NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 1152/2014
ze dne 4. června 2014,
kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/36/EU, pokud jde o regulační technické normy pro určování zeměpisné oblasti rozhodných úvěrových expozic pro výpočet individuální sazby proticyklické kapitálové rezervy
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2013/36/EU ze dne 26. června 2013 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o obezřetnostním dohledu nad úvěrovými institucemi a investičními podniky (1), a zejména na čl. 140 odst. 7 třetí pododstavec uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Výpočet individuální sazby proticyklické kapitálové rezervy vyžaduje určení zeměpisné oblasti kapitálových požadavků pro všechny úvěrové expozice dané instituce, včetně expozic držených v obchodním portfoliu a všech sekuritizačních expozic.
(2)
Zeměpisná oblast by měla být určena podle umístění rizika spojeného s expozicemi. Tím bude zajištěno, aby tvorba dodatečných rezerv na základě plnění požadavku na proticyklické rezervy byla přidělena finančnímu systému s nadměrným růstem objemu úvěrů.
(3)
Pro určení zeměpisné oblasti všech úvěrových expozic by se obecně mělo používat místo pobytu povinné osoby nebo dlužníka, neboť se má za to, že nejlépe odráží umístění rizika, což je též důležité pro finanční systém. Určení zeměpisné oblasti úvěrových expozic, jež jsou specializovanými úvěrovými expozicemi ve smyslu čl. 147 odst. 8 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 (2), by však mělo vycházet z umístění aktiv vytvářejících příjem, jenž je primárním zdrojem splácení závazku.
(4)
Aby opatření pro účely určování zeměpisné oblasti rozhodných úvěrových expozic byla chápána jasně a jednoznačně, je nezbytné stanovit seznam definic technických pojmů používaných v tomto nařízení.
(5)
Expozice vůči právnické osobě by měly být v zásadě přiřazeny členskému státu nebo třetí zemi, v níž má daná osoba sídlo. Místo skutečného správního ústředí a sídlo právnické osoby se však mohou lišit. To uznal Soudní dvůr ve svých rozhodnutích ve věcech C-81/87 (Daily Mail), C-212/97 (Centros), C-208/00 (Überseering), C-167/01 (Inspire Art), C-411/03 (Sevic) a C-210/06 (Cartesio). Aby se v těchto případech zajistilo řádné přidělení proticyklické kapitálové rezervy, měly by instituce, jež jsou si tohoto nesouladu ohledně povinné osoby vědomy, přidělit příslušné expozice místu skutečného správního ústředí dané právnické osoby.
(6)
Expozice vůči subjektům kolektivního investování je vhodné přidělit místu osoby povinné z podkladové expozice, jak je definováno v tomto nařízení. Představuje-li určení osoby povinné z podkladové expozice nepřiměřenou zátěž, lze expozici vůči subjektu kolektivního investování přidělit domovskému členskému státu instituce.
(7)
Expozice vůči ostatním aktivům by v případech, kdy nelze určit povinnou osobu, měly být přiděleny domovskému členskému státu instituce.
(8)
S ohledem na instituce, jejichž celková zahraniční expozice nebo činnost v rámci obchodního portfolia je omezená, by měly být uplatněny zásady proporcionality a významnosti a tyto instituce by měly mít možnost použít jednodušší metody určování zeměpisné oblasti. Cílem je zmírnit zátěž menších institucí, jejichž zahraniční aktivita a činnosti v rámci obchodního portfolia jsou zpravidla omezené.
(9)
Toto nařízení vychází z návrhu regulačních technických norem předložených Komisi Evropským orgánem pro bankovnictví.
(10)
Evropský orgán pro bankovnictví uskutečnil otevřené veřejné konzultace o návrzích regulačních technických norem, z nichž toto nařízení vychází, analyzoval potenciální související náklady a přínosy a požádal o stanovisko skupinu subjektů působících v bankovnictví zřízenou podle článku 37 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 (3),
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Definice
Pro účely tohoto nařízení se použijí tyto definice:
1)
„obecnou úvěrovou expozicí“ se rozumí objem rizikové expozice vypočtený podle čl. 92 odst. 3 nařízení (EU) č. 575/2013 pro expozici uvedenou v čl. 140 odst. 4 písm. a) směrnice 2013/36/EU;
2)
„expozicí obchodního portfolia“ se rozumí objem rizikové expozice vypočtený podle čl. 92 odst. 3 nařízení (EU) č. 575/2013 pro expozici uvedenou v čl. 140 odst. 4 písm. b) směrnice 2013/36/EU;
3)
„sekuritizační expozicí“ se rozumí objem rizikové expozice vypočtený podle čl. 92 odst. 3 nařízení (EU) č. 575/2013 pro expozici uvedenou v čl. 140 odst. 4 písm. c) směrnice 2013/36/EU;
4)
„místem povinné osoby“ se rozumí členský stát nebo třetí země, kde má fyzická nebo právnická osoba, která je protistranou instituce v obecné úvěrové expozici, emitentem finančního nástroje nezahrnutého do obchodního portfolia nebo protistranou v expozici neobchodního portfolia, obvyklé místo pobytu (v případě fyzické osoby) nebo sídlo (v případě právnické osoby); v případě právnické osoby, jejíž skutečné správní ústředí se nachází v jiném členském státě nebo třetí zemi, než je členský stát nebo země jejího sídla, se „místem povinné osoby“ rozumí členský stát nebo třetí země jejího skutečného správního ústředí;
5)
„místem dlužníka“ se rozumí členský stát nebo třetí země, kde má fyzická nebo právnická osoba, která je emitentem finančního nástroje zahrnutého do obchodního portfolia nebo protistranou v expozici obchodního portfolia, obvyklé místo pobytu (v případě fyzické osoby) nebo sídlo (v případě právnické osoby); v případě právnické osoby, jejíž skutečné správní ústředí se nachází v jiném členském státě nebo třetí zemi, než je členský stát nebo země jejího sídla, se „místem dlužníka“ rozumí členský stát nebo třetí země jejího skutečného správního ústředí;
6)
„místem příjmů“ se rozumí členský stát nebo třetí země, v níž se nacházejí aktiva vytvářející příjem, který je primárním zdrojem splácení závazku ve vztahu ke specializované úvěrové expozici;
7)
„zahraniční expozicí“ se rozumí obecná úvěrová expozice, jejíž povinná osoba se nenachází v domovském členském státu instituce;
8)
„specializovanou úvěrovou expozicí“ se rozumí obecná úvěrová expozice, která má vlastnosti uvedené v čl. 147 odst. 8 nařízení (EU) č. 575/2013.
Článek 2
Zeměpisná oblast obecných úvěrových expozic
1. Všechny obecné úvěrové expozice, které nespadají do odstavců 2 až 5 tohoto článku, se přidělují místu povinné osoby.
2. Obecné úvěrové expozice vůči subjektům kolektivního investování uvedené v čl. 112 písm. o) nařízení (EU) č. 575/2013 se přidělují místu osoby povinné z podkladových expozic. Existuje-li v případě určité expozice vůči subjektu kolektivního investování více než jedno místo osob povinných z podkladových expozic, lze na danou expozici vůči subjektu kolektivního investování uplatnit též čl. 4 odst. 2 tohoto nařízení.
3. Specializované úvěrové expozice uvedené v čl. 147 odst. 8 nařízení (EU) č. 575/2013 se přidělují místu příjmů.
4. Obecné úvěrové expozice vůči ostatním položkám uvedené v čl. 112 písm. q) nařízení (EU) č. 575/2013 se v případě, že instituce nemůže identifikovat příslušnou povinnou osobu, přidělují domovskému členskému státu instituce.
5. Následující obecné úvěrové expozice lze přiřadit domovskému členskému státu instituce:
a)
expozice vůči subjektům kolektivního investování uvedené v čl. 112 písm. o) nařízení (EU) č. 575/2013, pokud instituce nemůže určit místo osoby povinné (osob povinných) z podkladových expozic na základě informací, jež má k dispozici interně nebo jež jsou dostupné externě, aniž by musela vynaložit nepřiměřené úsilí;
b)
zahraniční expozice, jejichž souhrn nepřesahuje 2 % souhrnu obecných úvěrových expozic, expozic obchodního portfolia a sekuritizačních expozic této instituce. Souhrn obecných úvěrových expozic, expozic obchodního portfolia a sekuritizačních expozic se počítá s vyloučením obecných úvěrových expozic umístěných v souladu s písmenem a) tohoto odstavce a odstavcem 4.
6. Instituce počítají procentní podíl uvedený v odst. 5 písm. b) jednou ročně a ad hoc. Výpočet ad hoc se vyžaduje, pokud nastane událost, která ovlivňuje finanční nebo ekonomickou situaci instituce.
Článek 3
Zeměpisná oblast expozic obchodního portfolia
1. S výhradou odstavců 2 a 3 se expozice obchodního portfolia přidělují místu dlužníka.
2. V případě expozic obchodního portfolia, na něž se vztahují kapitálové požadavky podle části třetí hlavy IV kapitoly 5 nařízení (EU) č. 575/2013, instituce určí zeměpisnou oblast vynásobením souhrnného objemu jejich rizikové expozice níže uvedeným poměrem:
a)
kapitálové požadavky stanovené podle modelu v části třetí hlavě IV kapitole 5 nařízení (EU) č. 575/2013 pro subportfolia rozdělená podle zeměpisných oblastí;
b)
součet kapitálových požadavků stanovených podle písmene a) za všechny zeměpisné oblasti.
3. Instituce, jejichž souhrn expozic obchodního portfolia nepřesahuje 2 % souhrnu obecných úvěrových expozic, expozic obchodního portfolia a sekuritizačních expozic, mohou tyto expozice přidělit domovskému členskému státu instituce.
4. Instituce počítají procentní podíl uvedený v odstavci 3 jednou ročně a ad hoc. Výpočet ad hoc se vyžaduje, pokud nastane událost, která ovlivňuje finanční nebo ekonomickou situaci instituce.
Článek 4
Zeměpisná oblast sekuritizačních expozic
1. Sekuritizační expozice se přidělují místu osoby povinné z podkladových expozic.
2. V případě, že existuje více než jedno místo osoby povinné z podkladových expozic dané sekuritizační expozice, lze tuto expozici přidělit místu osoby povinné z podkladových expozic, která má na podkladových sekuritizačních expozicích největší podíl.
3. Sekuritizační expozice, u nichž nejsou dostupné informace o podkladových sekuritizačních expozicích, mohou být přiděleny domovskému členskému státu instituce, pokud instituce nemůže identifikovat osobu povinnou z podkladových expozic na základě existujících informací dostupných z interních nebo externích zdrojů nebo aniž by musela k získání těchto informací vynaložit nepřiměřené úsilí.
Článek 5
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 4. června 2014.
DELEGIERTE VERORDNUNG (EU) Nr. 1152/2014 DER KOMMISSION
vom 4. Juni 2014
zur Ergänzung der Richtlinie 2013/36/EU des Europäischen Parlaments und des Rates durch technische Regulierungsstandards, in denen festgelegt wird, wie für die Berechnung der Quote des institutsspezifischen antizyklischen Kapitalpuffers der Belegenheitsort der wesentlichen Kreditrisikopositionen zu ermitteln ist
(Text von Bedeutung für den EWR)
DIE EUROPÄISCHE KOMMISSION -
gestützt auf den Vertrag über die Arbeitsweise der Europäischen Union,
gestützt auf Richtlinie 2013/36/EU des Europäischen Parlaments und des Rates vom 26. Juni 2013 über den Zugang zur Tätigkeit von Kreditinstituten und die Beaufsichtigung von Kreditinstituten und Wertpapierfirmen (1), insbesondere auf Artikel 140 Absatz 7 Unterabsatz 3,
in Erwägung nachstehender Gründe:
(1)
Zur Berechnung der institutsspezifischen antizyklischen Kapitalpufferquoten muss für alle Kreditrisikopositionen eines Instituts, einschließlich der im Handelsbuch gehaltenen Risikopositionen sowie aller Risikopositionen aus Verbriefungen, der Belegenheitsort der Eigenmittelanforderungen ermittelt werden.
(2)
Der Belegenheitsort sollte der Ort sein, an dem das Risiko der Positionen angesiedelt ist. Dies gewährleistet, dass die zur Umsetzung des antizyklischen Puffers gebildeten zusätzlichen Rücklagen dem Finanzsystem mit einem übermäßigen Kreditwachstum zugeordnet werden.
(3)
Generell sollte bei allen Kreditrisikopositionen zur Ermittlung des Belegenheitsorts der gewöhnliche Aufenthaltsort des Schuldners („obligor“ oder „debtor“) herangezogen werden, da es sich dabei am ehesten um den Ort handelt, an dem das Risiko angesiedelt ist und der somit für das Finanzsystem von Bedeutung ist. Bei Kreditrisikopositionen, die gemäß Artikel 147 Absatz 8 der Verordnung (EU) Nr. 575/2013 des Europäischen Parlaments und des Rates (2) als Spezialfinanzierungspositionen eingestuft sind, sollte der Belegenheitsort allerdings der Standort der Vermögenswerte sein, die die Einkünfte, die die Hauptrückzahlungsquelle sind, generieren.
(4)
Für ein klares und unmissverständliches Verständnis der Maßnahmen zur Ermittlung des Belegenheitsorts der wesentlichen Kreditrisikopositionen sollten die in dieser Verordnung verwendeten technischen Begriffe definiert werden.
(5)
Risikopositionen gegenüber einer juristischen Person sollten im Prinzip dem Mitgliedstaat oder Drittland zugeordnet werden, in dem sich der eingetragene Sitz dieser Person befindet. Doch können sich das Verwaltungszentrum und der eingetragene Sitz der juristischen Person an unterschiedlichen Orten befinden. Dies hat auch der Gerichtshof in seinen Urteilen in den Rechtssachen C-81/87 (Daily Mail), C-212/97 (Centros), C-208/00 (Überseering), C-167/01 (Inspire Art), C-411/03 (Sevic) und C-210/06 (Cartesio) anerkannt. Um in solchen Fällen eine ordnungsgemäße Zuweisung der antizyklischen Kapitalpuffer zu gewährleisten, sollten Institute, die wissen, dass dies bei einem Schuldner („obligor“) der Fall ist, die betreffenden Risikopositionen dem Ort zuweisen, an dem sich faktisch der Verwaltungssitz dieser juristischen Person befindet.
(6)
Risikopositionen gegenüber Organismen für gemeinsame Anlagen (OGA) sollten dem in dieser Verordnung definierten Standort des Schuldners („obligor“) der zugrunde liegenden Risikoposition zugeordnet werden. Ist die Bestimmung des Schuldners der Basisrisikoposition mit unverhältnismäßig hohem Aufwand verbunden, kann die Risikoposition gegenüber dem OGA dem Herkunftsmitgliedstaat des Instituts zugewiesen werden.
(7)
Risikopositionen aus anderen Aktiva sollten dem Herkunftsmitgliedstaat des Instituts zugewiesen werden, wenn der Schuldner nicht ermittelt werden kann.
(8)
Instituten mit begrenzten Gesamtauslandsrisikopositionen oder begrenzter Handelsbuchtätigkeit sollte dem Grundsatz der Verhältnismäßigkeit und der Wesentlichkeit entsprechend die Verwendung einfacherer Zuordnungsmethoden gestattet werden. Dies soll kleinere Institute mit eher begrenzter Auslands- und Handelsbuchtätigkeit entlasten.
(9)
Diese Verordnung beruht auf dem Entwurf technischer Regulierungsstandards, der der Kommission von der Europäischen Bankenaufsichtsbehörde vorgelegt wurde.
(10)
Die Europäische Bankenaufsichtsbehörde hat zu diesem Entwurf offene öffentliche Konsultationen durchgeführt, die damit verbundenen potenziellen Kosten- und Nutzeneffekte analysiert und die Stellungnahme der nach Artikel 37 der Verordnung (EU) Nr. 1093/2010 des Europäischen Parlaments und des Rates (3) eingesetzten Interessengruppe Bankensektor eingeholt -
HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN:
Artikel 1
Begriffsbestimmungen
Für die Zwecke dieser Verordnung bezeichnet der Ausdruck
(1)
„allgemeine Kreditrisikoposition“ den nach Artikel 92 Absatz 3 der Verordnung (EU) Nr. 575/2013 berechneten Risikobetrag einer in Artikel 140 Absatz 4 Buchstabe a der Richtlinie 2013/36/EU genannten Risikoposition;
(2)
„Risikoposition im Handelsbuch“ den nach Artikel 92 Absatz 3 der Verordnung (EU) Nr. 575/2013 berechneten Risikobetrag einer in Artikel 140 Absatz 4 Buchstabe b der Richtlinie 2013/36/EU genannten Risikoposition;
(3)
„Risikoposition aus Verbriefungen“ den nach Artikel 92 Absatz 3 der Verordnung (EU) Nr. 575/2013 berechneten Risikobetrag einer in Artikel 140 Absatz 4 Buchstabe c der Richtlinie 2013/36/EU genannten Risikoposition;
(4)
„Standort des Schuldners (‚obligor‘)“ bezeichnet den Mitgliedstaat oder das Drittland, in dem die natürliche oder juristische Person, die für das Institut die Gegenpartei einer Kreditrisikoposition, der Emittent eines Nichthandelsbuch-Finanzinstruments oder die Gegenpartei einer Nichthandelsbuch-Risikoposition ist, ihren gewöhnlichen Aufenthalt (natürliche Personen) oder ihren eingetragenen Sitz (juristische Personen) hat; bei juristischen Personen, deren Verwaltungssitz sich faktisch in einem anderen Mitgliedstaat oder Drittland befindet als ihr eingetragener Sitz, bezeichnet „Standort des Schuldners (‚obligor‘)“ den Mitgliedstaat oder das Drittland, in dem sich der Verwaltungssitz tatsächlich befindet;
(5)
„Standort des Schuldners (‚debtor‘)“ bezeichnet den Mitgliedstaat oder das Drittland, in dem die natürliche oder juristische Person, die der Emittent des Handelsbuch-Finanzinstruments oder die Gegenpartei einer Handelsbuch-Risikoposition darstellt, ihren gewöhnlichen Aufenthalt (natürliche Personen) oder ihren eingetragenen Sitz (juristische Personen) hat; bei juristischen Personen, deren Verwaltungssitz sich faktisch in einem anderen Mitgliedstaat oder Drittland befindet als ihr eingetragener Sitz, bezeichnet „Standort des Schuldners (‚debtor‘)“ den Mitgliedstaat oder das Drittland, in dem sich der Verwaltungssitz tatsächlich befindet;
(6)
„Ort der Einkünfte“ bezeichnet den Mitgliedstaat oder das Drittland, in dem die Vermögenswerte belegen sind, die die Einkünfte generieren, die die primäre Quelle für die Rückzahlung der Verpflichtung aus einer Spezialfinanzierungsposition sind;
(7)
„Ausländische Risikoposition“ bezeichnet eine allgemeine Kreditrisikoposition, deren Schuldner („obligor“) seinen Standort nicht im Herkunftsmitgliedstaat des Instituts hat;
(8)
„Spezialfinanzierung“ bezeichnet die allgemeinen Kreditrisikopositionen, die die in Artikel 147 Absatz 8 der Verordnung (EU) Nr. 575/2013 aufgeführten Merkmale aufweisen.
Artikel 2
Belegenheit der allgemeinen Kreditrisikopositionen
(1) Alle nicht unter die Absätze 2 bis 5 fallenden allgemeinen Kreditrisikopositionen werden dem Standort des Schuldners („obligor“) zugeordnet.
(2) Die in Artikel 112 Buchstabe o der Verordnung (EU) Nr. 575/2013 genannten allgemeinen Risikopositionen gegenüber OGA werden dem Standort des Schuldners („obligor“) der Basisrisikopositionen zugeordnet. Ist den Schuldnern der Basisrisikopositionen einer bestimmten OGA-Risikoposition mehr als ein Belegenheitsort zugeordnet, kann Artikel 4 Absatz 2 der vorliegenden Verordnung ebenfalls auf diese OGA-Risikoposition angewandt werden.
(3) Die in Artikel 147 Absatz 8 der Verordnung (EU) Nr. 575/2013 genannten Spezialfinanzierungspositionen werden dem Ort der Einkünfte zugewiesen.
(4) Allgemeine Kreditrisikopositionen aus den in Artikel 112 Buchstabe q der Verordnung (EU) Nr. 575/2013 genannten sonstigen Posten werden dem Herkunftsmitgliedstaat des Instituts zugewiesen, wenn das Institut den Schuldner („obligor“) nicht ermitteln kann.
(5) Die folgenden allgemeinen Kreditrisikopositionen können dem Herkunftsmitgliedstaat eines Instituts zugewiesen werden:
a)
die in Artikel 112 Buchstabe o der Verordnung (EU) Nr. 575/2013 genannten Risikopositionen gegenüber OGA, wenn das Institut den Standort des/der Schuldner/s („obligor“) der zugrunde liegenden Risikopositionen anhand der intern vorhandenen oder extern verfügbaren Informationen nicht ohne unverhältnismäßig hohen Aufwand ermitteln kann;
b)
ausländische Risikopositionen, deren Gesamtkreditrisiko nicht über 2 % der Gesamtsumme der allgemeinen Kreditrisikopositionen, der Risikopositionen im Handelsbuch und der Risikopositionen aus Verbriefungen dieses Instituts hinausgeht. Die Gesamtsumme der allgemeinen Kreditrisikopositionen, der Risikopositionen im Handelsbuch und der Risikopositionen aus Verbriefungen wird unter Ausschluss der allgemeinen Risikopositionen berechnet, die gemäß Buchstabe a und gemäß Absatz 4 zugewiesen werden.
(6) Die Institute berechnen den in Absatz 5 Buchstabe b genannten Prozentsatz sowohl auf Jahres- als auch auf Ad-hoc-Basis. Eine Ad-hoc-Berechnung ist bei Eintritt eines Ereignisses erforderlich, das sich auf die finanzielle oder wirtschaftliche Lage des Instituts auswirkt.
Artikel 3
Belegenheitsort von Risikopositionen im Handelsbuch
(1) Risikopositionen im Handelsbuch werden vorbehaltlich der Absätze 2 und 3 dem Standort des Schuldners („debtor“) zugewiesen.
(2) Bei Risikopositionen im Handelsbuch, die den in Teil 3 Titel IV Kapitel 5 der Verordnung (EU) Nr. 575/2013 festgelegten Eigenmittelanforderungen unterliegen, ermitteln die Institute den Belegenheitsort durch Multiplikation des aggregierten Risikopositionsbetrags mit:
a)
den Eigenmittelanforderungen für Teilportfolios, die nach den gemäß dem Modell in Teil 3 Titel IV Kapitel 5 der Verordnung (EU) Nr. 575/2013 ermittelten Belegenheitsorten aufgesplittet werden;
b)
der Summe der nach Buchstabe a für alle Belegenheitsorte ermittelten Eigenmittelanforderungen.
(3) Institute, deren Gesamtrisikopositionsbetrag im Handelsbuch nicht über 2 % des Gesamtbetrags ihrer allgemeinen Kreditrisikopositionen, ihrer Risikopositionen im Handelsbuch und ihrer Risikopositionen aus Verbriefungen hinausgeht, können diese Risikopositionen ihrem Herkunftsmitgliedstaat zuordnen.
(4) Die Institute berechnen den in Absatz 3 genannten Prozentsatz sowohl auf Jahres- als auch auf Ad-hoc-Basis. Eine Ad-hoc-Berechnung ist bei Eintritt eines Ereignisses erforderlich, das sich auf die finanzielle oder wirtschaftliche Lage des Instituts auswirkt.
Artikel 4
Belegenheitsort von Risikopositionen aus Verbriefungen
(1) Risikopositionen aus Verbriefungen werden dem Standort des Schuldners („obligor“) der Basisrisikopositionen zugeordnet.
(2) Kann dem Schuldner der Basisforderungen einer bestimmten Verbriefungsposition mehr als ein Standort zugeordnet werden, kann diese Risikoposition dem Standort des Schuldners der Basisrisikopositionen zugeordnet werden, auf den der größte Anteil an den zugrunde liegenden Verbriefungspositionen entfällt.
(3) Risikopositionen aus Verbriefungen, für die keine Informationen über die zugrunde liegenden Verbriefungspositionen vorliegen, können dem Herkunftsmitgliedstaat des Instituts zugeordnet werden, wenn das Institut den Schuldner der zugrunde liegenden Risikopositionen anhand der intern vorhandenen oder extern verfügbaren Informationen nicht ohne unverhältnismäßig großen Aufwand ermitteln kann.
Artikel 5
Inkrafttreten
Diese Verordnung tritt am zwanzigsten Tag nach ihrer Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Union in Kraft.
Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitgliedstaat.
Brüssel, den 4. Juni 2014