgy tekintendő, hogy a Crédit Mutuel számára ugyanekkora összegű előnyöket hozott. Ez az érvelés azért nem vehető figyelembe, mert a Crédit Mutuel nagy valószínűséggel nem ugyanilyen feltételek mellett forgalmazta volna a Livret bleu-t, ha teljes egészében viselnie kellett volna az adókörből való kivonás költségét, amely ráadásul közvetlenül kedvezett a tagoknak.
(117)
A szóban forgó esetleges előnyök nehezen bizonyíthatók és számszerűsíthetők. A Livret bleu-ből származó közvetlen gazdasági előny a Livret bleu könyvelése alapján közvetlenül mérhető. A Livret bleu révén szerzett hűséges ügyfelek számára értékesített egyéb termékekből és szolgáltatásokból származó gazdasági előny azonban akkor lenne megfigyelhető ezeknek az egyéb termékeknek az analitikus könyvelésében, ha közvetlenül meg lehetne különböztetni a Crédit Mutuelhez a Livret bleu révén szerzett hűséges ügyfelek vagy odavonzott ügyfelek számára értékesített termékeket a Crédit Mutuelhez más okból érkezett ügyfeleknek értékesített termékektől, amely eset nem áll fenn. Ezen okokból kifolyólag a Bizottság tanácsadója a Livret bleu-ből származó összes gazdasági előny értékeléséhez alkalmazott számviteli módszert követve nem tudta értékelni az esetleges „költségek alatti eladás hatást”.
(118)
A Bizottság tanácsadójának a „költségek alatti eladás hatás” kifinomultabb értékelésére tett kísérletei sikertelenek voltak. A Bizottság következésképp úgy ítéli meg, hogy az esetleges túlkompenzáció hiányát ellenőrző számítás során nem tudja figyelembe venni a „költségek alatti eladás hatásnak” tulajdonítható esetleges előnyt.
7.2.4. Az ésszerű nyereség kiszámítása
(119)
Az általános gazdasági érdekű szolgáltatással megbízott vállalkozás túlkompenzációja hiányának ellenőrzése során ésszerű nyereség figyelembevétele indokolt (65). A 2005-ös közösségi keretszabály kimondja, hogy „az »ésszerű nyereség« a saját tőkehozamnak az a mértéke, amely figyelembe veszi a vállalkozást érő kockázatot vagy kockázatmentességet […]. Ez a mérték általában nem haladhatja meg az érintett ágazat utóbbi években mért átlagát.” (66)
(120)
A Bizottság az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatban (67) úgy ítélte meg, hogy a közérdekű felhasználásokra és a szabad felhasználásokra az ezekhez kapcsolódó saját tőke átlagosan 6 %-ának megfelelő ésszerű nyereséget célszerű alkalmazni. Ez az évről évre változó, és átlagosan 6 %-os arány a Crédit Mutuel által eredetileg javasolt jövedelmezőségi rátának felel meg: a Crédit Mutuel a saját tőke költségeként az adott év során ténylegesen kiosztott osztalékösszegeket vette figyelembe. E határozatban az esetleges túlkompenzáció hiányának ellenőrzése keretében az ésszerű haszon figyelembevétele kapcsán a Bizottság a szabad felhasználások és a közérdekű felhasználások tekintetében nem távolodik el az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatban már alkalmazott, a 7.2.5. szakaszban ismertetett megközelítéstől.
(121)
A Bizottság az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatában (68) azonban úgy ítélte meg, hogy ezt az ésszerű nyereséget nem kell alkalmaznia a CDC-nél központosított betétekre, amennyiben azoknak nincs sajáttőke-költsége a prudenciális szabályozás szempontjából, mivel ezeket a betéteket a Crédit Mutuel nem fekteti be, hanem egyszerűen a CDC-hez csoportosítja át. Márpedig prudenciális szempontból a CDC-nél központosított állományokhoz kapcsolódó hitelkockázat az állammal (a Francia Köztársasággal) szembeni kitettséggel megegyezőnek tekintendő, azaz a kockázatsúlyozás értéke nulla, és következésképp úgy tekintendő, hogy nem igényel saját tőkét.
(122)
A CDC-nél központosított állomány kapcsán az ésszerű nyereség figyelmen kívül hagyása azzal járna, hogy az összes ésszerű nyereség (egyrészt a közérdekű felhasználásokhoz és a szabad felhasználásokhoz kapcsolódó ésszerű nyereség, másrészt a CDC-nél központosított állományhoz kapcsolódó ésszerű nyereség) 1991-től 1999-ig csökken, majd 2000-től, a teljes állomány CDC-nél történt 1999-es központosítását követően teljes egészében megszűnik (69).
(123)
A francia hatóságok az eljárás kiterjesztéséről szóló határozatra válaszul küldött, az észrevételeiket bemutató, 2006. szeptember 1-jei levelükben megerősítették, hogy a CDC-nél központosított pénzeszközök nem tartalmaztak szabályozói saját tőkét. Mindemellett a francia hatóságok szerint „tekintettel arra, hogy az európai szolvenciamutató alkalmazása a teljes állomány CDC-nél történt 1999-es központosításától kezdődően nem helytálló, a Crédit Mutuel a Livret bleu-höz kapcsolódó ésszerű nyereség kiszámításához a - többi takarékossági termék és forrás költségére vonatkoztatva kiszámított - sajáttőke-költség [felvételét javasolja]”. A Bizottság ezt a megközelítést nem tartja kielégítőnek, mivel a CDC-nél központosított forrásokra a Crédit Mutuel - Livret bleu-től teljesen független - egyéb eszközeinek átlagos tőkeszükségletétől függő szabályozóitőke-szükséglet mesterséges alkalmazását eredményezi.
(124)
A szabályozói sajáttőke-szükséglet hiánya ugyanis arra világít rá, hogy nem merül fel hitelveszteség-kockázat; ez a helyzet a CDC-nél központosított állományok esetében is. A CDC javára végzett betétgyűjtési tevékenység (a hónapon belüli kockázat kivételével) likviditási kockázatot sem jelent, és a lejárati transzformációban rejlő kockázattal sem kell számolni, mivel a CDC-hez átcsoportosított összeget a betétek alakulása függvényében havonta kiigazítják, és a CDC által fizetett kamatot azonnal átutalják a betéteseknek. Következésképp biztos, hogy ez az általános gazdasági érdekű szolgáltatás alacsony szintű kockázatot jelent a Crédit Mutuel számára. Léteznek ugyanakkor bizonyos egyéb kockázattípusok, például a működési kockázat, a gazdasági kockázat (az a kockázat, hogy a díjazás szintje nem fedezi a felmerült költségeket), a jogi kockázat és a hírnévkockázat. Másfelől egyéb banki tevékenységek - például a kölcsönösen megosztott pénzeszközök forgalmazása, a vagyonkezelés vagy a pénzügyi termékek (például részvények és kötvények) értékesítése - nem vesznek igénybe szabályozói saját tőkét, de ennek ellenére igen jövedelmezőek. Nincs tehát közvetlen kapcsolat a - nem konkrétan egy-egy tevékenység jövedelmezőségének értékelését célzó prudenciális szabályok alapján kiszámított - szabályozói saját tőke felhasználása és a tevékenységtől várt nyereség között.
(125)
Mindazonáltal meg kell állapítani, hogy jelen esetben, amennyiben a Bizottság engedélyezi a Crédit Mutuel számára, hogy a CDC-nél központosított állományrészért ésszerű nyereséghez jusson, elismeri, hogy e nyereség megfelelő szintjének meghatározása összetett gazdasági értékelést foglal magában. A Livret bleu ugyanis a takarékossági termék és a folyószámlák jellemzőit ötvöző, nem tipikus banki termék, amelynek a gyűjtött állományait egy hatóságnál központosítják. Nem léteznek tehát közvetlenül összehasonlítható termékek, amelyek tájékoztatást adhatnának a hasonló tevékenységért járó ésszerű nyereségről.
(126)
A Livret bleu-vel kellően összehasonlítható termék hiányában a Bizottság úgy véli, hogy jelen esetben két olyan mutatót alkalmazhat, amelyek lehetővé teszik annak értékelését, hogy a CDC-nél központosított állomány esetében egy adott nyereség ésszerűnek tekinthető-e. Ez a két mutató a következő:
a)
a francia bankszektor haszonkulcsa, azaz az adózás előtti eredmény és az árbevétel hányadosa (jelen esetben a bankok árbevételét működési eredményük jelenti). A francia bankszektor számadatainak a figyelembe vett időszakra (1991. szeptember 27-től 2008 végéig) történő alkalmazásával a haszonkulcs évente átlagosan 23 %;
b)
a francia bankszektor megtérülési rátája, azaz az adózás előtti eredmény és az eszközök összegének hányadosa. Az átlagos éves megtérülési ráta a figyelembe vett időszak egészében 45 bázispont (0,45 %).
(127)
A következő táblázat (70) a francia bankszektor haszonkulcsát és megtérülési rátáját mutatja be az 1993-2008 közötti időszakban (1993 előtti adatok nem állnak rendelkezésre):
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008 (72)
Adózás előtti eredmény (71)
15,2
2,7
25,0
41,0
67,5
14,4
19,8
22,5
24,6
23,5
23,4
29,6
31,3
46,2
34,3
-4,4
Működési eredmény (71)
362,4
335,4
345,6
356,1
375,3
60,8
64,6
70,5
74,9
77,0
80,6
83,5
89,5
104,1
98,0
79,1
Haszonkulcs
4,2 %
0,8 %
7,2 %
11,5 %
18 %
23,7 %
30,6 %
31,9 %
32,8 %
30,6 %
29,0 %
35,5 %
35,0 %
44,4 %
35,1 %
-5,6 %
Átlagos haszonkulcs
22,8 %
Eszközök (71)
Nem áll rendelkezésre
16 333
17 216
18 291
19 894
3 052
3 394
3 452
3 783
3 793
3 960
4 390
5 275
6 041
7 061
7 699
Megtérülési ráta
Nem áll rendelkezésre
0,02 %
0,15 %
0,22 %
0,34 %
0,47 %
0,58 %
0,65 %
0,65 %
0,62 %
0,59 %
0,68 %
0,59 %
0,77 %
0,49 %
-0,05 %
Átlagos megtérülési ráta
0,45 %
(128)
A CDC-nél központosított betétek gyűjtésére irányuló tevékenység tekintetében a Crédit Mutuel haszonkulcsának és megtérülési rátájának kiszámításához a Bizottság a következő értékeket alkalmazza:
a)
a haszonkulcs nevezőjéhez a CDC-nél központosított betétek gyűjtése tekintetében befolyt bevételek, azaz a közvetítői jutalék éves összege;
b)
a megtérülési ráta nevezőjéhez a CDC-hez átutalt betétek;
c)
a számláló, azaz az adózás előtti eredmény esetében a Bizottság szerint azzal, ha ésszerű haszonként a CDC-nél folytatott betétgyűjtési tevékenységre 4,2 %-os haszonkulcsot, azaz a CDC-től kapott közvetítői jutalék 4,2 %-ának megfelelő adózás előtti eredményt vesz figyelembe, a Crédit Mutuel nem részesül túlkompenzációban (lásd a (132) preambulumbekezdésben található táblázatot).
(129)
A második mutató (a megtérülési ráta) kapcsán a Bizottság megjegyzi, hogy amennyiben a CDC-nél központosított betétek gyűjtésére irányuló tevékenység vonatkozásában 5 bázispontos megtérülési rátát vesz figyelembe ésszerű haszonként, azaz ha a CDC-hez átutalt betétek teljes összegének 0,05 %-ával egyenértékű adózás előtti eredményt vesz figyelembe, abból az következik, hogy a Crédit Mutuel a figyelembe vett időszakban nem részesült túlkompenzációban a Livret bleu kezeléséért.
(130)
A 2005-ös közösségi keretszabály szerint az ésszerű nyereség nem haladhatja meg az érintett ágazat érintett időszakban mért átlagát. A 4,2 %-os haszonkulcs engedélyezése a bankszektor átlagos haszonkulcsának (22,8 %) kevesebb mint egyötödét jelenti. Mivel - ahogyan azt a (124) preambulumbekezdés kifejti - a CDC-nél központosított betétek gyűjtésére irányuló tevékenység alacsony kockázatú és következésképp alacsony hozamú tevékenység, a Bizottság megítélése szerint a 4,2 %-os haszonkulcs nem nyilvánvalóan túlzott mértékű, és jelen esetben tekinthető ésszerű nyereségnek.
(131)
Hasonlóképpen, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a CDC-nél központosított állományok esetében egy 5 bázispontos nyereség figyelembevétele ésszerűnek tekinthető a francia bankszektor figyelembe vett időszak alatti, átlagosan 45 bázispontos megtérülési rátájának ismeretében, és egy jelen esetben nem nyilvánvalóan ésszerűtlen nyereségnek tekinthető nyereség alacsony és konzervatív küszöbértékét jelenti. Ezen túlmenően ez az alacsony nyereségszint megfelelően tükrözi a Crédit Mutuelnél a CDC számára folytatott betétgyűjtési tevékenysége esetén felmerülő kockázat szintjét, amely - a (124) preambulumbekezdésben foglaltaknak megfelelően - alacsony.
7.2.5. A túlkompenzáció hiányának ellenőrzése
(132)
A fenti megfontolások alapján a Bizottság a 7.2.1-7.2.4. alszakaszban kifejtett módszernek megfelelően (73) a túlkompenzáció hiányára vonatkozó ellenőrzést végzett, amelyet az alábbi táblázat mutat be:
(millió EUR-ban)
KOMPENZÁCIÓ
TÚLKOMPENZÁCIÓ VAGY ALULKOMPENZÁCIÓ
Év
Közvetítői jutalék
(évente)
Átfogó megközelítés (74)
(2005 végéig)
Éves megközelítés (75)
(2006-tól kezdődően)
1991 (1991. szeptember 27-től1991. december 31-ig)
1,5
43,8
Nem alkalmazható
(az átfogó megközelítést 2005-ig alkalmazták, lásd a 7.2.2. alszakaszt)
1992
9,1
125,1
1993
16,8
184,0
1994
36,6
127,3
1995
59,5
114,5
1996
74,7
107,8
1997
82,3
88,4
1998
118,9
92,0
1999
188,9
98,3
2000
188,2
106,3
2001
181,9
91,3
2002
187,8
76,3
2003
197,7
61,2
2004
204,4
45,7
2005
196,7
15,0
2006
(…)
-39,1
2007
(…)
-24,3
2008
(…)
-6,1
(133)
Megállapítható, hogy 2005 végén a túlkompenzáció (15 millió EUR) alacsonyabb, mint a 2005. évi ellentételezés 10 %-a (196,7 millió EUR). A 2005-ös közösségi keretszabály 21. pontja értelmében ez az összeg átvihető a következő évre. A végeredmény 2008 végén, a figyelembe vett időszak egészére vetítve -6,1 millió EUR összegű alulkompenzáció.
(134)
A Bizottság tehát levonhatja azt a következtetést, hogy a közvetítői jutalék nem biztosított túlkompenzációt a Crédit Mutuel számára az 1991. szeptember 27-től 2008 végéig rábízott általános gazdasági érdekű szolgáltatásért.
8. KÖVETKEZTETÉS
(135)
A Bizottság megállapítja, hogy a Francia Köztársaság az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdésének rendelkezéseit megsértve jogellenesen hajtotta végre a szóban forgó intézkedést. A támogatás azonban az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése értelmében a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető, mivel az állam által folyósított ellentételezés nem haladta meg a közszolgáltatási kötelezettségek végrehajtása tekintetében felmerült költségek fedezéséhez szükséges mértéket, figyelembe véve a kapcsolódó bevételeket, valamint a szóban forgó kötelezettségek biztosításából származó ésszerű nyereséget.
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
A Francia Köztársaság által a Crédit Mutuel javára - a Crédit Mutuel közérdekű felhasználásainak meghatározásáról szóló, 1991. szeptember 27-i rendelet alapján - nyújtott állami támogatás összeegyeztethető a belső piaccal.
2. cikk
Ennek a határozatnak a Francia Köztársaság a címzettje.
Kelt Brüsszelben, 2011. május 24-én.