PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 908/2014
ze dne 6. července 2014,
kterým se stanoví pravidla pro uplatňování nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013, pokud jde o platební agentury a další subjekty, finanční řízení, schvalování účetní závěrky, pravidla pro kontroly, jistoty a transparentnost
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013 ze dne 17. prosince 2013 o financování, řízení a sledování společné zemědělské politiky a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 352/78, (ES) č. 165/94, (ES) č. 2799/98, (ES) č. 814/2000, (ES) č. 1290/2005 a (ES) č. 485/2008 (1), a zejména na čl. 8 odst. 2, čl. 9 odst. 2, článek 23, čl. 36 odst. 6, čl. 46 odst. 5 a 6, čl. 50 odst. 2, čl. 53 odst. 1, čl. 57 odst. 2, čl. 62 odst. 2, čl. 66 odst. 4 a články 88, 104 a 114 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení (EU) č. 1306/2013 stanoví základní pravidla pro financování, řízení a sledování společné zemědělské politiky, mj. pro akreditaci platebních agentur a koordinačních subjektů, finanční řízení, postupy schvalování, kontrolní systémy a sankce, včetně kontroly operací, jistot a transparentnosti. V zájmu hladkého fungování a jednotného uplatňování nového právního rámce, který uvedené nařízení zavádí, byla Komise zmocněna přijmout určitá pravidla v těchto oblastech. Tato nová pravidla by měla nahradit příslušná ustanovení nařízení Komise (ES) č. 601/94 (2), (ES) č. 4/2004 (3), (ES) č. 883/2006 (4), (ES) č. 884/2006 (5), (ES) č. 885/2006 (6), (ES) č. 259/2008 (7) a (EU) č. 282/2012 (8). Nařízení (ES) č. 883/2006, (ES) č. 884/2006, (ES) č. 885/2006 a (EU) č. 282/2012 byla zrušena nařízením Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014 (9). V zájmu srozumitelnosti a právní jistoty by nařízení (ES) č. 601/94, (ES) č. 4/2004 a (ES) č. 259/2008 měla být tímto nařízením zrušena,
(2)
Platební agentury by měly být akreditovány členskými státy pouze tehdy, pokud splňují určitá minimální kritéria stanovená na úrovni Unie, jak je uvedeno v čl. 1 odst. 2 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014. Tato „akreditační kritéria“ jsou stanovena v příloze I nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014. Měla by být stanovena pravidla týkající se postupů pro vydávání, přezkum a odejmutí akreditace platebních agentur a koordinačních subjektů.
(3)
Členské státy by měly mít své platební agentury pod stálým dohledem. Měly by zřídit systém výměny informací, aby měly příslušné orgány zprávy a byly neustále informovány o podezření na případy nedodržení předpisů. Měl by být zaveden postup, který by členské státy použily při řešení takových případů, a tento postup by měl zahrnovat povinnost vypracovat ve stanovené lhůtě plán nápravy všech zjištěných nedostatků. Pokud jde o výdaje vynaložené platebními agenturami, kterým jejich členský stát ponechal akreditaci i přesto, že takový plán v dané lhůtě neprovedly, Komise by měla mít možnost rozhodnout o sledování nedostatků prostřednictvím postupu pro schválení souladu podle článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013.
(4)
Podle čl. 7 odst. 3 písm. b) prvního pododstavce nařízení (EU) č. 1306/2013 se od odpovědných pracovníků akreditovaných platebních agentur vyžaduje, aby vypracovali prohlášení řídícího subjektu o úplnosti, přesnosti a věcné správnosti účetní závěrky a řádném fungování systémů vnitřní kontroly, jakož i o legalitě a správnosti uskutečněných operací. Měla by se stanovit pravidla, pokud jde o obsah a formát těchto prohlášení řídícího subjektu.
(5)
Mělo by dojít k vypracování pravidel pro fungování koordinačních subjektů uvedených v čl. 7 odst. 4 nařízení (EU) č. 1306/2013 a úkolů certifikačních subjektů uvedených v článku 9 uvedeného nařízení. Kromě toho by měl být specifikován obsah osvědčení a zpráv, které mají certifikační subjekty vypracovávat za účelem pomoci Komisi při postupu schvalování účetní závěrky.
(6)
Pro zajištění řádného řízení prostředků vyhrazených v rozpočtu Unie pro Evropský zemědělský záruční fond (EZZF) a Evropský zemědělský fond pro rozvoj venkova (EZFRV) (dále jen „fondy“) by platební agentury měly vést oddělené účetnictví týkající se výhradně plateb a účelově vázaných příjmů z a do každého fondu. Účetnictví vedené platebními agenturami proto musí pro každý z těchto fondů vykazovat odděleně výdaje a příjmy vynaložené podle čl. 4 odst. 1 a článků 5 a 43 nařízení (EU) č. 1306/2013 a umožnit uvést tyto výdaje a příjmy do vztahu s finančními zdroji, které jsou pro ně uvolněny z rozpočtu Unie.
(7)
Společná zemědělská politika je financována v eurech, přičemž členské státy, které nepřijaly euro, mohou uskutečňovat platby příjemcům ve své národní měně. K oprávnění provést konsolidaci všech výdajů a příjmů je tudíž nezbytné stanovit, že příslušné platební agentury musí být s to poskytovat údaje týkající se výdajů a příjmů jak v eurech, tak i v měně, v níž byly zaplaceny nebo získány.
(8)
Výdaje, které jsou na pomoc rozvoje venkova v rámci EZFRV spolufinancovány z rozpočtu Unie a z vnitrostátních rozpočtů, jsou založeny na podrobných programech rozčleněných podle jednotlivých opatření, zvláštní sazby příspěvků a prioritní oblasti. V souladu se zásadou řádného finančního řízení by tyto výdaje měly být sledovány a zaúčtovány na tomto základě, aby bylo možné identifikovat všechny operace podle jednotlivých programů, opatření, zvláštních sazeb příspěvku a prioritních oblastí. Tím bude zajištěna možnost ověřit soulad mezi uskutečněnými výdaji a vyčleněnými finančními prostředky. V této souvislosti by měly být upřesněny prvky, které musí mít platební agentury na zřeteli. Platební agentury by měly u provedeného financování na účtech jasně prokázat zejména původ veřejných a unijních finančních prostředků. Nadto by měly být identifikovány částky, které mají být a které byly získány zpět od příjemců podpory, a uvedeny původní operace, s nimiž tyto částky souvisí.
(9)
Členské státy uvolní prostředky potřebné k financování výdajů EZZF uvedených v čl. 4 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013 předtím, než Komise uhradí uvedené výdaje formou měsíčních úhrad uskutečněných výdajů. Obdobně mohou členské státy obdržet zálohu pro výdaje EZFRV, která by se později vykázala v rámci schvalování roční účetní závěrky podle článku 51 nařízení (EU) č. 1306/2013. V zájmu zajištění řádného řízení finančních toků by členské státy měly shromažďovat informace nezbytné pro prokázání úplnosti, přesnosti a věcné správnosti vynaložených výdajů na tyto měsíční úhrady a v případě jakýchkoli příjmů či výdajů je uchovávat k dispozici Komise, nebo je pravidelně Komisi předávat. Tyto informace by členské státy měly Komisi poskytovat v intervalech přizpůsobených způsobu správy každého z fondů. Poskytováním informací v uvedených intervalech by neměla být dotčena povinnost členských států vést úplné informace shromážděné pro řádné sledování výdajů, tak aby byly Komisi k dispozici za účelem ověření.
(10)
Obecné povinnosti platebních agentur ohledně vedení účetnictví se týkají údajů požadovaných pro správu a kontrolu finančních prostředků Unie. Tyto povinnosti se však netýkají požadavků o proplacení výdajů ani údajů, které musí být za účelem získání takové náhrady Komisi poskytnuty. Je tudíž třeba upřesnit, které informace a údaje o výdajích, jež mají být financovány z fondů, musí být Komisi pravidelně předávány. Informace, které členské státy sdělují Komisi, jí musí umožnit, aby předané informace použila přímo a co nejúčinněji pro správu účtů fondů, jakož i pro související platby. K dosažení tohoto cíle je třeba stanovit, že veškeré informace, které je třeba zpřístupnit a předávat mezi členskými státy a Komisí, by měly být zasílány elektronickou cestou.
(11)
Podle čl. 102 odst. 1 písm. c) prvního pododstavce nařízení (EU) č. 1306/2013 musí být pro opatření související s operacemi financovanými z fondů výkazy výdajů, které slouží zároveň jako žádost o platby, předány Komisi spolu s požadovanými informacemi. Aby členské státy a platební agentury mohly tyto výkazy výdajů sestavovat podle harmonizovaných pravidel a Komise mohla vzít v úvahu žádosti o platbu, měly by být stanoveny podmínky, za nichž mohou být uvedené výdaje zohledněny v rámci příslušných rozpočtů EZZF a EZFRV. Tyto podmínky by měly specifikovat pravidla pro zaznamenávání výdajů a příjmů, zejména pak účelově vázaných příjmů a případných oprav, které mají být provedeny, a pro jejich skutečné vykázání.
(12)
Jestliže na základě výkazů výdajů obdržených od členských států v rámci EZZF celková částka předběžných závazků, které by mohly být povoleny podle čl. 170 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012 (10), překračuje 75 % všech prostředků pro běžný rozpočtový rok, je Komise povinna tyto částky snížit. Podle zásady řádného finančního řízení musí být toto snížení poměrně rozloženo mezi všechny členské státy na základě výkazů výdajů obdržených od těchto členských států. Aby bylo rozdělování dostupných finančních prostředků mezi členské státy učiněno spravedlivě, je třeba stanovit, že měsíční platby v rámci EZZF v tomto případě budou sníženy o určité procento, stanovené pro každou kapitolu, z výkazů výdajů předaných každým členským státem a že zůstatek nevyplacený během měsíce bude znovu přidělen podle rozhodnutí Komise v dalších měsíčních platbách.
(13)
Poté, co Komise rozhodla o měsíčních platbách, měla by členským státům poskytnout finanční prostředky nezbytné k pokrytí výdajů, které mají být financovány z fondů, a to praktickým způsobem a za podmínek, které je třeba stanovit na základě informací sdělených členskými státy Komisi a na základě informačních systémů zavedených Komisí.
(14)
Podmínkou pro úhradu výdajů na veřejnou intervenci vynaložených platebními agenturami je, že do jejich výkazů průběžných výdajů budou začleněny hodnoty a částky zaúčtované v průběhu měsíce následujícího po měsíci, k němuž se vztahují operace veřejného skladování. Aby bylo zajištěno hladké fungování systému úhrad, je nezbytné stanovit způsob, jakým mají být tyto informace, které jsou nezbytné k výpočtu nákladů a výdajů, oznámeny Komisi.
(15)
V souladu s čl. 3 odst. 3 nařízení (EU) č. 907/2014 musí účetnictví týkající se veřejných zásob držených v rámci intervence umožnit zjistit jak částku financování vyplaceného Unií, tak stav zásob produktů, jež byly dány do intervenčního režimu. Za tímto účelem je třeba stanovit, že platební agentury musí vést odděleně skladové účetnictví a finanční účty, jež musí obsahovat údaje nezbytné ke sledování zásob a k řízení financování výdajů a příjmů vytvořených veřejnými intervenčními opatřeními.
(16)
Pokud jde o intervenční opatření ve formě veřejného skladování, zaúčtování údajů o množstvích, hodnotách a o některých průměrech ze strany platebních agentur je povinné. Existují však okolnosti, za nichž by se určité operace a výdaje neměly zaúčtovávat, nebo by se tak mělo dít podle zvláštních pravidel. V zájmu zajištění rovného zacházení a ochrany finančních zájmů Unie by se takové okolnosti měly specifikovat, včetně případných opatření pro zaúčtování operací a výdajů.
(17)
Datum, k němuž se provádí zaúčtování různých výdajových a příjmových položek, které jsou spojené s intervenčními opatřeními ve formě veřejného skladování, závisí na povaze operací, na něž se vztahují, a může být stanoveno v rámci právních předpisů z jednotlivých odvětví zemědělství. V tomto kontextu je třeba přijmout obecné pravidlo, kterým se stanoví, že zaúčtování těchto položek se provádí ke dni, ve kterém dojde ke hmotné operaci vyplývající z intervenčního opatření, a kterým se stanoví zvláštní případy, které je třeba vzít v úvahu.
(18)
V zájmu řádného finančního řízení by členské státy měly Komisi poskytnout prognózu částek, které je třeba ještě financovat z EZFRV v daném zemědělském rozpočtovém roce, a odhady výše požadovaného financování na následující rozpočtový rok. Aby mohla Komise plnit své povinnosti, měly by jí být tyto informace sdělovány včas, každopádně však dvakrát do roka, a to každoročně nejpozději do 31. ledna a 31. srpna.
(19)
V souladu s čl. 36 odst. 6 nařízení (EU) č. 1306/2013 musí být stanoveny lhůty pro vyhotovování výkazů výdajů, které se týkají operací prováděných v rámci EZFRV. S ohledem na specifičnosti účetních pravidel, která platí EZFRV, uplatňování předběžného financování a financování opatření za kalendářní rok je třeba stanovit, že uvedené výdaje musí být vykazovány v pravidelných intervalech, které vyhovují těmto zvláštním podmínkám.
(20)
Výměna informací a dokumentů mezi členskými státy a Komisí, jakož i poskytování a sdělování informací členskými státy Komisi obvykle probíhá elektronickou cestou. Pro vylepšení těchto výměn informací ohledně fondů a pro rozšíření jejich využívání byly v souladu s nařízením (ES) č. 883/2006 zřízeny informační systémy. Tyto systémy by měly být využívány a fungovat i poté, co Komise informuje členské státy prostřednictvím Výboru zemědělských fondů.
(21)
Podmínky pro zpracování informací těmito informačními systémy, jakož i forma a obsah dokumentů, jejichž sdělování je požadováno podle nařízení (EU) č. 1306/2013, vyžadují časté úpravy, které jsou důsledkem vývoje platných právních předpisů nebo požadavků spojených s řízením. Měla by být rovněž stanovena jednotná pravidla pro předkládání příslušných dokladů členskými státy. Pro dosažení těchto cílů a ve snaze zjednodušit postupy a umožnit, aby příslušné informační systémy byly rychle provozuschopné, je žádoucí určit formu a obsah dokumentů na základě standardizovaných vzorů a protokolů a stanovit, že jejich úpravy a aktualizaci provede Komise poté, co informuje Výbor zemědělských fondů.
(22)
Podle článku 58 nařízení (EU) č. 1306/2013 jsou členské státy prostřednictvím svých platebních agentur odpovědné za řízení a kontrolu legality výdajů z fondů. Za sdělování nebo zaznamenávání údajů o finančních operacích v rámci informačních systémů a jejich aktualizaci by tedy měly nést odpovědnost platební agentury, provádí je přímo platební agentury nebo subjekty, na které byla tato funkce přenesena, popřípadě jsou zajišťovány i prostřednictvím akreditovaných koordinačních subjektů.
(23)
Některé dokumenty nebo prohlášení stanovené v čl. 102 odst. 1 prvním pododstavci nařízení (EU) č. 1306/2013 nebo v aktech Komise přijatých pro účely uvedeného článku vyžadují podpis pověřené osoby nebo souhlas osoby v jedné nebo několika etapách dotyčného postupu. Informační systémy zavedené k předávání těchto dokumentů by měly v těchto případech umožnit jednoznačnou identifikaci každé osoby a poskytovat dostatečnou záruku neporušitelnosti obsahu dokumentů, a to i během jednotlivých etap postupu. Zejména by tomu tak mělo být u výkazů výdajů a prohlášení řídícího subjektu připojených k roční účetní závěrce podle čl. 102 odst. 1 písm. c) bodu iii) prvního pododstavce nařízení (EU) č. 1306/2013 a u dokumentů předávaných elektronickou cestou v rámci těchto postupů.
(24)
Podle čl. 58 odst. 1 písm. e) nařízení (EU) č. 1306/2013 jsou členské státy prostřednictvím svých platebních agentur odpovědné za zpětné získání neoprávněných plateb a úroků. V zájmu zajištění účinného a řádného uplatňování uvedených ustanovení je vhodné stanovit jednotná pravidla týkající se úroků uplatnitelných na zpětné získání neoprávněných plateb. Aniž je dotčen čl. 54 odst. 3 první pododstavec písm. a) a b) nařízení (EU) č. 1306/2013, mohou členské státy povinnost získat zpět neoprávněně vyplacené částky splnit různými způsoby. Aniž jsou dotčena jakákoli jiná opatření k prosazení práva stanovená vnitrostátním právem, účinným a nákladově efektivním způsobem zpětného vymáhání dluhů je snížení budoucích plateb dlužníkovi o částku, která má být získána zpět, jakmile je v souladu s vnitrostátními předpisy tento dluh zjištěn. Pro členské státy by proto mělo být povinné, aby uplatňovaly tento způsob vymáhání dluhů, přičemž by měly být stanoveny společné podmínky pro jeho použití.
(25)
Je třeba stanovit podrobná ustanovení jak pro postup schválení účetní závěrky podle článku 51 nařízení (EU) č. 1306/2013, tak i pro postup pro schválení souladu podle článku 52 uvedeného nařízení včetně mechanismu, pomocí něhož jsou výsledné částky buď odečítány od jedné z následujících plateb vyplacených Komisí členským státům, nebo k této platbě přičítány.
(26)
Pokud jde o schvalování účetní závěrky v souladu s článkem 51 nařízení (EU) č. 1306/2013, je dále nezbytné určit obsah ročních účetních závěrek platebních agentur a stanovit lhůtu pro předání těchto účetních závěrek a dalších náležitých dokumentů Komisi. Dále je nutné objasnit, jak dlouho musí platební agentury uchovávat pro potřeby Komise podklady týkající se všech výdajů a účelově vázaných příjmů. Kromě toho je třeba stanovit, že Komise určuje formu a obsah účetních údajů, které jí platební agentury musí poskytovat.
(27)
S cílem zajistit, aby v běžných případech byl postup pro schvalování souladu ukončen v přiměřené lhůtě, je vhodné pro různé fáze postupu stanovit zvláštní lhůty, které by Komise a členské státy musely dodržet. Zároveň je však zapotřebí, aby Komise měla možnost tyto lhůty prodloužit, pokud si takové prodloužení vyžaduje složitost vyšetřovaného případu. Postup pro schvalování souladu by měl dát členským státům právo na kontradiktorní řízení a řádně vyhodnocovat informace nezbytné pro hodnocení rizik fondů.
(28)
V souladu s čl. 59 odst. 5 nařízení (EU) č. 1306/2013 jsou členské státy povinny zajistit minimální úroveň kontrol na místě nezbytných pro účinné řízení rizik. Členské státy však v rámci své odpovědnosti smějí snížit minimální úroveň těchto kontrol na místě, pokud bylo shledáno, že řídicí a kontrolní systémy řádně fungují a míra chybovosti zůstává na přijatelné úrovni. Zatímco v právních předpisech v odvětví zemědělství je nutné stanovit nezbytné minimální úrovně kontrol na místě, měla by se stanovit horizontální pravidla možnosti snížit minimální úroveň kontrol na místě platná pro všechna opatření financovaná z fondů, jakož i příslušné podmínky. Kromě těchto horizontálních pravidel mohou právní předpisy v odvětví zemědělství stanovit další pravidla.
(29)
Mimoto je vhodné stanovit pravidla pro provádění kontrol operací uvedených v článku 80 nařízení (EU) č. 1306/2013 ze strany členských států, zejména pokud jde o výběr podniků a počet a harmonogram kontrol.
(30)
Podle hlavy V kapitoly III nařízení (EU) č. 1306/2013 týkající se kontroly operací musí členské státy předávat Komisi řadu sdělení. Jelikož standardizace formy a obsahu těchto sdělení usnadní jejich používání a zajistí jednotný přístup, je třeba přijmout podrobná pravidla týkající se jejich formy a obsahu. Kromě toho je třeba stanovit pravidla pro uchovávání obchodní dokumentace, pro společná opatření zahrnující vzájemnou pomoc podle článku 83 nařízení (EU) č. 1306/2013, jakož i pro zvláštní orgány uvedené v článku 85 uvedeného nařízení.
(31)
Nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014 stanoví pravidla doplňující právní rámec v oblasti jistot, zejména co se týče povinnosti složit jistotu, podmínek týkajících se jistot, jakož i pravidla pro složení, uvolnění a propadnutí jistoty. V zájmu zajištění jednotného uplatňování těchto pravidel by měla být přijata ustanovení týkající se formy a postupů pro složení a uvolnění jistoty, jakož i pro výměnu informací a sdělení požadovaných v tomto ohledu.
(32)
Podle hlavy VII kapitoly IV nařízení (EU) č. 1306/2013 týkající se transparentnosti se od členských států vyžaduje, aby každoročně zveřejňovaly příjemce finančních prostředků z fondů, jakož i částky, které každý příjemce z každého z těchto fondů obdržel. Za tímto účelem a v souladu s článkem 111 nařízení (EU) č. 1306/2013 by měla být stanovena forma uvedeného zveřejnění. Toto zveřejnění by nemělo překročit meze toho, co je zapotřebí k dosažení sledovaných cílů transparentnosti.
(33)
Zveřejnění by mělo být v souladu s informacemi, které mají platební agentury ve svém účetnictví a záznamech, a mělo by se týkat plateb obdržených v minulém rozpočtovém roce. Tyto informace by měly být veřejnosti sdělovány jasným a jednotným způsobem a měly by být k dohledání do 31. května.
(34)
Podle čl. 111 odst. 1 prvního pododstavce písm. c) nařízení (EU) č. 1306/2013 mají být zveřejněny výše vyplacených částek odpovídajících každému opatření financovanému z fondů, které daný příjemce obdržel. Nicméně za účelem zajištění dodržování povinnosti stanovené v článku 112 uvedeného nařízení je rovněž nezbytné stanovit prahové hodnoty, pod jejichž úrovní by se jména příjemců nezveřejňovala.
(35)
V souladu s čl. 111 odst. 1 prvním pododstavcem písm. b) nařízení (EU) č. 1306/2013 je zveřejnění příjemců finančních prostředků z fondů nezbytné pro identifikaci obce, kde příjemce sídlí nebo je registrován. Tyto informace by měly být také k dispozici v případě příjemců, kteří jsou fyzickými osobami a jejichž jména nesmí být zveřejněna v souladu s článkem 112 uvedeného nařízení. Pokud by však z důvodu omezeného počtu příjemců sídlících nebo registrovaných v dané obci zveřejnění názvu obce mělo za následek identifikaci příjemce, který je fyzickou osobou, měla by být přijata ustanovení, která by zabránila nepřiměřenému a zbytečnému porušování soukromí.
(36)
Informace by měly být zveřejněny na internetu, formou vyhledávače, který zajistí, že k nim bude mít přístup široká veřejnost. Nástroj na vyhledávání by měl umožnit vyhledávání na základě určitých kritérií a výsledky vyhledávání by měly být poskytnuty ve snadno přístupné formě.
(37)
Aby se vyhovělo platným požadavkům na ochranu údajů, je třeba příjemce finančních prostředků z těchto rozpočtů informovat o zveřejnění jejich údajů ještě před zveřejněním. Informace by měly být poskytovány příjemcům prostřednictvím formulářů žádostí o podporu nebo v okamžiku sběru údajů. Pokud jde o výdaje vzniklé v rozpočtových letech 2014 a 2015, nelze-li příjemce informovat v okamžiku sběru osobních údajů, měli by být informováni s přiměřeným předstihem před zveřejněním.
(38)
Aby se usnadnil přístup veřejnosti ke zveřejněným údajům, měly by členské státy zřídit internetové stránky obsahující informace týkající se příjemců finančních prostředků z fondů a prahové hodnoty podle článku 112 nařízení (EU) č. 1306/2013. Vzhledem k různým organizačním strukturám v členských státech by se státy měly rozhodnout, který orgán je odpovědný za zřízení a údržbu internetové schránky a za zveřejňování údajů. Komise by měla vytvořit internetovou stránku, která obsahuje odkazy na internetové stránky členských států.
(39)
Článek 10 tohoto nařízení by se měl použít pro výdaje uskutečněné a účelově vázané příjmy vybrané členskými státy počínaje 16. říjnem 2014 s cílem zajistit kontinuitu podávání zpráv v rámci téhož rozpočtového roku.
(40)
S cílem zajistit jednotné zacházení v probíhajících postupech pro schvalování souladu by se lhůty podle čl. 34 odst. 3 a 4 tohoto nařízení neměly týkat těch postupů, u nichž bude oznámení podle čl. 11 odst. 1 nařízení (ES) č. 885/2006 podáno před dnem 1. ledna 2015.
(41)
Vzhledem k tomu, že se hlava VII kapitola IV nařízení (EU) č. 1306/2013, která pojednává o transparentnosti, vztahuje na uskutečněné platby počínaje rozpočtovým rokem 2014, měla by se příslušná ustanovení tohoto nařízení použít na tyto platby.
(42)
Aby členské státy měly dostatek času na provedení, měly by se informace předávané v souladu s přílohou II sloupci V1 a V2 začít poskytovat počínaje rozpočtovým rokem 2016.
(43)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru zemědělských fondů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
PLATEBNÍ AGENTURY A DALŠÍ SUBJEKTY
Článek 1
Postup akreditace platebních agentur
1. Členské státy jmenují orgán na ministerské úrovni, jenž bude zodpovídat za:
a)
vydávání, přezkum a odnímání akreditace platebním agenturám;
b)
provádění úkolů, které byly v rámci této kapitoly svěřeny příslušnému orgánu.
2. Příslušný orgán prostřednictvím formálního aktu rozhodne o vydání nebo po provedení přezkumu o odnětí akreditace platební agentury na základě posouzení akreditačních kritérií uvedených v čl. 1 odst. 2 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014 (dále jen „akreditační kritéria“). Příslušný orgán akreditace nebo odnětí akreditace bezodkladně oznámí Komisi.
3. Příslušný orgán jmenuje auditní subjekt, který bude provádět šetření ještě před udělením akreditace (předakreditační přezkum). Auditním subjektem je auditní orgán nebo jiná veřejná či soukromá organizace nebo organizační jednotka orgánu disponujícího odpovídajícími znalostmi, dovednostmi a schopností provádět audity. Auditní subjekt musí být na platební agentuře, která má být akreditována, nezávislý. Šetření (předakreditační přezkum) prováděné auditním subjektem se týká zejména:
a)
zavedených postupů a systémů pro schvalování a provádění plateb;
b)
rozdělení úkolů a přiměřenosti vnitřní i vnější kontroly v souvislosti s operacemi financovanými z Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (dále jen „fondy“);
c)
míry způsobilosti zavedených postupů a systémů, včetně opatření proti podvodům založených na vyhodnocení rizik, chránit rozpočet Unie;
d)
bezpečnost informačních systémů;
e)
vedení účetních záznamů.
Auditní subjekt vypracuje zprávu, která podrobně popisuje činnosti vykonané při auditu, jeho výsledky a posouzení, zda platební agentura splňuje akreditační kritéria. Zpráva musí být předána příslušnému orgánu, který poté vydá rozhodnutí o akreditaci, pokud je spokojen s tím, jak platební agentura splňuje akreditační kritéria.
4. Pokud se příslušný orgán domnívá, že platební agentura nesplňuje akreditační kritéria, zašle agentuře přesné podmínky, které agentura musí splnit předtím, než jí může být akreditace udělena.
Až do provedení nezbytných změn, jejichž cílem je splnit tyto zvláštní podmínky, lze akreditaci udělit dočasně na období stanovené v závislosti na závažnosti zjištěných problémů, avšak ne na období delší než dvanáct měsíců. V řádně odůvodněných případech může Komise na žádost dotčeného členského státu toto období prodloužit.
5. Informace podle čl. 102 odst. 1 prvního pododstavce písm. a) nařízení (EU) č. 1306/2013 jsou předávány ihned po první akreditaci platební agentury a v každém případě ještě předtím, než bude jakýkoli její výdaj naúčtován fondům. K těmto informacím jsou připojeny následující výkazy a dokumenty týkající se:
a)
odpovědností svěřených dané platební agentuře;
b)
rozdělení odpovědností mezi odbory platební agentury;
c)
vztahu platební agentury s dalšími veřejnoprávními či soukromoprávními subjekty, které odpovídají za provádění jakýchkoli opatření, v jejichž rámci platební agentura účtuje výdaje fondů;
d)
postupů sloužících k přijímání, ověřování a potvrzování nároků vznesených příjemci, a dále ke schvalování, hrazení a účtování výdajů;
e)
opatření v oblasti bezpečnosti informačních systémů;
f)
zprávy o předakreditačním přezkumu provedeném auditním subjektem uvedeným v odstavci 3.
6. Komise uvědomí Výbor zemědělských fondů o platebních agenturách akreditovaných ve všech členských státech.
Článek 2
Přezkum akreditace
1. Příslušný orgán má pod stálým dohledem platební agentury, za které odpovídá, a to zejména na základě osvědčení a zpráv vypracovaných certifikačním subjektem podle článku 9 nařízení (EU) č. 1306/2013, a vyšetřuje zjištěné nedostatky.
Každé tři roky příslušný orgán písemně informuje Komisi o svém dohledu nad platebními agenturami a monitorování jejich činností. Zpráva zahrne přezkum toho, jak platební agentury průběžně plní akreditační kritéria, společně se shrnutím opatření přijatých k nápravě zjištěných nedostatků. Příslušný orgán potvrdí, zda platební agentury, za něž je odpovědný, i nadále splňují akreditační kritéria.
2. Členské státy vytvoří systém, který zajistí, že jsou informace naznačující neplnění akreditačních kritérií ze strany platební agentury bezodkladně sděleny příslušnému orgánu.
3. Pokud příslušný orgán zjistil, že akreditovaná platební agentura neplní jedno nebo více akreditačních kritérií způsobem, který brání plnění úkolů stanovených v čl. 1 odst. 1 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014, neprodleně akreditaci platební agentury podmíněně pozastaví. Příslušný orgán vypracuje plán obsahující opatření a lhůty pro nápravu zjištěných nedostatků ve lhůtě stanovené podle závažnosti problému, která nesmí být delší než dvanáct měsíců ode dne podmíněného pozastavení akreditace. V řádně odůvodněných případech může Komise na žádost dotčeného členského státu tuto lhůtu prodloužit.
4. Příslušný orgán oznámí Komisi své rozhodnutí o podmíněném pozastavení akreditace platební agentury, o plánu vypracovaném v souladu s odstavcem 3 a následně o pokroku při provádění těchto plánů.
5. Pokud dojde k odebrání akreditace, příslušný orgán ihned akredituje jinou platební agenturu, která splňuje podmínky stanovené v čl. 7 odst. 2 nařízení (EU) č. 1306/2013, aby nedošlo k pozastavení plateb příjemcům.
6. Pokud Komise zjistí, že příslušný orgán nesplnil svou povinnost vypracovat plán nápravy podle odstavce 3 nebo že platební agentura je i nadále akreditována, aniž by tento plán ve stanovené lhůtě plně provedla, vyzve příslušný orgán k odnětí akreditace dané platební agentuře, pokud nebudou provedeny nezbytné změny ve lhůtě stanovené Komisí s ohledem na závažnost problému. V takovém případě může Komise rozhodnout o sledování nedostatků podle schvalování souladu podle článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013.
Článek 3
Prohlášení řídícího subjektu
1. Prohlášení řídícího subjektu uvedené v čl. 7 odst. 3 prvním pododstavci písm. b) nařízení (EU) č. 1306/2013 je vypracováno v přiměřené době tak, aby mohl certifikační subjekt vydat stanovisko uvedené v čl. 9 odst. 1 uvedeného nařízení.
Prohlášení řídícího subjektu má formát stanovený v příloze I tohoto nařízení a může být podmíněno výhradami, které vyčíslí potenciální finanční dopad. Pokud dojde k vyjádření výhrad, musí být součástí prohlášení plán nápravných opatření a přesný harmonogram jeho provádění.
2. Prohlášení řídícího subjektu se bude opírat o účinný dohled nad existujícím řídícím a kontrolním systémem během celého roku.
Článek 4
Koordinační subjekt
1. Koordinační subjekt uvedený v čl. 7 odst. 4 nařízení (EU) č. 1306/2013 jedná jako jediný partner Komise pro dotčený členský stát ve všech otázkách souvisejících s fondy, pokud jde o:
a)
zprostředkování informací a pokynů týkajících se funkcí a činností platebních agentur těmto agenturám a subjektům odpovědným za provádění uvedených pokynů, jakož i o podporu jejich harmonizovaného provádění;
b)
sdělování informací uvedených v článcích 7 a 102 nařízení (EU) č. 1306/2013 Komisi;
c)
přístup Komise k úplným záznamům všech účetních údajů vyžadovaných pro statistické a kontrolní účely.
2. Platební agentura může jednat jako koordinační subjekt za předpokladu, že jsou tyto dvě funkce vykonávány odděleně.
3. Při plnění svých úkolů může koordinační subjekt v souladu s vnitrostátními postupy požádat o pomoc jiné správní orgány nebo útvary, zejména ty s účetní či technickou odborností.
4. Důvěrnost, integrita a dostupnost všech počítačových údajů v držení koordinačního subjektu bude zajištěna pomocí opatření přizpůsobených organizační struktuře, počtu pracovníků a technologickému prostředí každého koordinačního subjektu. Finanční a technologické nasazení bude úměrné skutečně hrozícím rizikům.
5. Informace uvedené v čl. 102 odst. 1 prvním pododstavci písm. a) nařízení (EU) č. 1306/2013 se předávají ihned po první akreditaci koordinačního subjektu a v každém případě ještě předtím, než bude jakýkoli výdaj, za který je subjekt odpovědný, naúčtován fondům. Je k němu přiložena akreditační listina subjektu spolu s informacemi o organizaci, účetnictví a podmínkách vnitřní kontroly, které souvisejí s jeho fungováním.
Článek 5
Certifikace
1. Příslušný orgán určí certifikační subjekt uvedený v článku 9 nařízení (EU) č. 1306/2013.
2. Certifikační subjekt organizuje svou práci efektivně a účinně a provádí své kontroly v přiměřené lhůtě, přičemž přihlíží k povaze a načasování operací na dotčený rozpočtový rok.
3. Stanovisko, které certifikační subjekt poskytuje v souladu s čl. 9 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013, se vypracuje každý rok.
Toto stanovisko vychází z auditní činnosti provedené v souladu s články 6 a 7 tohoto nařízení.
4. Certifikační subjekt vypracuje zprávu o svých zjištěních. Zpráva se týká svěřených funkcí. Zpráva uvádí, zda v období, na které se zpráva vztahuje:
a)
platební agentura splňovala akreditační kritéria;
b)
postupy platební agentury poskytovaly dostatečné ujištění, že výdaje účtované fondům byly uskutečněny v souladu s předpisy Unie, čímž současně ujistí o legalitě a správnosti uskutečněných operací a provedení případných doporučení za účelem zlepšení;
c)
roční účetní závěrka uvedená v článku 29 tohoto nařízení byla v souladu s účetními knihami a záznamy platební agentury;
d)
výkazy výdajů a intervenčních operací byly ve své podstatě pravdivým, úplným a přesným záznamem operací účtovaných fondům;
e)
finanční zájmy Unie byly náležitě chráněny s ohledem na vyplacené zálohy, získané záruky, intervenční zásoby a částky, které mají být získány zpět.
Zpráva obsahuje informace o počtu a kvalifikaci zaměstnanců provádějících audit, o provedené práci, o počtu posouzených transakcí, o dosaženém stupni věcnosti a důvěryhodnosti, o zjištěných slabinách a doporučeních ke zlepšení a o operacích certifikačního subjektu i dalších auditorských subjektů uvnitř i vně platební agentury, na nichž je postaveno úplné či částečné ujištění certifikačního subjektu o vykazovaných skutečnostech.
Článek 6
Zásady auditu
1. Certifikační audit se provádí v souladu s mezinárodně uznávanými auditorskými standardy.
2. Certifikační subjekt vypracuje strategii auditu, která stanoví rozsah, načasování a zaměření certifikačního auditu, auditní metody a metodiku výběru vzorků. Plán auditu se vypracuje za každý rozpočtový rok, který je předmětem auditu, na základě odhadů auditorského rizika. Na požádání musí Komise od certifikačního subjektu obdržet strategii auditu i plán auditu.
3. Přiměřené úrovně věrohodnosti auditu plynoucí z jeho prověrek má být dosaženo prostřednictvím posuzování kontrolního systému včetně testování dodržování předpisů, prověrek věcné správnosti výdajů sestávajících z testování podrobných údajů a analytických postupů.
4. Komise vypracuje pokyny obsahující zejména:
a)
další vyjasnění a pokyny pro certifikační audit, který má být prováděn;
b)
stanovení přiměřené úrovně věrohodnosti auditu plynoucí z prověrek provedených v jeho rámci.
Článek 7
Metody auditu
1. Metody certifikačního auditu musí být definovány ve strategii auditu podle čl. 6 odst. 2.
2. V zájmu dosažení cílů auditu a poskytnutí stanoviska, jak je stanoveno v čl. 9 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013, jsou součástí auditu audity systémů, prověrky věcné správnosti a ověřování souhlasu finančních prohlášení a prohlášení řídícího subjektu.
3. Prověrky věcné správnosti výdajů zahrnují ověřování legality a správnosti uskutečněných operací na úrovni konečných příjemců. Pro tyto účely se certifikační subjekt může účastnit druhostupňových kontrol na místě prováděných platební agenturou. Certifikační subjekt se nesmí účastnit prvostupňových kontrol na místě prováděných platební agenturou, s výjimkou situací, kdy by bylo fyzicky nemožné prvostupňové kontroly provedené platební agenturou znovu prověřit. Co se týče prověrek věcné správnosti, certifikační subjekty mohou používat integrovaný přístup k výběru vzorků.
4. Komise poskytne další podmínky a pokyny ohledně plánování auditních postupů, integrace výběru vzorků, plánování a provádění opětovného ověřování operací na místě prostřednictvím pokynů, jak je uvedeno v čl. 6 odst. 4.
KAPITOLA II
FINANČNÍ ŘÍZENÍ FONDŮ
ODDÍL 1
Obecná ustanovení
Článek 8
Účetnictví platebních agentur
1. Každá platební agentura vede samostatné účetní záznamy o výdajích a příjmech uvedených v čl. 4 odst. 1 a článcích 5 a 43 nařízení (EU) č. 1306/2013 a o používání finančních prostředků vyčleněných na platby příslušných výdajů. Tento způsob vedení účtů musí umožnit rozlišit a poskytnout odděleně finanční údaje týkající se EZZF a EZFRV.
2. Platební agentury členských států, které nepřijaly euro, vedou účetnictví, jež obsahuje částky v měně, v níž byly zaplaceny výdaje a přijaty příjmy. Pro účely konsolidace veškerých výdajů a příjmů musí být agentury schopny poskytnout příslušné údaje v národní měně a v eurech.
3. Co se týče EZFRV, každá platební agentura určená pro program rozvoje venkova vede účetní záznamy, které umožňují rozeznat všechny operace podle jednotlivých programů a opatření. Tyto účetní záznamy především obsahují:
a)
částku veřejných výdajů a částku příspěvku Unie vyplacených v rámci každé operace;
b)
částky, které je třeba získat zpět od příjemců v souvislosti se zjištěnými nesrovnalostmi nebo nedbalostmi;
c)
částky získané zpět spolu s uvedením původní operace.
ODDÍL 2
Účetnictví ezzf
Článek 9
Poskytování informací členskými státy
Členské státy shromažďují a poskytují Komisi informace o celkové částce zaplacených výdajů a účelově vázaných příjmů vybraných každý týden, a to za těchto podmínek:
a)
informace o celkové částce uskutečněných výdajů a účelově vázaných příjmů vybraných od začátku měsíce do konce předchozího týdne nejpozději třetí pracovní den každého týdne;
b)
informace o celkové částce uskutečněných výdajů a účelově vázaných příjmů vybraných během předchozího měsíce nejpozději třetí pracovní den měsíce, pokud týden připadá na přelom měsíce.
Článek 10
Předávání informací členskými státy
1. V souladu s čl. 102 odst. 1 prvním pododstavcem písm. c) body i) a ii) nařízení (EU) č. 1306/2013 členské státy předávají Komisi elektronickou cestou s výhradou článků 11 a 12 tohoto nařízení tyto informace a dokumenty:
a)
nejpozději třetí pracovní den každého měsíce informace o celkové částce uskutečněných výdajů a účelově vázaných příjmů vybraných během předchozího měsíce, a to na základě vzoru, který Komise členským státům poskytla prostřednictvím informačních systémů, a všechny informace, které mohou vysvětlit podstatné odchylky mezi rozpočtovými prognózami sestavenými v souladu s odst. 2 písm. a) bodem iii) tohoto článku a vynaloženými výdaji nebo vybranými účelově vázanými příjmy;
b)
nejpozději dvanáctý den každého měsíce výkaz výdajů podle čl. 18 odst. 3 nařízení (EU) č. 1306/2013. Sdělení o uskutečněných výdajích a účelově vázaných příjmech vybraných od 1. do 15. října se ale předává nejpozději do 27. října.
2. Výkaz výdajů uvedený v odst. 1 písm. b) musí zahrnovat:
a)
výkaz vyhotovený každou platební agenturou na základě vzoru, který Komise členským státům poskytla prostřednictvím informačních systémů, jednotlivých druhů výdajů a příjmů rozepsaných podle rozpočtové nomenklatury Unie (a to podle podrobné rozpočtové nomenklatury), která byla poskytnuta členským státům, který se týká:
i)
uskutečněných výdajů a účelově vázaných příjmů vybraných během předchozího měsíce,
ii)
souhrnu uskutečněných výdajů a účelově vázaných příjmů od začátku rozpočtového roku až do konce předchozího měsíce,
iii)
odhadů výdajů a účelově vázaných příjmů, které se v závislosti na jednotlivých případech týkají:
-
pouze běžného měsíce a dvou měsíců následujících,
-
běžného měsíce, dvou měsíců následujících a období až do konce rozpočtového roku,
iv)
popřípadě dodatečných údajů;
b)
souhrnný seznam vytvořený členským státem na základě vzoru, který Komise členským státům poskytla prostřednictvím informačních systémů, údajů podle písmene a) za každý členský stát pro všechny platební agentury dotčeného státu;
c)
průkazní účty nákladů a příjmů týkajících se veřejné intervence, jak je uvedeno v čl. 19 odst. 2.
3. Všechny finanční informace vyžadované podle tohoto článku jsou sdělovány v eurech.
Článek 11
Obecná pravidla pro výkaz výdajů a účelově vázaných příjmů
1. Aniž jsou dotčeny zvláštní předpisy pro výkazy výdajů a příjmů týkajících se veřejného skladování podle článku 12, musí výdaje a účelově vázané příjmy vykázané platebními agenturami v rámci jednoho měsíce odpovídat platbám a příjmům, které byly skutečně provedeny během tohoto měsíce.
Tyto výdaje a příjmy jsou zapsány do účetnictví rozpočtu EZZF v rámci rozpočtového roku N.
Avšak
a)
výdaje, které mohou být zaplaceny předtím, než se začne používat ustanovení, které uvádí, že je celkově nebo částečně uhradí EZZF, mohou být vykázány pouze:
-
v rámci měsíce, během kterého se uvedené ustanovení začalo používat,
nebo
-
v rámci měsíce, který následuje po začátku používání uvedeného ustanovení;
b)
účelově vázané příjmy, které členský stát dluží Komisi, se vykazují v rámci měsíce, kdy vyprší lhůta pro uhrazení odpovídajících částek, kterou stanoví právní předpisy Unie;
c)
opravy, o nichž rozhodne Komise v rámci schvalování účetní závěrky a v rámci schvalování souladu, Komise přímo odečítá nebo případně přičítá k měsíčním platbám podle čl. 33 odst. 2 nebo čl. 34 odst. 8. Členské státy však zahrnují částky, které odpovídají těmto opravám, do výkazu sestaveného za měsíc, za který se opravy uskutečňují.
2. Výdaje a účelově vázané příjmy se berou v úvahu k datu, k němuž došlo na účtu platební agentury k připsání ve prospěch nebo k tíži. U plateb však může být rozhodné datum den, kdy dotyčný subjekt vystavil a zaslal finančnímu ústavu nebo příjemci platební doklad. Každá platební agentura používá stejný postup během celého rozpočtového roku.
3. Výdaje a účelově vázané příjmy vykázané v souladu s odstavcem 1 mohou obsahovat opravy údajů vykázaných za předešlé měsíce stejného rozpočtového roku.
Jestliže by opravy účelově vázaných příjmů v případě některé rozpočtové položky na úrovni platební agentury vedly k vykázání záporných účelově vázaných příjmů, přenášejí se přebytkové opravy do následujícího měsíce. Případné zúčtování se provádí při schvalování účetní závěrky příslušného roku.
4. Neprovedené příkazy k úhradě a platby k tíži účtu, které jsou potom znovu připsány v jeho prospěch, se vykazují jako odpočty výdajů v měsíci, během kterého je platební agentuře oznámeno neuskutečnění nebo zrušení platebního příkazu.
5. Pokud jsou platby dlužné v rámci EZZF zatíženy pohledávkou, považují se pro účely odstavce 1 za provedené v plné výši:
a)
ke dni vyplacení splatné částky příjemci, pokud je pohledávka nižší než výdaj, který je předmětem vyrovnání;
b)
ke dni započtení, jestliže je tento výdaj nižší než pohledávka nebo se jí rovná.
6. Souhrnné údaje o výdajích a účelově vázaných příjmech patřících do jednoho rozpočtového roku, které mají být předány Komisi nejpozději 27. října, mohou být opraveny pouze v rámci roční účetní závěrky, která má být Komisi předána v souladu s čl. 102 odst. 1 prvním pododstavcem písm. c) bodem iii) nařízení (EU) č. 1306/2013.
Článek 12
Zvláštní pravidla pro výkaz výdajů týkající se veřejného skladování
1. Operace, které mají být zohledněny při sestavování výkazu výdajů týkajícího se veřejného skladování, jsou operace schválené na konci měsíce v účtech platební agentury, ke kterým došlo od začátku účetního období podle čl. 3 odst. 3 prvního pododstavce písm. a) nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014 do konce uvedeného měsíce.
2. Tento výkaz výdajů obsahuje hodnoty a částky určené v souladu s články 17 a 18 tohoto nařízení a článkem 4 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 906/2014 (11) a zaúčtované platebními agenturami během měsíce, který následuje po měsíci, ke kterému se operace vztahují.
Avšak
a)
pokud jde o operace uskutečněné v září, platební agentury zaúčtovávají hodnoty a částky nejpozději do 15. října;
b)
pokud jde o celkové částky snížení hodnoty podle čl. 3 odst. 1 písm. e) nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 906/2014, částky se zaúčtovávají ke dni určenému rozhodnutím, které se na ně vztahuje.
Článek 13
Rozhodnutí Komise o platbě
1. Na základě údajů poskytnutých v souladu s čl. 10 odst. 1 písm. b) tohoto nařízení Komise rozhodne o provedení měsíčních plateb podle čl. 18 odst. 3 nařízení (EU) č. 1306/2013, aniž by byly dotčeny opravy, které mohou být učiněny prostřednictvím příštích rozhodnutí v souladu s články 51 a 52 nařízení (EU) č. 1306/2013, přičemž přihlédne ke snížením a pozastavením plateb, o nichž bylo rozhodnuto v souladu s článkem 41 uvedeného nařízení.
2. Jestliže celkové výdaje vykázané členskými státy pro následující rozpočtový rok překročí tři čtvrtiny všech rozpočtových prostředků pro běžný rozpočtový rok, jsou předběžné závazky uvedené v čl. 170 odst. 3 nařízení (EU, Euratom) č. 966/2012 a příslušné měsíční platby přiděleny v poměru k výkazům výdajů do výše 75 % prostředků pro běžný rozpočtový rok. Komise zohledňuje zůstatek částek neuhrazených členským státům v rozhodnutích o pozdějších následných úhradách.
Článek 14
Poskytování finančních prostředků členským státům
1. Rozhodnutím o měsíčních platbách poskytne Komise členským státům, v rámci rozpočtových prostředků, finanční zdroje nezbytné k pokrytí výdajů, které mají být financovány z EZZF, na účet otevřený každým členským státem, přičemž se odečte částka odpovídající účelově vázaným příjmům.
Když platby, které má uskutečnit Komise, přičemž se provede odečet účelově vázaných příjmů, vedou na úrovni členského státu k negativní částce, přenášejí se přesahující odečtené částky na následující měsíce.
2. Název a číslo účtu podle odstavce 1 členské státy předají Komisi podle formátu, který jim Komise poskytne.
Článek 15
Poskytování informací v rámci veřejné intervence
1. Platební agentury předávají Komisi:
a)
na žádost Komise dokumenty a informace uvedené v čl. 3 odst. 7 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014 a doplňkové vnitrostátní správní předpisy přijaté k provedení a správě intervenčních opatření;
b)
do dne stanoveného v čl. 10 odst. 1 písm. b) tohoto nařízení informace o veřejném skladování na základě vzorů, které poskytla Komise členským státům prostřednictvím informačních systémů.
2. Příslušné informační systémy uvedené v článku 24 se použijí ke zveřejňování oznámení, výměně informací a tvorbě dokumentů týkajících se výdajů spojených s veřejnou intervencí.
Článek 16
Obsah účtů veřejného skladování, které musí vést platební agentury
1. Skladové účetnictví podle čl. 3 odst. 3 prvního pododstavce písm. a) nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014 musí obsahovat tyto třídy položek zanesených odděleně:
a)
množství produktů zjištěná na vstupu do skladu a množství produktů zjištěná na výstupu ze skladu, a to s fyzickým přemístěním nebo bez fyzického přemístění;
b)
množství použitá z titulu režimu rozdělení zdarma nejchudším osobám z Fondu evropské pomoci nejchudším osobám a zaúčtovaná podle čl. 4 odst. 3 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 906/2014, v odlišení od množství, která jsou předmětem převodu do jiného členského státu;
c)
množství odebraná jako vzorky, v odlišení od vzorků odebraných kupujícími;
d)
množství, která po zjištění vizuální prohlídkou v rámci roční inventarizace nebo při kontrole prováděné po převzetí pro intervenci, již nelze přebalit a jsou předmětem přímého prodeje;
e)
množství chybějící ze zjistitelných i nezjistitelných důvodů, včetně těch odpovídajících mezní přípustné odchylce podle platných předpisů;
f)
znehodnocená množství;
g)
přebytečná množství;
h)
chybějící množství překračující mezní přípustné odchylky;
i)
množství uložená do skladů, u nichž se zjistí, že nesplňují požadované podmínky, což vede k zamítnutí jejich převzetí;
j)
čistá množství, která se nacházejí ve skladech na konci každého měsíce nebo na konci účetního období a která jsou převedena do následujícího měsíce nebo do následujícího účetního období.
2. Finanční účty podle čl. 3 odst. 3 prvního pododstavce písm. a) nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014 musí obsahovat:
a)
hodnotu množství uvedených v odst. 1 písm. a) tohoto článku, přičemž se odděleně zanáší hodnota množství koupených a hodnota množství prodaných;
b)
účetní hodnotu množství použitých nebo zohledněných z titulu režimu rozdělení zdarma podle odst. 1 písm. b) tohoto článku;
c)
finanční náklady podle čl. 3 odst. 1 písm. a) nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 906/2014;
d)
výdaje na fyzické operace podle čl. 3 odst. 1 písm. b) a c) nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 906/2014;
e)
částky vyplývající ze snížení hodnoty podle čl. 3 odst. 1 písm. e) nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 906/2014;
f)
částky vybrané nebo zpětně inkasované od prodejců, kupujících nebo skladovatelů, jiné než uvedené v čl. 20 odst. 2 tohoto nařízení;
g)
částku pocházející z přímého prodeje provedeného po roční inventuře nebo následující kontrolu provedenou po převzetí produktů k intervenčnímu skladování;
h)
ztráty a zisky z vyskladnění produktů s přihlédnutím ke snížením hodnoty ve smyslu písmene e) tohoto odstavce;
i)
ostatní debetní a kreditní položky, zejména položky odpovídající množstvím podle odst. 1 písm. c) až g) tohoto článku;
j)
průměrnou účetní hodnotu vyjádřenou podle okolností v tunách nebo v hektolitrech.
Článek 17
Účetnictví v souvislosti s veřejnou intervencí
1. U položek uvedených v článku 16 se zaúčtovávají množství, hodnoty, částky a průměry skutečně zjištěné platebními agenturami nebo hodnoty a částky vypočítané na základě paušálních částek stanovených Komisí.
2. Zjištění a výpočty podle odstavce 1 se provádějí s výhradou uplatnění těchto pravidel:
a)
náklady na vyskladnění u množství, u kterých byla zjištěna manka nebo znehodnocení, v souladu s pravidly stanovenými v přílohách VI a VII nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 906/2014, se účtují pouze za množství skutečně prodaná a vyskladněná;
b)
množství, u kterých se zjistilo, že chybějí během převozu z jednoho členského státu do druhého, se nepovažují za uložená do skladu v členském státě určení, a proto se na ně neposkytují paušální částky za uskladnění;
c)
jestliže se produkt dopravuje či převádí, zaúčtují se paušální částky za uskladnění a vyskladnění, v případě, že se tyto náklady nepovažují podle pravidel Unie za nedílnou součást nákladů za dopravu;
d)
pokud pravidla Unie nestanoví jinak, příjmy z prodeje znehodnocených produktů ani jakékoliv jiné příjmy v této souvislosti se do účetní dokumentace EZZF nezaznamenávají;
e)
nadbytečná množství, která by se zjistila, se zaúčtovávají se zápornou hodnotou ve stavu a pohybu zásob mezi chybějícími množstvími. Uvedená množství se zohlední při určení množství přesahujících mezní přípustnou odchylku;
f)
jiné vzorky než ty, které odebrali kupující, se zaúčtují v souladu s bodem 2 písm. a) přílohy VII nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 906/2014.
3. Informace o opravách provedených Komisí, pokud jde o údaje z běžného účetního období uvedené v článku 16, se předávají Výboru zemědělských fondů. Mohou být oznámeny členským státům při rozhodnutí o měsíční platbě nebo, nedojde-li k němu, při rozhodnutí o schválení účetní závěrky. Zaúčtovávají je platební agentury za podmínek stanovených uvedeným rozhodnutím.
Článek 18
Data účtování o výdajích a příjmech a o pohybech produktů spojených s veřejnou intervencí
1. Zaúčtování různých výdajových a příjmových položek se provádí ke dni, k němuž dojde k hmotné operaci v rámci opatření veřejné intervence, a za použití směnného kurzu, jak je uvedeno v čl. 3 odst. 2 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 906/2014.
V následujících případech se však použijí tato data:
a)
datum přijetí u částek vybraných nebo zpětně inkasovaných podle čl. 16 odst. 2 písm. f) a g) tohoto nařízení;
b)
datum skutečného zaplacení nákladů týkajících se hmotných operací, pokud se na tyto náklady nevztahují paušální částky.
2. Zaúčtování různých položek týkajících se fyzických pohybů produktů a správy zásob se provádí ke dni, k němuž dojde ke hmotné operaci vyplývající z intervenčního opatření.
V následujících případech se však použijí tato data:
a)
datum převzetí produktů platební agenturou podle čl. 31 odst. 2 a článku 33 nařízení Komise (EU) č. 1272/2009 (12) ohledně množství uskladněných v rámci veřejného skladování bez změny místa skladování;
b)
datum zjištění skutečností u chybějících nebo znehodnocených množství a u přebytečných množství;
c)
datum skutečného vyskladnění produktů u přímých prodejů týkajících se produktů, které nelze přebalit po vizuální prohlídce v rámci roční inventarizace nebo při kontrole po převzetí k intervenci a které zůstávají na skladě;
d)
poslední den účetního období pro veškeré ztráty přesahující odpovídající mezní přípustnou odchylku podle čl. 4 odst. 2 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014.
Článek 19
Částky financované v rámci veřejné intervence
1. Částka, která má být financována v rámci intervenčních opatření podle článku 2 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 906/2014, se určuje na základě účtů, které sestavují a vedou platební agentury podle čl. 3 odst. 3 prvního pododstavce písm. a) nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014 a do kterých se zanášejí v aktivech a pasivech různé položky výdajů a příjmů podle článku 16 tohoto nařízení, přičemž se případně zohlední částky výdajů stanovené v rámci právních předpisů v odvětví zemědělství.
2. Platební agentury či koordinační subjekty předávají měsíčně i ročně Komisi elektronicky na základě vzorů, které poskytla Komise členským státům prostřednictvím informačních systémů, informace nezbytné pro financování veřejného skladování i účty odůvodňující výdaje a příjmy související s veřejným skladováním ve formě výkazů (výkazy P-STO), a to do dne stanoveného v čl. 10 odst. 1 písm. b) a do dne stanoveného v čl. 30 odst. 2.
Článek 20
Výkazy výdajů a příjmů v případě veřejných intervencí
1. Financování EZZF v rámci intervenčních opatření podle článku 2 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 906/2014 se rovná výdajům, které se vypočtou na základě údajů sdělených platební agenturou po odečtení případných příjmů vyplývajících z intervenčních opatření, které se schvalují informačním systémem zavedeným Komisí a které platební agentura zahrne do svého výkazu výdajů sestaveného v souladu s článkem 12 tohoto nařízení.
2. Částky získané zpět v souladu s článkem 54 nařízení (EU) č. 1306/2013 a částky vybrané nebo získané zpět od prodejců, kupců a skladovatelů, které splňují kritéria stanovená v článku 43 uvedeného nařízení, se deklarují v rozpočtu EZZF za podmínek stanovených v čl. 10 odst. 2 písm. a) tohoto nařízení.
ODDÍL 3
Účetnictví EZFRV
Článek 21
Odhad potřeb financování
Za každý program rozvoje venkova podle článku 6 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1305/2013 (13) a podle čl. 102 odst. 1 prvního pododstavce písm. c) bodu ii) nařízení (EU) č. 1306/2013 předávají členské státy Komisi dvakrát za rok, a to nejpozději 31. ledna a 31. srpna, své odhady částek, které mají být v daném rozpočtovém roce financovány z EZFRV. Kromě toho členské státy předají aktualizovaný odhad svých žádostí o financování na následující rozpočtový rok.
Tyto odhady se zasílají za pomoci strukturovaných údajů prostřednictvím informačního systému SFC2014 podle kapitoly I prováděcího nařízení Komise (EU) č. 184/2014 (14).
Článek 22
Výkazy výdajů
1. Platební agentury vyhotoví výkaz výdajů pro každý program rozvoje venkova podle článku 6 nařízení (EU) č. 1305/2013.
U každého opatření pro rozvoj venkova platební agentury ve výkazech výdajů uvádějí:
a)
částku způsobilého veřejného výdaje, pro který platební agentura v každém z referenčních období uvedeném v odstavci 2 tohoto článku skutečně uhradila odpovídající příspěvek z EZFRV;
b)
dodatečné informace o finančních nástrojích podle hlavy IV druhé části nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1303/2013 (15);
c)
dodatečné informace týkající se záloh vyplacených příjemcům podle čl. 75 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013;
d)
částku vrácenou během běžného období, jak je uvedeno v odstavci 2 tohoto článku.
2. Po schválení programu rozvoje venkova Komisí předávají členské státy Komisi v souladu s čl. 102 odst. 1 prvním pododstavcem písm. c) bodem i) nařízení (EU) č. 1306/2013 své výkazy výdajů v těchto lhůtách:
a)
nejpozději 30. dubna pro výdaje za období od 1. ledna do 31. března;
b)
nejpozději 31. července pro výdaje za období od 1. dubna do 30. června;
c)
nejpozději 10. listopadu pro výdaje za období od 1. července do 15. října;
d)
nejpozději 31. ledna pro výdaje za období od 16. října do 31. prosince.
Nicméně všechny výdaje, které platební agentury v souladu s čl. 65 odst. 2 nařízení (EU) č. 1303/2013 před schválením programu rozvoje venkova podle článku 6 nařízení (EU) č. 1305/2013 příjemcům vyplatily, jsou vynakládány v rámci odpovědnosti členských států a musí být vykázány Komisi v prvním výkazu výdajů po přijetí programu. Totéž pravidlo se obdobně použije v případě změny programu rozvoje venkova podle článku 11 nařízení (EU) č. 1305/2013.
3. Platební agentury zapisují výkazy výdajů pro programy rozvoje venkova formou strukturovaných údajů do informačního systému SFC2014 uvedeného v kapitole I prováděcího nařízení (EU) č. 184/2014.
4. Pokud Komise požaduje dodatečná ověřování z důvodu poskytnutí neúplných nebo nejasných informací nebo interpretačních růzností či rozporů nebo jakýchkoli jiných rozporů týkajících se výkazu výdajů za určité referenční období, které vyplývají především z toho, že nejsou sdělovány informace požadované podle nařízení (EU) č. 1305/2013 a aktů Komise přijatých na základě uvedeného nařízení, nebo na základě závažných náznaků, že výdaje uvedené ve výkazu výdajů vykazují nesrovnalost nebo že mohou existovat nedostatky ve fungování řídicího a kontrolního systému v oblasti rozvoje venkova, poskytne dotyčný členský stát na žádost Komise doplňující informace během lhůty stanovené v předmětné žádosti v závislosti na míře závažnosti problému.
Lhůta pro průběžné platby stanovená v čl. 36 odst. 5 nařízení (EU) č. 1306/2013 může být přerušena pro celou nebo částečnou částku, která je předmětem žádosti o platbu, a to od data předání žádosti o informace do přijetí požadovaných informací, nejpozději však do maximální lhůty stanovené v čl. 83 odst. 1 nařízení (EU) č. 1303/2013.
Neodpoví-li dotyčný členský stát na žádost o doplňující informace během lhůty stanovené v předmětné žádosti nebo je-li odpověď považována za nedostačující, nebo pokud odpověď naznačuje, že nebyla dodržena platná pravidla nebo nebyly řádně využity finanční prostředky Unie, může Komise platby pozastavit či snížit v souladu s článkem 41 nařízení (EU) č. 1306/2013.
5. Výdaje vykázané za referenční období mohou obsahovat opravy údajů vykázaných za období předešlých výkazů stejného finančního roku.
Opravy údajů o výdajích a účelově vázaných příjmech patřících do daného rozpočtového roku neuvedené ve výkazech podle odst. 2 písm. a), b) a c) mohou být provedeny pouze v rámci roční účetní závěrky, která má být Komisi předána v souladu s čl. 102 odst. 1 prvním pododstavcem písm. c) bodem iii) nařízení (EU) č. 1306/2013.
Článek 23
Výpočet částky, která má být zaplacena
1. Příspěvek Unie na způsobilé veřejné výdaje se pro každé opatření a pro každé referenční období vypočítá na základě plánu financování podle čl. 8 odst. 1 písm. h) nařízení (EU) č. 1305/2013, který platí od prvního dne tohoto období. Tento výpočet musí brát v úvahu opravy příspěvku Unie, jak jsou vykázány ve výkazu výdajů za uvedené období.
2. Když souhrnná částka příspěvku Unie na program rozvoje venkova překročí celkovou částku naplánovanou pro určité opatření rozvoje venkova, sníží se částka k úhradě na výši částky naplánované pro toto opatření, a to aniž je dotčeno stanovení stropu podle čl. 34 odst. 2 nařízení (EU) č. 1306/2013. Veškeré příspěvky Unie, které proto byly vyloučeny, mohou být vyplaceny později s výhradou, že členský stát předložil upravený plán financování, který Komise přijala.
3. Komise provádí platbu příspěvku Unie podle dostupnosti rozpočtových prostředků na účet nebo účty otevřené jednotlivými členskými státy.
Členské státy sdělí Komisi číslo nebo čísla účtu podle formátu, který jim Komise poskytne.
ODDÍL 4
Společná ustanovení pro EZZF a pro EZFRV
Článek 24
Elektronická výměna informací a dokumentů
1. Pokud jde o sdělování informací a seznamování se s nimi podle článku 102 nařízení (EU) č. 1306/2013 a jeho prováděcích pravidel, Komise určí informační systémy, které umožní výměnu dokumentů a informací mezi ní a členskými státy elektronickou cestou. O obecných podmínkách zavedení těchto systémů informuje členské státy prostřednictvím Výboru zemědělských fondů.
2. Informační systémy uvedené v odstavci 1 mohou zejména zpracovávat:
a)
údaje nezbytné pro finanční transakce, zejména ty, které se týkají měsíčních a ročních účetních závěrek platebních agentur, výkazů výdajů a příjmů a předávání informací a dokumentů podle článku 3 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014 a podle článků 10, 11, 14, 15, 19, 20, 23 a 29 tohoto nařízení;
b)
dokumenty společného zájmu, které umožňují kontrolu měsíčních a ročních účetních závěrek a prohlížení informací a dokumentů, které musí platební agentury poskytovat Komisi;
c)
texty Unie a pokyny Komise v oblasti financování společné zemědělské politiky z jednotlivých orgánů akreditovaných a jmenovaných podle nařízení (EU) č. 1306/2013 i pokyny týkající se jednotného uplatňování příslušných právních předpisů.
3. Formu a obsah dokumentů podle článků 10, 19, 20, 23 a čl. 30 odst. 1 písm. a), b) a d) dá Komise k dispozici členským státům formou vzorových předloh prostřednictvím informačních systémů.
Komise tyto předlohy přizpůsobuje a aktualizuje, přičemž o tom předem informuje Výbor zemědělských fondů.
4. Informační systémy podle odstavce 1 mohou obsahovat nástroje nutné k tomu, aby Komise mohla uchovávat údaje a spravovat účty fondů, jakož i nástroje nezbytné k výpočtu paušálních výdajů nebo výdajů vyžadujících užití jednotných způsobů, a to zejména pokud jde o finanční náklady a odpisy.
5. Odpovědnost za sdělování, zapisování a aktualizování údajů o finančních transakcích v informačních systémech podle odstavce 1 mají platební agentury; platební agentura vše provádí sama nebo to provádí subjekt, na který byla tato odpovědnost přenesena, popřípadě se tak děje prostřednictvím koordinačního subjektu akreditovaného podle čl. 7 odst. 4 nařízení (EU) č. 1306/2013.
6. Když dokument nebo postup podle nařízení (EU) č. 1306/2013 nebo aktů Komise přijatých na základě uvedeného nařízení vyžadují podpis pověřené osoby nebo souhlas určité osoby v jedné nebo několika etapách dotyčného postupu, v souladu s právními předpisy Unie musí informační systémy zavedené k předávání těchto dokumentů umožnit jednoznačnou identifikaci každé osoby a poskytovat dostatečnou záruku neporušitelnosti obsahu dokumentů, a to i během jednotlivých etap postupu. Pokud jde o výkazy výdajů a prohlášení řídícího subjektu připojené k roční účetní závěrce podle čl. 102 odst. 1 prvního pododstavce písm. c) bodu i) a iii) nařízení (EU) č. 1306/2013, platební agentury nebo případně koordinační subjekty, které jsou akreditovány v souladu s čl. 7 odst. 2 a 4 uvedeného nařízení, rovněž uchovávají dokumenty předané elektronicky v jejich původní formě.
7. Uchovávání elektronických a digitálních dokumentů musí být zajištěno během celé doby podle článku 32.
8. Při funkční poruše informačního systému nebo nestabilním spojení může členský stát zasílat dokumenty jinou formou, a to na základě předběžného souhlasu Komise a za podmínek, které Komise stanoví.
Článek 25
Pozastavení plateb v případě pozdního předložení
Prováděcí akty stanovující měsíční platby uvedené v čl. 18 odst. 3 nařízení (EU) č. 1306/2013 nebo průběžné platby uvedené v článku 36 uvedeného nařízení zohlední pozastavení plateb, o nichž bylo rozhodnuto podle článku 42 uvedeného nařízení.
Článek 26
Získávání družicových snímků
1. Pro účely článku 21 nařízení (EU) č. 1306/2013 každý členský stát informuje Komisi nejpozději do 1. listopadu každého roku o:
a)
tom, zda si přeje, aby Komise získala družicové snímky nezbytné pro svůj program kontrol a/nebo pro své hodnocení kvality systému evidence půdy;
b)
oblasti, která má být zkontrolována a počtu plánovaných kontrolních oblastí.
2. Členské státy, které žádají Komisi, aby si opatřila družicové snímky, dokončí ve spolupráci s ní a před 15. lednem po sdělení informací uvedených v odstavci 1 vymezení oblasti, kterou je nutno zachytit, a sestavení harmonogramu pro získání těchto snímků.
3. Získané družicové snímky poskytne Komise pověřeným zástupcům členských států zdarma. Tito zástupci musí dodržovat ustanovení o autorském právu obsažená ve smlouvách s dodavateli a snímky po dokončení prací vrátit.
4. Pokud celková cena žádostí, které obdržely členské státy, překročí rozpočet vyčleněný na uplatnění článku 21 nařízení (EU) č. 1306/2013, Komise v zájmu o co nejefektivnější využití dostupných zdrojů rozhodne o omezení počtu družicových snímků, které mají být poskytnuty.
KAPITOLA III
SCHVÁLENÍ ÚČETNÍ ZÁVĚRKY
ODDÍL 1
Vymáhání dluhů
Článek 27
Úroky uplatnitelné při zpětném získávání neoprávněných plateb
1. Nestanoví-li předpisy z jednotlivých odvětví zemědělství jinak, úroky z neoprávněných plateb, které mají být získány zpět v důsledku nesrovnalostí nebo nedbalosti, se vypočítají za období mezi okamžikem uplynutí platební lhůty pro příjemce uvedené v inkasním příkazu a datem vrácení nebo odečtení částky. Platební lhůta nesmí být delší než 60 dnů od vydání inkasního příkazu.
2. Použitá úroková sazba v žádném případě nesmí být nižší než úroková sazba stanovená vnitrostátním právem pro zpětné získání srovnatelných neoprávněných výdajů nebo vymáhání splatných pohledávek.
Článek 28
Zpětné získání započtením dlužné částky
Aniž jsou dotčena jakákoli jiná opatření k prosazení práva stanovená vnitrostátním právem, členské státy započtou dlužnou částku, kterou příjemce dosud nevrátil a která byla zjištěna v souladu s vnitrostátním právem, proti jakékoli budoucí platbě, kterou má uhradit platební agentura odpovědná za získání dlužné částky tomuto příjemci.
ODDÍL 2
Zúčtování
Článek 29
Obsah roční účetní závěrky
Roční účetní závěrka uvedená v čl. 102 odst. 1 prvním pododstavci písm. c) bodu iii) nařízení (EU) č. 1306/2013 zahrnuje:
a)
účelově vázané příjmy uvedené v článku 43 uvedeného nařízení;
b)
výdaje EZZF po odečtení veškerých neoprávněně vyplacených plateb, které nebyly ke konci rozpočtového roku získány zpět a nejsou uvedeny pod písmenem f) tohoto článku, včetně případných souvisejících úroků, souhrnně podle položek a podpoložek rozpočtu Unie;
c)
výdaje EZFRV podle jednotlivých programů, opatření a zvláštní sazby příspěvku. Roční výkaz výdajů musí obsahovat také informace o částkách, které byly získány zpět. Po ukončení programu budou veškeré neoprávněně vyplacené platby, které nebyly získány zpět a nejsou uvedeny pod písmenem f) tohoto článku, včetně případných souvisejících úroků, odečteny od výdajů daného rozpočtového roku;
d)
tabulku rozdílů podle položek a podpoložek, nebo v případě EZFRV podle programu a opatření, zvláštní sazby příspěvku a prioritní oblasti, mezi výdaji a účelově vázanými příjmy vykázanými v roční účetní závěrce a těmi vykázanými za shodné období v dokumentech uvedených v čl. 10 odst. 1 písm. b) tohoto nařízení, pokud jde o EZZF, a v čl. 22 odst. 2 tohoto nařízení, pokud jde o EZFRV, spolu s vysvětlením každého rozdílu;
e)
odděleně částky, které nese příslušný členský stát, a částky, které nese Unie, v souladu s čl. 54 odst. 2 prvním pododstavcem a čl. 54 odst. 3 nařízení (EU) č. 1306/2013;
f)
tabulku neoprávněně vyplacených plateb, které mají být získány zpět na konci rozpočtového roku v důsledku nesrovnalostí ve smyslu čl. 1 odst. 2 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 (16), včetně případných sankcí stanovených v platných odvětvových předpisech Unie a souvisejících úroků, připravenou podle vzoru uvedeného v příloze II tohoto nařízení;
g)
výpis z knihy dlužníků zahrnující částky, které mají být získány zpět a připsány ve prospěch EZZF nebo EZFRV a nejsou uvedeny pod písmeny b), c) a f) tohoto článku, včetně případných sankcí a souvisejících úroků, sestavený podle vzoru v příloze III tohoto nařízení;
h)
přehled intervenčních operací a výkaz množství a umístění zásob na konci rozpočtového roku;
i)
potvrzení, že výdaje, účelově vázané příjmy a podrobnosti o každém pohybu intervenčních zásob jsou uchovány v záznamech a v účetních záznamech platební agentury;
j)
na konci rozpočtového roku konečný zůstatek nevyužitých/záporných kumulovaných záloh vyplacených příjemcům členskými státy, podrobně rozčleněných podle jednotlivých opatření v případě EZZF a v případě EZFRV podle jednotlivých programů i podle finančních nástrojů. U finančních nástrojů se konečný zůstatek týká plateb ze strany Komise, které nebyly členskými státy použity ani pro platby konečným příjemcům, ani vyčleněny pro smlouvy o zárukách podle čl. 42 odst. 1 nařízení (EU) č. 1303/2013.
Článek 30
Předávání informací
1. Pro účely schválení účetní závěrky podle článku 51 nařízení (EU) č. 1306/2013 předá každý členský stát Komisi:
a)
položky zahrnuté do účetní závěrky uvedené v článku 29 tohoto nařízení;
b)
stanoviska a zprávy podle čl. 5 odst. 3 a 4 tohoto nařízení, vypracované certifikačním subjektem nebo subjekty;
c)
úplné záznamy všech účetních údajů nezbytných pro statistické a kontrolní účely;
d)
prohlášení řídícího subjektu, jak je zmíněno v článku 3 tohoto nařízení.
2. Dokumenty a účetní údaje uvedené v odstavci 1 jsou zaslány Komisi nejpozději do 15. února roku následujícího po konci rozpočtového roku, jehož se týkají. Dokumenty uvedené v odst. 1 písm. a), b) a d) jsou předány v jednom vyhotovení spolu s elektronickou kopií v souladu s formátem a za podmínek určených Komisí podle článku 24.
3. Na základě žádosti Komise nebo na podnět členského státu lze Komisi poskytnout další informace o schválení účetní závěrky ve lhůtě stanovené Komisí, přičemž se zohlední množství práce pro poskytnutí těchto informací. Při neexistenci takových informací může Komise schválit účetní závěrku na základě informací, které má k dispozici.
4. V náležitě odůvodněných případech může Komise přijmout žádost o pozdní předložení informací, pokud je jí ovšem tato žádost předána před lhůtou pro předložení.
Článek 31
Forma a obsah účetních údajů
1. Forma a obsah účetních údajů uvedených v čl. 30 odst. 1 písm. c) a způsob jejich předávání Komisi musí být v souladu s prováděcím nařízením Komise (EU) č. 991/2013 (17).
2. Komise použije účetní údaje výhradně pro účely:
a)
plnění svých funkcí v rámci schválení účetní závěrky podle nařízení (EU) č. 1306/2013;
b)
sledování vývoje a poskytování prognóz v zemědělství.
Evropský účetní dvůr a Evropský úřad pro boj proti podvodům (OLAF) mají v rámci plnění svých povinností rovněž přístup k těmto údajům.
3. Jakékoli osobní údaje obsažené ve shromážděných účetních údajích jsou zpracovány výhradně pro účely uvedené v odstavci 2. Zejména platí, že pokud jsou účetní údaje používány Komisí pro účely uvedené v odst. 2 prvním pododstavci písm. b), Komise převede tyto údaje do anonymní podoby a zpracuje je pouze v souhrnné formě.
4. Všechny dotazy týkající se zpracování osobních údajů musí dotyčné osoby postoupit Komisi podle přílohy IV.
5. Komise zajistí zachování důvěrnosti a bezpečnosti účetních údajů.
Článek 32
Uchování účetních údajů
1. Podklady týkající se financovaných výdajů a účelově vázaných příjmů vybraných EZZF jsou Komisi k dispozici po dobu nejméně tří let následujících po roce, v němž Komise schválila účetní závěrku za rozpočtový rok uvedený v článku 51 nařízení (EU) č. 1306/2013.
2. Podklady týkající se financovaných výdajů a účelově vázaných příjmů vybraných EZFRV jsou Komisi k dispozici po dobu nejméně tří let následujících po roce, v němž proběhla poslední platba ze strany platební agentury.
3. V případě nesrovnalostí nebo nedbalosti jsou podklady uvedené v odstavcích 1 a 2 Komisi k dispozici po dobu nejméně tří let následujících po roce, v němž došlo k úplnému zpětnému získání částek od příjemce a jejich připsání na účet fondů, anebo v němž bylo rozhodnuto o finančních důsledcích toho, že nedošlo ke zpětnému získání podle čl. 54 odst. 2 nařízení (EU) č. 1306/2013.
4. V případě řízení o schválení podle článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013 jsou podklady uvedené v odstavcích 1 a 2 tohoto článku Komisi k dispozici po dobu nejméně jednoho roku následujícího po roce, v němž bylo řízení ukončeno, nebo, pokud je rozhodnutí o souladu předmětem soudního řízení u Soudního dvora Evropské unie, po dobu nejméně jednoho roku následujícího po roce, v němž bylo uvedené soudní řízení ukončeno.
5. Podklady uvedené v odstavcích 1 až 4 se uchovávají k dispozici Komisi v tištěné podobě a/nebo v elektronické podobě.
Členský stát se může rozhodnout uchovávat doklady výhradně v elektronické podobě, pouze pokud jeho vnitrostátní právní předpisy povolují používání elektronických dokumentů jako důkazu účtovaných transakcí ve vnitrostátních soudních řízeních.
Pokud jsou doklady uchovávány pouze v elektronické podobě, musí být dotyčný systém v souladu s oddílem 3 (B) přílohy I nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014.
Článek 33
Schválení účetní závěrky
1. Rozhodnutí Komise o schválení účetní závěrky uvedené v článku 51 nařízení (EU) č. 1306/2013 stanoví výši výdajů uskutečněných v každém členském státě během dotyčného rozpočtového roku, které jsou uznány jako účtovatelné fondům na základě účetní závěrky uvedené v článku 29 tohoto nařízení a snížení a pozastavení plateb podle článku 41 nařízení (EU) č. 1306/2013.
Rozhodnutí rovněž stanoví částky, které mají být účtovány Unii a dotčenému členskému státu podle čl. 54 odst. 2 nařízení (EU) č. 1306/2013.
Pokud jde o EZFRV, částka stanovená rozhodnutím o schválení účetní závěrky zahrnuje prostředky, které může dotčený členský stát znovu použít jejich přerozdělením podle čl. 56 odst. 2 nařízení (EU) č. 1306/2013.
2. S ohledem na EZZF je částka, kterou lze v důsledku rozhodnutí o schválení účetní závěrky od každého členského státu získat zpět či mu má být uhrazena, stanovena pomocí odečtení měsíčních plateb za daný rozpočtový rok od výdajů uznaných ve stejném roce v souladu s odstavcem 1. Komise tuto částku odečte od měsíční platby týkající se výdajů uskutečněných za druhý měsíc následující po měsíci, v němž bylo přijato rozhodnutí o schválení účetní závěrky, nebo ji k ní přičte.
S ohledem na EZFRV je částka, kterou lze v důsledku rozhodnutí o schválení účetní závěrky od každého členského státu získat zpět či mu má být uhrazena, stanovena pomocí odečtení průběžných plateb za daný rozpočtový rok od výdajů uznaných za stejný rok v souladu s odstavcem 1.
Komise tuto částku odečte od první platby, za niž členský stát předkládá prohlášení o výdajích poté, co bylo přijato rozhodnutí podle článku 51 nařízení (EU) č. 1306/2013, nebo ji k ní přičte.
3. Komise sdělí dotčenému členskému státu výsledky svého ověření poskytnutých informací spolu s případnými návrhy na změny nejpozději do 30. dubna následujícího po konci finančního roku.
4. Pokud Komise nemůže schválit účetní závěrku členského státu do 31. května následujícího roku z důvodů, které lze přičíst dotčenému členskému státu, uvědomí tento členský stát o dodatečném šetření, které navrhuje provést podle článku 47 nařízení (EU) č. 1306/2013.
5. Odstavce 1 až 4 se použijí obdobně na účelově vázané příjmy ve smyslu článku 43 nařízení (EU) č. 1306/2013.
Článek 34
Schválení souladu
1. Za účelem stanovení částek, které mají být vyloučeny z financování Unií v případě zjištění, že výdaje nebyly uskutečněny v souladu s předpisy Unie, využije Komise svých vlastních zjištění a zohlední informace poskytnuté členskými státy, pokud byly tyto informace poskytnuty ve lhůtách stanovených Komisí v rámci postupu pro schvalování souladu provedeného v souladu s článkem 52 nařízení (EU) č. 1306/2013 a s tímto článkem.
2. Pokud se Komise v důsledku šetření domnívá, že výdaje nebyly uskutečněny v souladu s předpisy Unie, sdělí svá zjištění dotčenému členskému státu, upřesní nápravná opatření nezbytná k zajištění budoucího souladu s těmito předpisy a uvede předběžnou výši finanční opravy, kterou považuje v této fázi postupu za odpovídající svým zjištěním. Součástí uvedeného sdělení bude rovněž návrh na uskutečnění dvoustranného jednání do čtyř měsíců od uplynutí lhůty pro odpověď členského státu. Sdělení bude odkazovat na tento článek.
Členský stát odpoví do dvou měsíců od přijetí sdělení. Ve své odpovědi má členský stát zejména možnost:
a)
prokázat Komisi, že skutečný rozsah nedodržení předpisů nebo riziko pro fondy je menší, než bylo uvedeno ve sdělení Komise;
b)
uvědomit Komisi o nápravných opatřeních, která přijal za účelem zajištění souladu s předpisy Unie, a o datu účinnosti jejich provedení.
V odůvodněných případech může Komise na základě odůvodněné žádosti členského státu schválit prodloužení dvouměsíční lhůty maximálně o dva měsíce. Žádost se Komisi předá před uplynutím této lhůty.
Pokud se členský stát domnívá, že není nutné, aby došlo k dvoustrannému jednání, uvědomí o tom Komisi ve své odpovědi na výše uvedené sdělení.
3. Při dvoustranném jednání se obě strany snaží o nalezení dohody, pokud jde o opatření, která je nezbytné přijmout, jakož i o hodnocení závažnosti protiprávního jednání a finanční škody vzniklé rozpočtu Unie.
Komise do třiceti pracovních dnů po dvoustranném jednání vypracuje zápis a zašle jej členskému státu. Členský stát může Komisi své připomínky zaslat do patnácti pracovních dní po obdržení tohoto zápisu.
Do šesti měsíců od zaslání zápisu z dvoustranného jednání Komise formálně sdělí členskému státu své závěry na základě informací, které získala v rámci postupu pro schvalování souladu. Toto sdělení obsahuje hodnocení výdajů, jež mají být vyloučeny z financování Unií podle článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013 a článku 12 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014. Sdělení obsahuje odkaz na čl. 40 odst. 1 tohoto nařízení.
4. Pokud členský stát využil smírčího řízení podle článku 40, Komise sdělí své závěry členskému státu nejpozději do šesti měsíců poté, co:
a)
obdržela zprávu smírčího orgánu, nebo
b)
obdržela dodatečné informace od členského státu ve lhůtě uvedené v čl. 40 odst. 3 druhém pododstavci za předpokladu, že byly splněny podmínky stanovené v odstavci 6 tohoto článku.
5. Komise musí mít k dispozici všechny informace, jež jsou relevantní v této konkrétní fázi postupu, aby odstavce 3 a 4 mohla použít v rámci příslušných lhůt. Pokud se Komise domnívá, že nemá dostatek informací, může kdykoli během lhůt stanovených v odstavcích 3 a 4:
a)
požádat členský stát o doplňující informace, které jí členský stát předá do dvou měsíců od obdržení sdělení; a/nebo
b)
sdělit členskému státu, že hodlá provést dodatečný audit za účelem provedení nezbytných ověření.
Lhůty uvedené v odstavcích 3 a 4 začínají v tomto případě běžet opět buď ode dne, kdy Komise obdrží požadované dodatečné informace, nebo od posledního dne dodatečného auditu.
6. Při hodnocení výdajů, které mají být vyloučeny z financování Unií, lze informace sdělené členským státem po formálním sdělení Komise podle odst. 3 druhého pododstavce zohlednit pouze:
a)
pokud je nezbytné zabránit hrubému přecenění finanční újmy způsobené rozpočtu Unie; a
b)
pokud je pozdní předání informací řádně odůvodněno vnějšími faktory a není jím ohroženo včasné přijetí rozhodnutí ze strany Komise podle článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013.
7. Poté, co Komise členským státům sdělila své závěry v souladu s čl. 34 odst. 3 nebo 4 tohoto nařízení, přijme případně jedno nebo více rozhodnutí podle článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013 s cílem vyloučit z financování Unií výdaje, které nejsou v souladu předpisy Unie. Komise může opakovaně přistoupit k postupu pro schvalování souladu, dokud členský stát skutečně neprovede nápravná opatření.
8. S ohledem na EZZF jsou odpočty z financování Unií prováděny Komisí z měsíčních plateb souvisejících s výdaji ve druhém měsíci následujícím po rozhodnutí podle článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013.
Pokud jde o EZFRV, provádí Komise odpočty financování Unií od platby, za niž členský stát předložil prohlášení o výdajích poté, co bylo přijato rozhodnutí podle článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013.
Na žádost členského státu a po konzultaci s Výborem zemědělských fondů však může Komise přijmout rozhodnutí, kterým se stanoví jiná lhůta pro provedení odpočtů nebo povoluje jejich náhrada prostřednictvím splátek, pokud je to odůvodněno závažností odpočtů zahrnutých do prováděcího aktu přijatého na základě článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013.
9. V řádně odůvodněných případech, které je nezbytné dotčenému členskému státu oznámit, může Komise prodloužit lhůty stanovené v odstavcích 3 a 4.
10. Odstavce 1 až 9 se použijí obdobně na účelově vázané příjmy ve smyslu článku 43 nařízení (EU) č. 1306/2013.
Článek 35
Rozhodnutí nezahájit či neprovádět šetření v případě nedodržení postupu pro schvalování souladu
1. Komise se může rozhodnout, že nezahájí nebo neprovede šetření v případě nedodržení postupu pro schvalování souladu podle článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013, pokud očekává, že případné finanční opravy za nedodržení postupu zjištěné na základě šetření uvedeného v čl. 34 odst. 2 jsou nižší než 50 000 EUR a představují méně než 2 % příslušných výdajů nebo částek, které mají být získány zpět.
2. Pokud Komise sníží měsíční platby v souladu s čl. 41 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013, může rozhodnout o nezahájení nebo neprovedení šetření v případě nedodržení postupu pro schvalování souladu podle článku 52 uvedeného nařízení za předpokladu, že dotčený členský stát nevznese námitku proti použití tohoto odstavce v rámci řízení podle čl. 41 odst. 1 uvedeného nařízení.
Článek 36
Smírčí orgán
Pro účely schvalování souladu uvedeného v článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013 se ustaví smírčí orgán. Smírčí orgán plní zejména následující úkoly:
a)
posuzovat záležitosti, jež mu předloží členský stát, který obdržel formální sdělení od Komise podle čl. 34 odst. 3 druhého pododstavce tohoto nařízení, včetně hodnocení výdajů, které Komise zamýšlí vyloučit z financování Unií;
b)
usilovat o sblížení rozdílných postojů Komise a dotčeného členského státu;
c)
na závěr svého posuzování vypracovat zprávu o výsledcích svého úsilí o sblížení postojů, přičemž ji doplní poznámkami, které považuje za vhodné, pokud spor částečně nebo zcela přetrvává.
Článek 37
Složení smírčího orgánu
1. Smírčí orgán se skládá minimálně z pěti členů vybraných z významných osob, které mohou zaručit svou nezávislost a které jsou vysoce kvalifikovány v záležitostech týkajících se financování společné zemědělské politiky, včetně rozvoje venkova, nebo v provádění finančního auditu.
Tyto osoby musí být státními příslušníky různých členských států.
2. Předsedu, členy a náhradníky jmenuje Komise na počáteční funkční období tří let na základě konzultace s Výborem zemědělských fondů.
Funkční období lze prodloužit vždy pouze o jeden rok a musí o tom být informován Výbor zemědělských fondů. Pokud je však předseda, který má být jmenován, již členem smírčího orgánu, jeho počáteční předsednické funkční období trvá tři roky.
Jména předsedy, členů a náhradníků smírčího orgánu se zveřejňují v řadě C Úředního věstníku Evropské unie.
3. Členové smírčího orgánu jsou odměňováni s ohledem na časovou náročnost úkolů. Náhrada nákladů se provádí v souladu s platnými předpisy pro zaměstnance Komise.
4. Po uplynutí funkčního období zůstává předseda i členové ve svých funkcích, dokud nebudou vystřídáni novými členy nebo opětovně jmenováni.
5. Funkční období členů, kteří nadále nesplňují podmínky nezbytné k výkonu svých úkolů ve smírčím orgánu, nebo kteří z jakéhokoli důvodu nejsou na neurčitou dobu k dispozici, může být Komisí ukončeno po konzultaci s Výborem zemědělských fondů.
V takovém případě je dotčený člen nahrazen na zbývající část svého funkčního období náhradníkem a je o tom informován Výbor zemědělských fondů.
Pokud je funkční období předsedy ukončeno, je člen, který má vykonávat funkci předsedy po zbytek funkčního období, na které byl předseda jmenován, jmenován Komisí po konzultaci s Výborem zemědělských fondů.
Článek 38
Nezávislost smírčího orgánu
1. Členové smírčího orgánu vykonávají své úkoly zcela nezávisle a nevyžadují ani nepřijímají pokyny od Komise, jakékoli vlády nebo jiného subjektu.
Členové smírčího orgánu se neúčastní činnosti smírčího orgánu ani nepodepisují zprávu, pokud byli ve svých předchozích funkcích osobně zapojeni do projednávané záležitosti.
2. Aniž je dotčen článek 287 Smlouvy, členové smírčího orgánu nesmějí sdělovat informace získané v souvislosti se svou činností ve smírčím orgánu. Tyto informace jsou důvěrné a vztahuje se na ně služební tajemství.
Článek 39
Organizace činnosti
1. Smírčí orgán zasedá v sídle Komise. Jeho činnost připravuje a organizuje předseda. Aniž je dotčen čl. 37 odst. 5 první pododstavec, v případě nepřítomnosti předsedy vykonává funkci předsedy nejstarší člen orgánu.
Funkci sekretariátu smírčího orgánu zajišťuje Komise.
2. Aniž je dotčen čl. 38 odst. 1 druhý pododstavec, smírčí orgán přijímá své zprávy nadpoloviční většinou hlasů přítomných členů s tím, že usnášeníschopný je za přítomnosti tří členů.
Zprávy podepisují předseda a členové, kteří se účastnili jednání. Jsou spolupodepisovány sekretariátem.
Článek 40
Smírčí řízení
1. Členský stát se může obrátit na smírčí orgán ve lhůtě nejvýše 30 pracovních dnů od obdržení sdělení Komise podle čl. 34 odst. 3 druhého pododstavce s odůvodněným návrhem na zahájení smírčího řízení zaslaným sekretariátu smírčího orgánu.
Podmínky předepsaného postupu jsou spolu s adresou sekretariátu sděleny členským státům prostřednictvím Výboru zemědělských fondů.
2. Návrh na zahájení smírčího řízení je přípustný pouze tehdy, pokud částka, která má být vyloučena z financování Unií podle sdělení Komise, buď:
a)
přesahuje 1 milion EUR;
nebo
b)
představuje více než 25 % celkových ročních výdajů členského státu v rámci dotčené rozpočtové položky.
Kromě toho může předseda smírčího orgánu prohlásit návrh na zahájení smírčího řízení za přípustný, pokud daný členský stát v průběhu předchozích jednání uvedl a dostatečně odůvodnil, že se jedná o zásadní otázku týkající se uplatňování předpisů Unie. Takový návrh však nebude přípustný tehdy, pokud se vztahuje výhradně na záležitost právního výkladu.
3. Smírčí orgán provádí svá šetření co nejméně formálně a co nejrychleji výhradně na základě dokladů dostupných Komisi v okamžiku sdělení formálních závěrů podle čl. 34 odst. 3, jakož i na základě nestranného vyjádření Komise a dotčených vnitrostátních orgánů.
Pokud však členský stát považuje za nezbytné předložit ve své žádosti o zahájení smírčího řízení informace, které dosud nebyly Komisi sděleny, smírčí orgán může Komisi vyzvat, aby posoudila tyto nové informace pouze v případě, že jsou splněny podmínky stanovené v čl. 34 odst. 6. Tyto informace musí být Komisi sděleny nejpozději dva měsíce poté, co byla odeslána zpráva uvedená v čl. 36 písm. c).
4. Nepodaří-li se smírčímu orgánu do čtyř měsíců od předložení případu sblížit postoje Komise a členského státu, považuje se smírčí řízení za neúspěšné.
V takovém případě se ve zprávě uvedené v čl. 36 písm. c) uvedou důvody, proč ke sblížení postojů nedošlo. Uvede se také, zda během řízení nebylo dosaženo částečné dohody a zda smírčí orgán vyzval Komisi, aby posoudila nové informace podle odst. 3 druhého pododstavce.
Zpráva je zaslána:
a)
dotčenému členskému státu;
b)
Komisi k posouzení před sdělením svých závěrů členskému státu;
c)
ostatním členským státům v rámci Výboru zemědělských fondů.
KAPITOLA IV
PRAVIDLA PRO KONTROLY
ODDÍL 1
Obecná pravidla
Článek 41
Snížení úrovně kontrol na místě
1. Členské státy mohou rozhodnout snížit minimální úroveň kontrol na místě v souladu s čl. 59 odst. 5 nařízení (EU) č. 1306/2013, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
certifikační subjekt v souladu s článkem 9 nařízení (EU) č. 1306/2013 předložil své stanovisko potvrzující, že systém vnitřní kontroly řádně funguje a že míra chybovosti pro dotčenou populaci byla nižší než práh významnosti ve výši 2,0 % po dobu nejméně dvou po sobě jdoucích rozpočtových roků předcházejících roku, kdy se plánuje zavedení snížené míry kontrol;
b)
Komise neinformovala dotčený členský stát o tom, že nemůže přijmout stanovisko uvedené v písmenu a) tohoto odstavce poskytnuté certifikačním subjektem v kontextu článku 9 nařízení (EU) č. 1306/2013; a
c)
Komise:
i)
neinformovala dotčený členský stát podle článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013 o nedostatcích kontrolního systému v rámci jednotlivých režimů podpory anebo dotyčného opatření, nebo
ii)
je při uplatňování článku 34 tohoto nařízení spokojena s nápravnými opatřeními přijatými dotčeným členským státem, pokud byl tento členský stát informován podle článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013 o nedostatcích kontrolního systému v rámci jednotlivých režimů podpory anebo dotyčného opatření.
2. Členské státy se mohou rozhodnout, že sníží minimální úroveň kontrol na místě v závislosti na úrovních a případných dalších podmínkách stanovených v odvětvových právních předpisech.
Členské státy informují Komisi o svém rozhodnutí snížit minimální úroveň kontrol na místě bezprostředně po jeho přijetí. Součástí těchto informací je:
a)
režim podpory anebo dotyčné opatření;
b)
období, po něž se bude uplatňovat snížená minimální úroveň kontrol na místě;
c)
snížená minimální úroveň kontrol prováděných na místě, jež má platit.
3. V případě, že některá z kumulativních podmínek stanovených v odstavci 1 nebo jakákoli další podmínka stanovená podle odvětvových právních předpisů není nadále plněna, členské státy okamžitě zruší své rozhodnutí snížit minimální úroveň kontrol na místě a od následujícího roku podání žádostí uplatní minimální úroveň kontrol na místě stanovenou právními předpisy v odvětví zemědělství.
ODDÍL 2
Kontrola operací
Článek 42
Kontrola ze strany členských států
1. Systematická kontrola obchodní dokumentace podniků podle čl. 80 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013 se pro každé kontrolní období uvedené v odstavci 4 tohoto článku použije na počet podniků, který nesmí být menší než polovina podniků, u nichž výše příjmů nebo výdajů nebo součtu příjmů a výdajů v rámci systému financování EZZF přesahuje 150 000 EUR za rozpočtový rok EZZF předcházející začátku dotčeného kontrolního období.
2. Členské státy, aniž jsou dotčeny jejich závazky vymezené v čl. 80 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013, vyberou pro každé kontrolní období podniky, které mají být zkontrolovány na základě analýzy rizik u všech opatření, kde je to proveditelné. Své návrhy na využití analýzy rizik předloží členské státy Komisi alespoň šest měsíců před začátkem příslušného kontrolního období. Návrhy budou obsahovat všechny relevantní informace týkající se koncepce, metody a údajů použitých v rámci analýzy, jakož i kritéria a očekávaný způsob provádění kontrol, které je třeba provést. Návrh bude vypracován v souladu s přílohou V tohoto nařízení. Členské státy přihlédnou k připomínkám, které Komise k návrhům na analýzu rizik podá do osmi týdnů po obdržení daného návrhu.
3. Pokud jde o opatření, o nichž členské státy usoudí, že na ně nelze metodu analýzy rizik použít, musí být kontrolovány podniky, u nichž výše příjmů nebo výdajů nebo součtu příjmů a výdajů v rámci systému financování EZZF přesahuje 350 000 EUR a které nebyly kontrolovány podle tohoto nařízení a hlavy V kapitoly III nařízení (EU) č. 1306/2013 v průběhu některého ze dvou předcházejících kontrolních období.
4. Kontrolní období trvá od 1. července do 30. června následujícího roku. Kontrola se týká období alespoň dvanácti měsíců, které končí v průběhu předcházejícího kontrolního období; může být rozšířena na období stanovené členským státem, která předcházejí nebo následují toto dvanáctiměsíční období.
Článek 43
Přístup k obchodní dokumentaci
Podniky uchovávají obchodní dokumentaci po dobu nejméně tří let od konce roku, v němž byla vystavena. Členské státy mohou stanovit delší dobu uchovávání této dokumentace.
Článek 44
Společné činnosti
Komise může rozhodnout z vlastního podnětu nebo na základě návrhu členského státu a po dohodě s dotyčnými členskými státy o koordinaci společných opatření zahrnujících vzájemnou pomoc mezi dvěma nebo více členskými státy, jak stanoví čl. 83 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013.
Článek 45
Vzájemná pomoc
1. V průběhu prvního čtvrtletí následujícího po rozpočtovém roce EZZF, v němž byla vyplacena a/nebo obdržena dotyčná částka, předají členské státy seznam podniků uvedený v čl. 83 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013 každému členskému státu, v němž je takový podnik usazen. Seznam obsahuje všechny podrobnosti umožňující oslovenému členskému státu zjistit totožnost podniků a splnit své kontrolní povinnosti. Oslovený členský stát je příslušný k provádění kontrol podniků v souladu s článkem 80 nařízení (EU) č. 1306/2013. Kopie každého seznamu je předán Komisi.
Členský stát, ve kterém byla vyplacena nebo obdržena finanční částka, může v souladu s článkem 80 nařízení (EU) č. 1306/2013 požádat členský stát, v němž je podnik usazen, o kontrolu některých podniků, které jsou uvedeny v seznamu, s uvedením důvodů této žádosti a zejména rizik, která jsou s ní spojena.
Členský stát, který obdrží tuto žádost, náležitě přihlédne k rizikům spojeným s tímto podnikem, která mu sdělil členský stát, jenž o kontrolu požádal.
Dožádaný členský stát uvědomí členský stát, který o kontrolu požádal, o opatřeních, která učinil po obdržení jeho žádosti. Provede-li kontrolu některého z podniků uvedených v seznamu, uvědomí žádající členský stát, který kontrolu provedl, o výsledcích kontroly členský stát, který danou žádost vznesl, a to do tří měsíců po skončení kontrolního období.
Přehled těchto žádostí se čtvrtletně zasílá Komisi, a to do jednoho měsíce po uplynutí každého čtvrtletí. Komise může požadovat předložení kopií jednotlivých žádostí.
Seznam podniků uvedených v prvním pododstavci se sestaví v souladu se vzorovým formulářem uvedeným v příloze VI.
2. Seznam podniků podle čl. 83 odst. 2 nařízení (EU) č. 1306/2013 se sestaví v souladu se vzorovým formulářem uvedeným v příloze VII tohoto nařízení.
3. Žádost členského státu o kontrolu určitého podniku v jiném členském státě podle odst. 1 druhého pododstavce a čl. 83 odst. 3 nařízení (EU) č. 1306/2013 se vypracuje v souladu se vzorovým formulářem uvedeným v příloze VIII tohoto nařízení.
4. Informace o výsledcích kontrol uvedené v odst. 1 druhém pododstavci a v čl. 83 odst. 3 nařízení (EU) č. 1306/2013 se sestaví v souladu se vzorovým formulářem uvedeným v příloze IX tohoto nařízení.
5. Přehled žádostí uvedených v odst. 1 pátém pododstavci a v čl. 83 odst. 3 nařízení (EU) č. 1306/2013, včetně výsledků kontrol, se sestaví v souladu se vzorovým formulářem uvedeným v příloze X tohoto nařízení.
6. Údaje, které je nutno poskytnout podle odstavce 1, se předávají v elektronické podobě ve formátu stanoveném v oddíle 2 přílohy II prováděcího nařízení (EU) č. 991/2013.
Článek 46
Roční programy a zprávy
1. Roční program kontrol podle článku 84 nařízení (EU) č. 1306/2013 se vypracuje v souladu se vzorovým formulářem uvedeným v příloze XI tohoto nařízení.
2. Výroční zpráva uvedená v čl. 86 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013 musí obsahovat veškeré obtíže, s nimiž se kontrola setkala, jakož i opatření přijatá k jejich překonání, a musí obsahovat případné návrhy na zlepšení.
Zpráva obsahuje podrobné informace o každém z aspektů používání hlavy V kapitoly III nařízení (EU) č. 1306/2013 uvedených v příloze XII tohoto nařízení uspořádané v jasně označených oddílech pod příslušnými nadpisy uvedenými v této příloze.
3. Informace, které mají být předloženy podle tohoto článku a článku 45, mohou být předány v tištěné nebo elektronické podobě ve formátu, na němž se dohodne odesílatel a příjemce.
4. Komise každoročně vyhodnotí dosažený pokrok ve své výroční finanční zprávě o řízení fondu uvedené v článku 109 nařízení (EU) č. 1306/2013.
Článek 47
Zvláštní orgány
1. Zvláštní orgány podle článku 85 nařízení (EU) č. 1306/2013 jsou, kromě úkolů uvedených v uvedeném článku, odpovědné za:
a)
školení vnitrostátních úředníků pověřených prováděním kontrol podle tohoto oddílu, které jim umožní získat znalosti dostatečné k výkonu jejich povinností;
b)
zpracovávání zpráv o kontrolách a dalších dokumentů souvisejících s prováděnými kontrolami stanovenými v hlavě V kapitole III nařízení (EU) č. 1306/2013;
c)
vypracovávání a projednávání programů podle článku 84 nařízení (EU) č. 1306/2013 a zpráv podle čl. 86 odst. 1 uvedeného nařízení.
2. Členské státy svěří zvláštním orgánům veškeré pravomoci nutné k plnění úkolů podle odstavce 1.
Tvoří je dostatečný počet úředníků, kteří jsou vhodným způsobem odborně vzděláni k výkonu těchto úkolů.
3. Členské státy, v nichž je minimální počet podniků, které mají být kontrolovány, menší než 10, nejsou povinny zřídit zvláštní orgán.
KAPITOLA V
JISTOTY
ODDÍL 1
Účel, informační technologie, vyšší moc
Článek 48
Účel
Tato kapitola se vztahuje na všechny případy, kdy právní předpisy z jednotlivých odvětví zemědělství stanoví jistotu, bez ohledu na to, zda je použit přímo pojem „jistota“.
Tato kapitola se nevztahuje na jistoty poskytnuté k zajištění platby dovozních a vývozních cel podle nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 (18).
Článek 49
Elektronická veřejná správa
Sdělení, dokumentace a jistoty mohou být vytvářeny, zpracovávány a spravovány prostřednictvím informačních technologií (IT) za předpokladu, že používané systémy jsou řízeny na základě úředně schválených protokolů kvality a bezpečnosti způsobilých pro tyto systémy.
Pokud příslušné orgány nemají přístup k požadovaným dokumentům za účelem ověření z důvodů rozdílných systémů IT, musí být tyto dokumenty vytisknuty a osvědčeny jako pravé orgánem odpovědným za řízení těchto systémů IT (dále jen „vydávající orgán“) nebo orgánem příslušným pro osvědčení dokumentů jako úředně ověřených kopií.
Tyto výtisky lze nahradit elektronickou zprávou mezi vydávajícím orgánem a příjemcem nebo příslušným orgánem za předpokladu, že vydávající orgán poskytne formou úředně schváleného protokolu o osvědčení ujištění o pravosti zprávy.
Článek 50
Lhůty v případě vyšší moci
1. Tento článek se použije v případě, kdy se na něj odvolává konkrétní nařízení.
2. Požadavek na uznání případu vyšší moci je nepřípustný, pokud jej příslušný orgán obdrží více než 30 kalendářních dnů:
a)
ode dne, kdy byl hospodářský subjekt příslušným orgánem informován o zjištěném nesplnění příslušné povinnosti ve smyslu čl. 23 odst. 2 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014; po uplynutí lhůty pro splnění příslušné povinnosti uvedené v čl. 23 odst. 3 uvedeného nařízení nebo po uplynutí lhůty pro předložení důkazu pro splnění příslušné povinnosti uvedené v čl. 23 odst. 4 uvedeného nařízení;
b)
po uplynutí lhůty pro podání nabídek ve třetí zemi, kde je nabídka spojena s osvědčením o stanovení náhrady předem pro vývozní náhrady.
3. Hospodářské subjekty předloží ke spokojenosti příslušného orgánu důkaz o okolnostech, které považují za případ vyšší moci, do 181 kalendářních dnů následujících po uplynutí lhůty pro plné splnění povinnosti. Může jim být udělena dodatečná lhůta v případech, pokud nemohou předložit důkazy v uvedené lhůtě, i když vynaložily veškeré úsilí k jejich získání a předložení.
4. Případy vyšší moci, které členské státy uznaly, sdělí Komisi spolu s příslušnými údaji ke každému případu.
ODDÍL 2
Forma jistot
Článek 51
Forma
1. Jistota může být poskytnuta:
a)
složením hotovosti podle čl. 19 odst. 2 a 3 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014; a/nebo
b)
stanovením ručitele podle článku 21 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014.
2. Příslušný orgán může rozhodnout o poskytnutí jistoty:
a)
formou hotovostních vkladů v bance;
b)
formou uznaných pohledávek vůči veřejnoprávnímu subjektu nebo veřejným prostředkům, které jsou splatné a vůči kterým neexistuje žádná přednostní pohledávka; a/nebo
c)
formou převoditelných kolaterálů v dotyčném členském státě, s podmínkou, že byly vydány tímto členským státem nebo na ně poskytl jistotu.
3. Příslušný orgán může stanovit další podmínky pro přijetí jistot uvedených v odstavci 2.
Článek 52
Převoditelné kolaterály
1. Prodejní hodnota kolaterálu poskytnutého podle čl. 51 odst. 2 písm. c) musí při poskytnutí jistoty činit nejméně 115 % hodnoty požadované jistoty.
2. Příslušný orgán může přijmout jistotu uvedenou v čl. 51 odst. 2 písm. c) pouze tehdy, pokud se strana nabízející tuto jistotu písemně zaváže buď poskytnout dodatečnou jistotu, nebo nahradit původní jistotu, pokud prodejní hodnota dotyčné jistoty byla za poslední tři měsíce nižší než 105 % hodnoty požadované jistoty. Tento písemný závazek není nutný, stanoví-li tak vnitrostátní právní předpisy. Příslušný orgán pravidelně zkoumá hodnotu takové jistoty.
3. Prodejní hodnotu jistoty uvedené v čl. 51 odst. 2 písm. c) stanoví příslušný orgán s ohledem na výdaje předpokládaného prodeje.
4. Prodejní hodnota jistot se vypočítává podle posledního kotovaní, které je k dispozici.
5. Strana, která poskytuje jistotu, poskytne na žádost příslušného orgánu důkaz o prodejní hodnotě.
Článek 53
Nahrazení a určení
1. Každá forma jistoty může být nahrazena jinou.
Nahrazení však musí schválit příslušný orgán v těchto případech:
a)
pokud původní jistota propadla, aniž by byla inkasována; nebo
b)
pokud je náhradní jistota jedním z typů jistot uvedených v čl. 51 odst. 2.
2. Bloková jistota může být nahrazena jinou blokovou jistotou za podmínky, že nová bloková jistota kryje nejméně část původní blokové jistoty, která je určena v okamžiku nahrazení k zajištění splnění jedné nebo více dosud nesplněných smluvních povinností.
3. Jakmile se část blokové jistoty vztahuje na určitou povinnost, musí být aktualizován zůstatek zbývající blokové jistoty.
ODDÍL 3
Uvolnění a propadnutí
Článek 54
Částečné uvolnění
V případě, že zvláštní předpisy Unie nestanoví minimální množství, může příslušný orgán sám omezit počet uvolněných částí z každé jistoty a stanovit minimální částku pro každé uvolnění tohoto typu.
Před uvolněním celé jistoty nebo její části může příslušný orgán požadovat, aby byla podána písemná žádost o uvolnění.
V případě jistot kryjících více než 100 % zajištěné částky, uvolní se část jistoty přesahující 100 %, jakmile dojde ke konečnému uvolnění nebo propadnutí zbylé zajištěné částky.
Článek 55
Propadnutí
1. Jakmile se příslušný orgán dozví o skutečnostech, které jsou důvodem k propadnutí celé jistoty nebo její části, neprodleně vyzve dotyčnou stranu k zaplacení propadlé částky, a tato platba musí být provedena ve lhůtě nejvýše 30 dnů ode dne žádosti o zaplacení.
Pokud platba nebyla provedena v předepsané lhůtě, příslušný orgán:
a)
neprodleně inkasuje s konečnou platností jistotu podle čl. 51 odst. 1 písm. a);
b)
neprodleně vyzve ručitele uvedeného v čl. 51 odst. 1 písm. b), aby přikročil k placení a aby tato platba byla provedena ve lhůtě nejvýše 30 dnů ode dne přijetí žádosti o zaplacení;
c)
neprodleně učiní nezbytná opatření aby:
i)
jistoty uvedené v čl. 51 odst. 2 písm. b) a c) byly přeměněny na hotovost a orgán tak mohl disponovat splatnou částkou,
ii)
mu byly dány k dispozici hotovostní fondy v bance uvedené v čl. 51 odst. 2 písm. a) na jeho vlastní účet.
Příslušný orgán může neprodleně inkasovat s konečnou platností jistotu uvedenou v čl. 51 odst. 1 písm. a), aniž by nejprve vyzval dotyčnou stranu k zaplacení.
2. Aniž je dotčen odstavec 1,
a)
jestliže je přijato rozhodnutí o propadnutí jistoty a poté je odloženo v důsledku opravného prostředku v souladu s vnitrostátními právními předpisy, platí příslušná strana úroky ze skutečně propadlé částky za období počínající 30 dnů ode dne přijetí žádosti o zaplacení podle odstavce 1 a končící den před zaplacením skutečně propadlé částky;
b)
jestliže je po výsledku řízení o opravném prostředku po dotyčné straně požadováno zaplatit do 30 dnů propadlou částku, může členský stát vypočítat úroky tak, jako by se platba uskutečnila dvacátým dnem ode dne této žádosti;
c)
použitelná úroková sazba se vypočítává podle vnitrostátních právních předpisů, ale nesmí být v žádném případě nižší než sazba použitelná pro krytí částek v národní měně;
d)
platební agentury odečítají placené úroky z výdajů EZZF nebo EZFRV v souladu s nařízením (EU) č. 1306/2013;
e)
členské státy mohou pravidelně požadovat navýšení jistoty s ohledem na úroky.
3. Pokud jistota propadla a částka byla již připsána fondům, potom na základě výsledku rozhodnutí o opravném prostředku musí být propadlá částka včetně úroků vypočítaných sazbou podle vnitrostátních právních předpisů uhrazena zcela nebo zčásti a uhradí ji fondy, pokud není úhrada připsána orgánům nebo subjektům členských států z důvodů nedbalosti nebo závažné chyby.
ODDÍL 4
Informace
Článek 56
Informace o propadnutí jistot, typech jistot a ručitelích
1. Členské státy uchovávají pro potřeby Komise celkový počet a celkovou výši propadlých jistot za každý rok, bez ohledu na fázi postupu podle článku 55, přičemž rozlišují mezi jistotami, které se připíší do vnitrostátního rozpočtu, a jistotami, které se připíší do rozpočtu Unie. Tyto informace se uchovávají pro všechny propadlé jistoty vyšší než 1 000 EUR a každé ustanovení Unie, které stanoví jistotu. Informace se týkají jak částek zaplacených přímo dotyčnou stranou, tak i částky kryté prodejem jistoty.
2. Členské státy uchovávají pro potřeby Komise seznam obsahující:
a)
typy institucí schválených jednat jako ručitelé a za tímto účelem stanovené požadavky;
b)
typy jistot přijatých podle čl. 51 odst. 2 a za tímto účelem stanovené požadavky.
KAPITOLA VI
TRANSPARENTNOST
Článek 57
Obsah zveřejněných údajů
1. Údaje uvedené v čl. 111 odst. 1 písm. c) a d) nařízení (EU) č. 1306/2013 zahrnují:
a)
rozpis částek plateb uvedených v písmenu c) uvedeného článku pro každé jednotlivé opatření vyjmenované v příloze XIII tohoto nařízení, a dále součet těchto částek, které každý příjemce obdržel v daném rozpočtovém roce;
b)
popis opatření financovaných fondy, jak jsou uvedena v písmenu d) uvedeného článku a vyjmenována v příloze XIII tohoto nařízení, včetně povahy a cíle každého opatření.
2. Částky uvedené v odstavci 1 jsou vyjádřeny v eurech v členských státech, které přijaly euro, a v národní měně v ostatních členských státech.
3. Členské státy mohou zveřejnit podrobnější informace, než je stanoveno v odstavcích 1 a 2, aniž by tím byla dotčena nezbytná ochrana soukromí.
Článek 58
Zveřejňování údajů o obci
Pokud informace, které mají být zveřejněny pro účely čl. 112 odst. 3 nařízení (EU) č. 1306/2013, by vzhledem k omezenému počtu příjemců sídlících nebo registrovaných v dané obci umožnily identifikaci jednotlivého příjemce, který je fyzickou osobou, zveřejní dotčené členské státy jako informaci pro účely čl. 111 odst. 1 prvního pododstavce písm. b) uvedeného nařízení nejbližší větší správní subjekt, jehož je obec součástí.
Článek 59
Forma a datum zveřejnění
1. Údaje, které mají být zveřejněny na zvláštních stránkách, uvedené v čl. 111 odst. 1 druhém pododstavci nařízení (EU) č. 1306/2013 se zpřístupní formou vyhledávače, který uživatelům umožňuje vyhledávat příjemce podle jména nebo obce podle článku 58 tohoto nařízení, nebo podle obdržených částek nebo opatření nebo podle jejich kombinace a získat všechny náležité informace jako jednotný soubor údajů. Tyto informace jsou poskytovány v úředním jazyce či úředních jazycích členského státu a/nebo v jednom ze tří pracovních jazyků Komise.
2. Informace uvedené v odstavci 1 se zveřejní do 31. května každého roku pro předchozí rozpočtový rok.
3. V souladu s uvedeným článkem zůstávají dané údaje na internetové stránce přístupné dva roky od data, kdy byly poprvé zveřejněny.
Článek 60
Údaje o příjemcích
Údaje o příjemcích uvedené v článku 113 nařízení (EU) č. 1306/2013 se poskytnou příjemcům tak, že se začlení do formulářů žádostí o získání finančních prostředků z fondů, nebo v okamžiku, kdy jsou tyto údaje shromažďovány.
Pokud jde o údaje týkající se plateb přijatých v rozpočtových rocích 2014 a 2015, informace se odchylně od prvého pododstavce poskytne alespoň dva měsíce před datem zveřejnění.
Článek 61
Zveřejňování prahových hodnot režimu pro malé zemědělce
Částky oznámené členskými státy v souladu s čl. 112 druhým pododstavcem nařízení (EU) č. 1306/2013 se zveřejní na internetových stránkách Unie uvedených v čl. 62 odst. 1 tohoto nařízení.
Článek 62
Spolupráce mezi Komisí a členskými státy
1. Komise zřídí a udržuje internetovou stránku Unie pod svou centrální internetovou adresou, včetně odkazů na internetové stránky členských států. Komise poskytuje aktualizované internetové odkazy podle informací zaslaných členskými státy.
2. Členské státy Komisi zasílají internetové adresy svých internetových stránek, jakmile byly zřízeny, a zasílají také jakékoliv následující změny mající vliv na přístupnost jejich internetové stránky z internetových stránek Unie.
3. Členské státy jmenují orgány příslušné pro zřízení a údržbu internetových stránek stanovených čl. 59 odst. 1. Informují Komisi o názvu a podrobné adrese tohoto orgánu.
KAPITOLA VII
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 63
Zrušení
Nařízení (ES) č. 601/94, (ES) č. 4/2004 a (ES) č. 259/2008 se zrušují.
Nařízení (ES) č. 259/2008 se však i nadále použije pro platby za rozpočtový rok 2013. Odchylně od čl. 3 odst. 3 uvedeného nařízení zůstávají informace v něm uvedené na internetové stránce přístupné po dobu jednoho roku od data, kdy byly poprvé zveřejněny.
Článek 64
Vstup v platnost a použitelnost
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Avšak
a)
článek 10 se použije pro výdaje uskutečněné a účelově vázané příjmy vybrané členskými státy od 16. října 2014;
b)
články 34 až 40 se použijí od 1. ledna 2015. Lhůty podle čl. 34 odst. 3 a 4 se však nevztahují na šetření v rámci postupu pro schvalování souladu, u nichž bylo oznámení podle čl. 11 odst. 1 nařízení (ES) č. 885/2006 odesláno před 1. lednem 2015;
c)
kapitola VI se nevztahuje na platby uskutečněné počínaje rozpočtovým rokem 2014;
d)
informace předávané členskými státy v souladu s přílohou II sloupci V1 a V2 se poskytují počínaje rozpočtovým rokem 2016.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 6. srpna 2014.
DURCHFÜHRUNGSVERORDNUNG (EU) Nr. 908/2014 DER KOMMISSION
vom 6. August 2014
mit Durchführungsbestimmungen zur Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 des Europäischen Parlaments und des Rates hinsichtlich der Zahlstellen und anderen Einrichtungen, der Mittelverwaltung, des Rechnungsabschlusses und der Bestimmungen für Kontrollen, Sicherheiten und Transparenz
DIE EUROPÄISCHE KOMMISSION -
gestützt auf den Vertrag über die Arbeitsweise der Europäischen Union,
gestützt auf die Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 des Europäischen Parlaments und des Rates vom 17. Dezember 2013 über die Finanzierung, die Verwaltung und das Kontrollsystem der Gemeinsamen Agrarpolitik und zur Aufhebung der Verordnungen (EWG) Nr. 352/78, (EG) Nr. 165/94, (EG) Nr. 2799/98, (EG) Nr. 814/2000, (EG) Nr. 1290/2005 und (EG) Nr. 485/2008 des Rates (1), insbesondere auf Artikel 8 Absatz 2, Artikel 9 Absatz 2, Artikel 23, Artikel 36 Absatz 6, Artikel 46 Absätze 5 und 6, Artikel 50 Absatz 2, Artikel 53 Absatz 1, Artikel 57 Absatz 2, Artikel 62 Absatz 2, Artikel 66 Absatz 4, Artikel 88, Artikel 104 und Artikel 114,
in Erwägung nachstehender Gründe:
(1)
Die Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 enthält die grundlegenden Vorschriften für die Finanzierung, die Verwaltung und das Kontrollsystem der Gemeinsamen Agrarpolitik, darunter auch Vorschriften für die Zulassung der Zahlstellen und Koordinierungsstellen, die Mittelverwaltung und die Abschlussverfahren, die Kontrollsysteme und Sanktionen, einschließlich der Prüfung von Geschäftsvorgängen, Sicherheiten und Transparenz. Damit der mit der genannten Verordnung geschaffene neue Rechtsrahmen reibungslos funktioniert und einheitlich angewendet wird, wurde die Kommission ermächtigt, bestimmte Vorschriften in diesen Bereichen zu erlassen. Die neuen Vorschriften sollten die einschlägigen Vorschriften der Verordnungen (EG) Nr. 601/94 (2), (EG) Nr. 4/2004 (3), (EG) Nr. 883/2006 (4), (EG) Nr. 884/2006 (5), (EG) Nr. 885/2006 (6), (EG) Nr. 259/2008 (7) und der Durchführungsverordnung (EU) Nr. 282/2012 (8) der Kommission ersetzen. Die Verordnungen (EG) Nr. 883/2006, (EG) Nr. 884/2006, (EG) Nr. 885/2006 und die Durchführungsverordnung (EU) Nr. 282/2012 wurden mit der delegierten Verordnung (EU) Nr. 907/2014 der Kommission (9) aufgehoben. Im Interesse der Klarheit und Rechtssicherheit sollten die Verordnungen (EG) Nr. 601/94, (EG) Nr. 4/2004 und (EG) Nr. 259/2008 durch die vorliegende Verordnung aufgehoben werden.
(2)
Die Zahlstellen sollten von den Mitgliedstaaten nur dann zugelassen werden, wenn sie bestimmten auf Unionsebene festgelegten Mindestkriterien gemäß Artikel 1 Absatz 2 der delegierten Verordnung (EU) Nr. 907/2014 genügen. Diese Zulassungskriterien sind in Anhang I der delegierten Verordnung (EU) Nr. 907/2014 enthalten. Es sollten Bestimmungen für die Verfahren zur Erteilung, zur Überprüfung und zum Entzug der Zulassung von Zahlstellen und Koordinierungsstellen festgelegt werden.
(3)
Die Mitgliedstaaten sollten eine ständige Überwachung über ihre Zahlstellen ausüben. Sie sollten ein System für den Informationsaustausch errichten, um Bericht zu erstatten und die zuständigen Behörden über mutmaßliche Fälle von Nichtkonformität zu unterrichten. Es sollte ein Verfahren für die Behandlung dieser Fälle durch die Mitgliedstaaten festgelegt werden, das auch die Verpflichtung zur Erstellung eines Plans vorsieht, um vorgefundene Mängel innerhalb einer festgesetzten Frist abzustellen. Im Falle von Ausgaben, die von Zahlstellen getätigt werden, denen der Mitgliedstaat die Zulassung nicht entzieht, obwohl sie in der vorgesehenen Frist keinen solchen Plan vorgelegt haben, sollte die Kommission beschließen können, sich mit den Mängeln im Rahmen des Konformitätsabschlussverfahrens gemäß Artikel 52 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 zu befassen.
(4)
Gemäß Artikel 7 Absatz 3 Unterabsatz 1 Buchstabe b der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 erstellen die für die zugelassenen Zahlstellen zuständigen Personen Verwaltungserklärungen hinsichtlich der Vollständigkeit, Genauigkeit und sachlichen Richtigkeit der Rechnungslegung und der ordnungsgemäßen Funktionsweise der Systeme der internen Kontrolle sowie hinsichtlich der Recht- und Ordnungsmäßigkeit der zugrunde liegenden Geschäftsvorgänge. Es sollten Bestimmungen für Inhalt und Form dieser Verwaltungserklärungen festgelegt werden.
(5)
Die Bestimmungen für die Funktionsweise der Koordinierungsstellen gemäß Artikel 7 Absatz 4 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 sowie die Aufgaben der bescheinigenden Stellen gemäß Artikel 9 der genannten Verordnung sollten festgelegt werden. Darüber hinaus sollte der Inhalt der von den bescheinigenden Stellen zu erstellenden Bescheinigungen und Berichte spezifiziert werden, um sicherzustellen, dass diese der Kommission im Rechnungsabschlussverfahren von Nutzen sind.
(6)
Damit eine ordnungsgemäße Verwaltung der in den Haushaltsplan der Union für den Europäischen Garantiefonds für die Landwirtschaft (EGFL) und den Europäischen Landwirtschaftsfonds für die Entwicklung des ländlichen Raums (ELER) („die Fonds“) eingesetzten Mittel gewährleistet ist, sollten die Zahlstellen getrennte Bücher führen, in denen ausschließlich die aus dem jeweiligen Fonds geleisteten Zahlungen und die ihm zugewiesenen zweckgebunden Einnahmen erfasst sind. Hierzu muss die Buchführung der Zahlstellen für jeden der Fonds getrennt die Ausgaben und Einnahmen gemäß Artikel 4 Absatz 1, Artikel 5 und Artikel 43 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 erfassen, damit diese Ausgaben und Einnahmen zu den für die Fonds im Unionshaushalt bereitgestellten Mitteln in Beziehung gesetzt werden können.
(7)
Die Finanzierung der Gemeinsamen Agrarpolitik erfolgt ausschließlich in Euro, doch können die Mitgliedstaaten, die den Euro nicht eingeführt haben, Zahlungen an die Begünstigten in ihrer Landeswährung leisten. Um die Konsolidierung aller Ausgaben und Einnahmen zu ermöglichen, ist daher vorzusehen, dass die betroffenen Zahlstellen in der Lage sein müssen, die Informationen zu den Ausgaben und Einnahmen sowohl in Euro als auch in der Währung, in der diese gezahlt bzw. erhoben wurden, zu übermitteln.
(8)
Die aus dem Unionshaushalt und den nationalen Haushalten für die Förderung der ländlichen Entwicklung im Rahmen des ELER kofinanzierten Ausgaben stützen sich auf nach Maßnahmen, spezifischen Beitragssätzen und Schwerpunktbereichen aufgeschlüsselte Programme. Gemäß dem Grundsatz der Wirtschaftlichkeit der Haushaltsführung sollten diese Ausgaben überwacht und auf dieser Grundlage in den Büchern erfasst werden, sodass alle Vorhaben nach Programm, Maßnahme, spezifischen Beitragssätzen und Schwerpunktbereichen identifiziert werden können. Auf diese Weise ist sichergestellt, dass der Zusammenhang zwischen den getätigten Ausgaben und den zugewiesenen Finanzmitteln überprüft werden kann. In diesem Zusammenhang sollten die von den Zahlstellen zu berücksichtigenden Elemente festgelegt werden. Insbesondere sollten die Zahlstellen in den Büchern eindeutig die Herkunft der öffentlichen Mittel und Unionsmittel im Zusammenhang mit der getätigten Finanzierung angeben. Außerdem sollten die von den Begünstigten wiedereinzuziehenden und die bereits wiedereingezogenen Beträge mit Angabe der ursprünglichen Maßnahmen ausgewiesen werden.
(9)
Die Mitgliedstaaten stellen die erforderlichen Mittel für die Finanzierung der Ausgaben gemäß Artikel 4 Absatz 1 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 bereit, bevor die Kommission diese Ausgaben in Form von monatlichen Erstattungen der getätigten Ausgaben finanziert. Alternativ erhalten die Mitgliedstaaten für die ELER-Ausgaben einen Vorschuss, der zu einem späteren Zeitpunkt im Rahmen des jährlichen Rechnungsabschlusses gemäß Artikel 51 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 abzurechnen ist. Für die reibungslose Verwaltung der Finanzströme sollten die Mitgliedstaaten die Informationen sammeln, die zum Nachweis der Vollständigkeit, Genauigkeit und Richtigkeit der für diese monatlichen Erstattungen getätigten Ausgaben erforderlich sind, und sie parallel zur Ausführung der Ausgaben und Einnahmen zur Verfügung der Kommission halten bzw. sie der Kommission in regelmäßigen Zeitabständen übermitteln. Die Mitgliedstatten sollten der Kommission diese Informationen in Zeitabständen übermitteln, die den Verwaltungsmodalitäten der beiden Fonds entsprechen. Die Übermittlung von Informationen in solchen Zeitabständen sollte die Verpflichtung der Mitgliedstaaten unberührt lassen, der Kommission die vollständigen zur ordnungsgemäßen Überwachung der Ausgaben gesammelten Informationen zwecks Überprüfung zur Verfügung zu halten.
(10)
Die allgemeinen Verpflichtungen der Zahlstellen in Bezug auf die Buchführung beziehen sich auf Angaben, die für die Verwaltung der Unionsmittel und ihre Kontrolle erforderlich sind. Diese Verpflichtungen umfassen aber keine Anforderungen hinsichtlich der Erstattung von Ausgaben und der Angaben, die der Kommission für den Erhalt einer solchen Erstattung zu übermitteln sind. Daher ist zu präzisieren, welche Informationen und Angaben über die von den Fonds zu finanzierenden Ausgaben der Kommission in regelmäßigen Zeitabständen zu übermitteln sind. Die Kommission muss die von den Mitgliedstaaten übermittelten Informationen direkt und so effizient wie möglich für die Buchführung der Fonds sowie für die betreffenden Zahlungen verwenden können. Entsprechend sollten alle zur Verfügung zu stellenden oder zwischen den Mitgliedstaaten und der Kommission auszutauschenden Informationen elektronisch übermittelt werden.
(11)
Gemäß Artikel 102 Absatz 1 Unterabsatz 1 Buchstabe c der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 müssen für die Maßnahmen im Zusammenhang mit den aus den Fonds finanzierten Vorhaben Ausgabenerklärungen, die auch als Zahlungsanträge gelten, zusammen mit den erforderlichen Auskünften übermittelt werden. Damit die Mitgliedstaaten und die Zahlstellen diese Ausgabenerklärungen nach einheitlichen Regeln erstellen und die Kommission die Zahlungsanträge berücksichtigen kann, ist festzulegen, unter welchen Bedingungen die Ausgaben zu Lasten des EGFL bzw. des ELER übernommen werden können. Diese Bedingungen sollten die Regeln für die Verbuchung der Ausgaben und Einnahmen, insbesondere der zweckgebundenen Einnahmen und etwaiger Berichtigungen, und für die materielle Erklärung vorgeben.
(12)
Liegt auf der Grundlage der von den Mitgliedstaaten im Rahmen des EGFL übermittelten Ausgabenerklärungen der Gesamtbetrag der im Vorgriff bewilligten Mittel, die gemäß Artikel 170 Absatz 3 der Verordnung (EU, Euratom) Nr. 966/2012 des Europäischen Parlaments und des Rates (10) bewilligt werden könnten, bei über 75 % der entsprechenden Gesamtdotation des laufenden Haushaltsjahres, so muss die Kommission diese Beträge kürzen. Gemäß dem Grundsatz der Wirtschaftlichkeit der Haushaltsführung ist diese Kürzung auf der Grundlage der übermittelten Ausgabenerklärungen anteilig auf die Mitgliedstaaten zu verteilen. Um die verfügbaren Mittel gerecht auf die Mitgliedstaaten aufzuteilen, ist vorzusehen, dass in diesem Fall die monatlichen Zahlungen im Rahmen des EGFL um einen je Kapitel festgelegten Prozentsatz der von den Mitgliedstaaten übermittelten Ausgabenerklärungen gekürzt werden und dass der in einem Monat nicht übernommene Restbetrag in den Beschlüssen der Kommission über die nachfolgenden monatlichen Zahlungen erneut zugewiesen wird.
(13)
Nachdem sie die monatlichen Zahlungen beschlossen hat, sollte die Kommission den Mitgliedstaaten die Finanzmittel für die Deckung der aus den Fonds zu finanzierenden Ausgaben nach praktischen Modalitäten und Bedingungen bereitstellen, die auf der Grundlage der von den Mitgliedstaaten an die Kommission übermittelten Informationen und den bei der Kommission eingerichteten Informatiksystemen festzulegen sind.
(14)
Eine Bedingung für die Erstattung der von den Zahlstellen im Rahmen der öffentlichen Intervention getätigten Ausgaben ist, dass die Zahlstellen in ihre Ausgabenerklärungen die Werte und Beträge aufnehmen, die in dem Monat verbucht wurden, der auf den Monat der Durchführung der Maßnahmen folgt. Um einen reibungslosen Ablauf des Erstattungsverfahrens zu gewährleisten, muss festgelegt werden, wie die zur Berechnung der Kosten und Ausgaben erforderlichen Angaben der Kommission mitzuteilen sind.
(15)
Gemäß Artikel 3 Absatz 3 der delegierten Verordnung (EU) Nr. 907/2014 muss es anhand der Buchführung über die öffentlichen Interventionsbestände nicht nur möglich sein, den Betrag der Unionsfinanzierung zu bestimmen, sondern auch der Entwicklung der öffentlichen Lagerbestände nachzugehen. Zu diesem Zweck ist vorzusehen, dass die Zahlstellen gesonderte Bestandskonten und Finanzkonten führen, die die erforderlichen Angaben umfassen, um die Entwicklung der Bestände zu verfolgen bzw. die finanzielle Verwaltung der Ausgaben und Einnahmen im Rahmen der Maßnahmen der öffentlichen Intervention zu gewährleisten.
(16)
In Bezug auf die Interventionsmaßnahmen der öffentlichen Lagerhaltung müssen die Zahlstellen die Mengen, die Werte und bestimmte Durchschnittswerte verbuchen. Es gibt jedoch Umstände, unter denen bestimmte Maßnahmen und Ausgaben nicht oder nach bestimmten Vorschriften verbucht werden sollten. Um Gleichbehandlung zu gewährleisten und die finanziellen Interessen der Union zu schützen, sollten diese Umstände spezifiziert werden, gegebenenfalls einschließlich der Art und Weise, in der die Maßnahmen und Ausgaben zu verbuchen sind.
(17)
Der Zeitpunkt für die Verbuchung der verschiedenen Ausgaben- und Einnahmenposten im Rahmen der Interventionsmaßnahmen der öffentlichen Lagerhaltung hängt von der Art der Maßnahmen ab, auf die sie sich beziehen, und kann im Rahmen der sektorbezogenen Agrarvorschriften bestimmt werden. In diesem Zusammenhang muss in einer allgemeinen Regel festgelegt werden, welche Posten zu dem Zeitpunkt verbucht werden, zu dem die Sachmaßnahme im Rahmen der Intervention durchgeführt wird, und müssen die zu berücksichtigenden Sonderfälle präzisiert werden.
(18)
Im Interesse einer wirtschaftlichen Haushaltsführung sollten die Mitgliedstaaten der Kommission Schätzungen der vom ELER im Verlauf eines Agrar-Haushaltsjahres noch zu finanzierenden Beträge sowie Schätzungen der Finanzierungsanträge für das folgende Haushaltsjahr übermitteln. Damit die Kommission ihre Verpflichtungen erfüllen kann, müssen ihr diese Informationen rechtzeitig und in jedem Fall zweimal jährlich spätestens am 31. Januar und am 31. August eines Jahres zugehen.
(19)
Gemäß Artikel 36 Absatz 6 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 sind die Fristen für die Erstellung der Ausgabenerklärungen für Maßnahmen im Rahmen des ELER festzusetzen. In Anbetracht der speziellen Buchführungsregeln des ELER, der Gewährung von Vorschüssen und der Finanzierung der Maßnahmen nach Kalenderjahren ist vorzusehen, dass diese Ausgaben in Zeitabständen, die diesen besonderen Regeln entsprechen, gemeldet werden.
(20)
Der Austausch von Informationen und Unterlagen zwischen den Mitgliedstaaten und der Kommission sowie die Bereitstellung und Übermittlung von Informationen der Mitgliedstaaten an die Kommission erfolgen in der Regel in elektronischer Form. Um diese Art des Informationsaustauschs in Bezug auf die Fonds zu verbessern und zur Regel zu machen, wurden im Einklang mit der Verordnung (EG) Nr. 883/2006 Informatiksysteme aufgebaut. Diese Systeme sollten weiterhin verwendet und nach Unterrichtung der Mitgliedstaaten über den Ausschuss für die Agrarfonds weiter implementiert werden.
(21)
Die Bedingungen für die Verarbeitung der Informationen über diese Informatiksysteme sowie Form und Inhalt der gemäß der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 zu übermittelnden Unterlagen müssen angesichts der Weiterentwicklung der geltenden Regelungen oder Verwaltungsanforderungen häufig angepasst werden. Außerdem sollten einheitliche Bestimmungen für die Aufmachung der von den Mitgliedstaaten zu übermittelnden einschlägigen Unterlagen festgelegt werden. Um dies zu erreichen und die Verfahren zu vereinfachen und gleichzeitig die betreffenden Informatiksysteme zügig einsetzen zu können, ist es wünschenswert, Form und Inhalt der Unterlagen anhand von standardisierten Mustern und Protokollen festzulegen und vorzusehen, dass die Anpassungen und Aktualisierungen von der Kommission nach Unterrichtung des Ausschusses für die Agrarfonds vorgenommen werden.
(22)
Gemäß Artikel 58 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 sind die Mitgliedstaaten über ihre Zahlstellen für die Verwaltung der Ausgaben der Fonds und für die Kontrolle von deren Ordnungsmäßigkeit zuständig. Die Daten über die finanziellen Vorgänge sollten daher unter der Verantwortung der Zahlstellen von den Zahlstellen selbst oder von den Einrichtungen, an die diese Funktion übertragen wurde, gegebenenfalls über die zugelassenen Koordinierungsstellen mitgeteilt oder in die Informatiksysteme eingegeben und aktualisiert werden.
(23)
Bestimmte in Artikel 102 Absatz 1 Unterabsatz 1 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 oder den für die Zwecke dieses Artikels erlassenen Rechtsakten der Kommission vorgesehene Unterlagen oder Erklärungen erfordern die Unterschrift einer ermächtigten Person oder die Genehmigung durch eine Person auf einer oder mehreren Stufen des Verfahrens. Mit den für die Übermittlung dieser Unterlagen eingerichteten Informatiksystemen sollte es in diesen Fällen möglich sein, diese Personen zweifelsfrei zu identifizieren und ausreichende Gewähr für die Unveränderbarkeit des Inhalts der Unterlagen auch während der verschiedenen Phasen des Verfahrens zu erhalten. Dies sollte insbesondere für die Ausgabenerklärungen und die der Jahresrechnung beigefügte Verwaltungserklärung gemäß Artikel 102 Absatz 1 Unterabsatz 1 Buchstabe c Ziffer iii der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 sowie für die im Rahmen dieser Verfahren elektronisch übermittelten Unterlagen gelten.
(24)
Gemäß Artikel 58 Absatz 1 Buchstabe e der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 sind die Mitgliedstaaten über ihre Zahlstellen für die Wiedereinziehung zu Unrecht gezahlter Beträge zuzüglich Zinsen zuständig. Um eine wirksame und ordnungsgemäße Anwendung dieser Vorschrift sicherzustellen, sollten einheitliche Bestimmungen für die bei Wiedereinziehung zu Unrecht gezahlter Beträge zu erhebenden Zinsen festgelegt werden. Unbeschadet des Artikels 54 Absatz 3 Unterabsatz 1 Buchstaben a und b der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 kann die Verpflichtung des Mitgliedstaats zur Wiedereinziehung zu Unrecht gezahlter Beträge auf unterschiedliche Weise erfüllt werden. Unbeschadet anderer in den nationalen Rechtsvorschriften vorgesehener Vollstreckungsmaßnahmen besteht eine wirksame und kosteneffiziente Verfahrensweise für die Einziehung von Forderungen darin, die ausstehenden Beträge, sobald die Forderung im Einklang mit den nationalen Rechtsvorschriften festgestellt worden ist, von künftigen Zahlungen an den Schuldner in Abzug zu bringen. Die Mitgliedstaaten sollten daher verpflichtet sein, diese Methode zur Einziehung von Forderungen anzuwenden, und es sollten gemeinsame Bedingungen für ihre Anwendung festgelegt werden.
(25)
Durchführungsvorschriften müssen auch für den Rechnungsabschluss gemäß Artikel 51 und den Konformitätsabschluss gemäß Artikel 52 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 festgelegt werden, darunter auch solche über einen Mechanismus, mit dem die betreffenden Beträge von einer der folgenden Zahlungen der Kommission an die Mitgliedstaaten abgezogen bzw. zu diesen hinzugefügt werden können.
(26)
In Bezug auf das Rechnungsabschlussverfahren gemäß Artikel 51 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 müssen der Inhalt der von den Zahlstellen vorzulegenden Jahresrechnungen präzisiert und ein Termin für die Übermittlung dieser Rechnungen sowie anderer wichtiger Unterlagen an die Kommission festgelegt werden. Außerdem ist festzulegen, über welchen Zeitraum die Zahlstellen die Belege über die Ausgaben und die zweckgebundenen Einnahmen zur Verfügung der Kommission halten müssen. Ferner ist zu bestimmen, dass die Kommission Form und Inhalt der von den Zahlstellen zu übermittelnden Buchführungsdaten festlegt.
(27)
Um sicherzustellen, dass das Konformitätsabschlussverfahren innerhalb einer angemessenen Zeitspanne abgeschlossen wird, sollten spezifische Fristen für die einzelnen Stufen des Verfahrens festgelegt werden, die die Kommission und die Mitgliedstaaten einhalten müssen. Gleichzeitig sollte die Kommission jedoch diese Fristen verlängern können, wenn dies aufgrund der Komplexität des betreffenden Falls erforderlich ist. Das Konformitätsabschlussverfahren sollte den Mitgliedstaaten das Recht auf ein kontradiktorisches Verfahren einräumen und eine ordnungsgemäße Prüfung der Informationen vorsehen, die für die Bewertung des Risikos für die Fonds erforderlich sind.
(28)
Gemäß Artikel 59 Absatz 5 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 gewährleisten die Mitgliedstaaten einen Mindestsatz von Vor-Ort-Kontrollen, die für ein wirksames Risikomanagement erforderlich sind. Die Mitgliedstaaten können jedoch unter ihrer Verantwortung den Mindestsatz dieser Vor-Ort-Kontrollen verringern, sofern festgestellt wurde, dass die Verwaltungs- und Kontrollsysteme zufriedenstellend funktionieren und sich die Fehlerquoten auf einem akzeptablen Niveau bewegen. Während die erforderlichen Mindestsätze von Vor-Ort-Kontrollen in den sektorbezogenen Agrarvorschriften vorzusehen sind, sollten horizontale Bestimmungen in Bezug auf die Möglichkeit, den Mindestsatz von Vor-Ort-Kontrollen für alle aus den Fonds finanzierten Maßnahmen zu verringern, sowie die entsprechenden Bedingungen festgelegt werden. Zusätzlich zu diesen horizontalen Bestimmungen können die sektorbezogenen Agrarvorschriften weitere Bestimmungen vorsehen.
(29)
Darüber hinaus sollten Bestimmungen für die von den Mitgliedstaaten durchzuführende Prüfung von Maßnahmen gemäß Artikel 80 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 festgelegt werden, insbesondere in Bezug auf die Auswahl der Unternehmen, Häufigkeit und Zeitplan der Prüfungen.
(30)
Gemäß Titel V Kapitel III der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 (Prüfung von Maßnahmen) müssen die Mitgliedstaaten der Kommission eine Reihe von Mitteilungen übermitteln. Da die Standardisierung von Aufbau und Inhalt solcher Mitteilungen deren Auswertung erleichtert und eine einheitliche Vorgehensweise gewährleistet, ist es angezeigt, detaillierte Vorschriften über deren Aufbau und Inhalt zu erlassen. Des Weiteren sollten Bestimmungen für die Aufbewahrung von Geschäftsunterlagen, die gemeinsamen Maßnahmen mit gegenseitiger Amtshilfe gemäß Artikel 83 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 sowie für die Sonderdienste gemäß Artikel 85 der genannten Verordnung festgelegt werden.
(31)
Die delegierte Verordnung (EU) Nr. 907/2014 enthält Bestimmungen zur Ergänzung des Rechtsrahmens für Sicherheiten, insbesondere in Bezug auf die Verpflichtung zur Hinterlegung einer Sicherheit, die für Sicherheiten geltenden Bedingungen und Bestimmungen für die Hinterlegung, die Freigabe und den Verfall einer Sicherheit. Um eine einheitliche Anwendung dieser Bestimmungen sicherzustellen, sollten Bestimmungen zur Form und zu den Verfahren für die Hinterlegung und Freigabe einer Sicherheit sowie zum Informationsaustausch und zu den in diesem Zusammenhang erforderlichen Mitteilungen festgelegt werden.
(32)
Gemäß Titel VII Kapitel IV der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 (Transparenz) müssen die Mitgliedstaaten alljährlich die Begünstigten der Fonds und u. a. die Beträge, die jeder Begünstigte aus jedem der Fonds erhalten hat, veröffentlichen. Zu diesem Zweck und im Einklang mit Artikel 111 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 sollte die Form dieser Veröffentlichung festgelegt werden. Diese Veröffentlichung sollte nicht über das hinausgehen, was zur Erreichung der angestrebten Transparenzziele erforderlich ist.
(33)
Die Veröffentlichung sollte den Informationen aus den Büchern und Aufzeichnungen der Zahlstellen entsprechen und die im jeweils vorangegangenen Haushaltsjahr erhaltenen Zahlungen betreffen. Die Informationen sollten bis zum Stichtag des 31. Mai in klarer, harmonisierter und leicht auffindbarer Form veröffentlicht werden.
(34)
Gemäß Artikel 111 Absatz 1 Unterabsatz 1 Buchstabe c der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 müssen die Beträge der Zahlungen veröffentlicht werden, die der Begünstigte für jede aus den Fonds finanzierte Maßnahme erhalten hat. Um jedoch die Einhaltung der Verpflichtung gemäß Artikel 112 der genannten Verordnung sicherzustellen, müssen auch die Schwellenwerte festgelegt werden, unterhalb deren der Name der Begünstigten nicht veröffentlicht wird.
(35)
Gemäß Artikel 111 Absatz 1 Unterabsatz 1 Buchstabe b der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 ist in der Veröffentlichung der Begünstigten der Fonds die Gemeinde anzugeben, in der der Begünstigte wohnt oder eingetragen ist. Diese Angabe sollte auch für Begünstigte gemacht werden, bei denen es sich um natürliche Personen handelt und deren Namen gemäß Artikel 112 der genannten Verordnung nicht zu veröffentlichen sind. Würde jedoch die Veröffentlichung des Namens einer Gemeinde aufgrund der begrenzten Zahl von Begünstigten, die in dieser wohnen oder eingetragen sind, die Identifizierung eines Begünstigten ermöglichen, bei dem es sich um eine natürliche Person handelt, so sollten Bestimmungen festgelegt werden, um eine unverhältnismäßige und unnötige Verletzung der Privatsphäre zu vermeiden.
(36)
Die Veröffentlichung sollte im Internet über eine Suchfunktion erfolgen, die gewährleistet, dass die Informationen von der breiten Öffentlichkeit konsultiert werden können. Die Suchfunktion sollte die Suche anhand bestimmter Suchkriterien ermöglichen, und die Suchergebnisse sollten in leicht zugänglicher Form dargestellt werden.
(37)
Damit den geltenden Datenschutzerfordernissen Genüge getan wird, sollten die Empfänger von Fondsmitteln im Voraus über die Veröffentlichung ihrer Daten informiert werden. Die Unterrichtung der Begünstigten sollte in den Antragsformularen für die Beihilfegewährung oder zu dem Zeitpunkt, zu dem die Daten erhoben werden, erfolgen. Falls zum Zeitpunkt der Erhebung der personenbezogenen Daten noch keine Angaben zu den Begünstigten in Bezug auf die in den Haushaltsjahren 2014 und 2015 getätigten Ausgaben vorliegen, sollten die Begünstigten dennoch rechtzeitig vor der tatsächlichen Veröffentlichung unterrichtet werden.
(38)
Um den öffentlichen Zugang zu den veröffentlichten Daten zu erleichtern, sollten die Mitgliedstaaten Websites einrichten, die Angaben über die Begünstigten der Fonds sowie die Schwellenwerte gemäß Artikel 112 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 enthalten. In Anbetracht ihrer unterschiedlichen Organisationsstrukturen sollten die Mitgliedstaaten bestimmen, welche Stelle für die Einrichtung und Pflege dieser Website und für die Veröffentlichung der Daten zuständig ist. Die Kommission sollte eine Website mit Links zu den Websites der Mitgliedstaaten einrichten.
(39)
Artikel 10 dieser Verordnung sollte für Ausgaben und zweckgebundene Einnahmen der Mitgliedstaaten ab dem 16. Oktober 2014 gelten, damit die Kontinuität der Berichterstattung innerhalb desselben Haushaltsjahrs gewährleistet ist.
(40)
Zur Gewährleistung einer kohärenten Behandlung von laufenden Konformitätsabschlussverfahren sollten die Fristen gemäß Artikel 34 Absätze 3 und 4 dieser Verordnung nicht für Verfahren gelten, für die die Mitteilung gemäß Artikel 11 Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 885/2006 vor dem 1. Januar 2015 versendet wird.
(41)
Da Titel VII Kapitel IV der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 (Transparenz) für ab dem Haushaltsjahr 2014 getätigte Zahlungen gilt, sollten die einschlägigen Bestimmungen der vorliegenden Verordnung auf diese Zahlungen Anwendung finden.
(42)
Damit den Mitgliedstaaten ausreichend Zeit für die Durchführung bleibt, sollten die gemäß Anhang II Spalten V1 und V2 übermittelten Angaben ab dem Haushaltsjahr 2016 bereitgestellt werden.
(43)
Die in dieser Verordnung vorgesehenen Maßnahmen entsprechen der Stellungnahme des Ausschusses für die Agrarfonds -
HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN:
KAPITEL I
ZAHLSTELLEN UND ANDERE EINRICHTUNGEN
Artikel 1
Verfahren für die Zulassung von Zahlstellen
(1) Die Mitgliedstaaten bezeichnen eine Behörde auf Ministerebene, die verantwortlich ist für
a)
die Erteilung, die Überprüfung und den Entzug der Zulassung von Zahlstellen;
b)
die Durchführung der der zuständigen Behörde im Rahmen dieses Kapitels übertragenen Aufgaben.
(2) Die zuständige Behörde entscheidet nach der Prüfung der Zulassungskriterien gemäß Artikel 1 Absatz 2 der delegierten Verordnung (EU) Nr. 907/2014 („Zulassungskriterien“) durch einen formbedürftigen Rechtsakt über die Erteilung oder - nach Überprüfung - über den Entzug der Zulassung der Zahlstelle. Die zuständige Behörde unterrichtet die Kommission unverzüglich über Zulassungen und den Entzug von Zulassungen.
(3) Die zuständige Behörde benennt ein Prüfungsorgan, das vor Erteilung einer Zulassung eine Prüfung (Zulassungsprüfung) vornimmt. Das Prüfungsorgan ist eine Prüfbehörde, eine sonstige öffentliche oder private Einrichtung oder eine organisatorische Einheit einer Behörde, die über die erforderlichen Fachkenntnisse, Qualifikationen und Kapazitäten für die Durchführung von Prüfungen verfügt. Das Prüfungsorgan ist von der zuzulassenden Zahlstelle unabhängig.
Die vom Prüfungsorgan durchzuführende Prüfung (Zulassungsprüfung) bezieht sich insbesondere auf
a)
die vorhandenen Verfahren für die Bewilligung und die Ausführung der Zahlungen;
b)
die Aufgabentrennung und die Zweckmäßigkeit der internen und externen Kontrolle in Bezug auf die aus dem Europäischen Garantiefonds für die Landwirtschaft (EGFL) und dem Europäischen Landwirtschaftsfonds für die Entwicklung des ländlichen Raums (ELER) (im Folgenden zusammen „die Fonds“ genannt) finanzierten Maßnahmen;
c)
das Ausmaß, in dem die eingerichteten Verfahren und Systeme, einschließlich risikobasierter Betrugsbekämpfungsmaßnahmen, den Schutz des Unionshaushalts gewährleisten;
d)
die Sicherheit der Informatiksysteme;
e)
die Führung der Bücher und Aufzeichnungen.
Das Prüfungsorgan erstellt einen Bericht über die durchgeführten Prüftätigkeiten und deren Ergebnisse, mit einer Bewertung, ob die Zahlstelle die Zulassungskriterien erfüllt. Der Bericht wird der zuständigen Behörde übermittelt, die den Zulassungsbescheid ausstellt, wenn sie sich davon überzeugt hat, dass die Zahlstelle die Zulassungskriterien erfüllt.
(4) Ist die zuständige Behörde der Auffassung, dass die Zahlstelle die Zulassungskriterien nicht erfüllt, so teilt sie der Zahlstelle im Einzelnen mit, welche Voraussetzungen diese für ihre Zulassung erfüllen muss.
Bis zur Durchführung etwaiger Änderungen, die zur Erfüllung dieser besonderen Voraussetzungen erforderlich sind, kann die Zulassung für einen befristeten Zeitraum erteilt werden, der unter Berücksichtigung der Schwere der Probleme festgesetzt wird und höchstens zwölf Monate betragen darf. In ausreichend begründeten Fällen kann die Kommission auf Ersuchen des betreffenden Mitgliedstaats einer Verlängerung dieser Frist zustimmen.
(5) Die Angaben gemäß Artikel 102 Absatz 1 Unterabsatz 1 Buchstabe a der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 werden umgehend nach der ersten Zulassung der Zahlstelle übermittelt und in jedem Fall, bevor von der Zahlstelle getätigte Ausgaben den Fonds angelastet werden. Diesen Angaben sind Erklärungen und Unterlagen zu folgenden Punkten beizufügen:
a)
die der Zahlstelle übertragenen Zuständigkeiten;
b)
die Aufteilung der Zuständigkeiten zwischen den Abteilungen der Zahlstelle;
c)
die Beziehungen der Zahlstelle zu anderen öffentlichen und privaten Einrichtungen, die für die Durchführung von Maßnahmen zuständig sind, für die die Zahlstelle den Fonds Ausgaben anlastet;
d)
die Verfahren für die Annahme, Prüfung und Validierung der Anträge der Begünstigten sowie für die Bewilligung, Ausführung und Verbuchung der Ausgaben;
e)
die Vorschriften betreffend die Sicherheit der Informatiksysteme;
f)
der Bericht über die vom Prüfungsorgan durchgeführte Zulassungsprüfung gemäß Absatz 3.
(6) Die Kommission unterrichtet den Ausschuss für die Agrarfonds über die in den einzelnen Mitgliedstaaten zugelassenen Zahlstellen.
Artikel 2
Überprüfung der Zulassung
(1) Die zuständige Behörde übt insbesondere auf der Grundlage der gemäß Artikel 9 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 erstellten Bescheinigungen und Berichte der bescheinigenden Stelle eine ständige Aufsicht über die Zahlstellen aus, für die sie zuständig ist, und gewährleistet die Weiterbehandlung von festgestellten Mängeln.
Die zuständige Behörde berichtet der Kommission alle drei Jahre schriftlich über ihre Aufsicht über die Zahlstellen und über die Überwachung von deren Tätigkeiten. Der Bericht enthält eine Überprüfung, ob die Zahlstellen die Zulassungskriterien weiterhin erfüllen, sowie eine Zusammenfassung der getroffenen Maßnahmen zur Behebung von Mängeln. Die zuständige Behörde bestätigt, ob eine Zahlstelle, für die sie zuständig ist, die Zulassungskriterien weiterhin erfüllt.
(2) Die Mitgliedstaaten errichten ein System, das gewährleistet, dass Informationen, die darauf hindeuten, dass eine Zahlstelle die Zulassungskriterien nicht erfüllt, umgehend der zuständigen Behörde zugeleitet werden.
(3) Hat die zuständige Behörde festgestellt, dass eine zugelassene Zahlstelle eine oder mehrere Zulassungskriterien nicht mehr oder so mangelhaft erfüllt, dass sie nicht mehr in der Lage ist, die in Artikel 1 Absatz 1 der delegierten Verordnung (EU) Nr. 907/2014 genannten Aufgaben auszuführen, so setzt die zuständige Behörde die Zulassung der Zahlstelle unverzüglich aus. Sie erstellt einen Plan mit Maßnahmen und Fristen, anhand dessen die festgestellten Mängel innerhalb eines Zeitraums, der unter Berücksichtigung der Schwere der Probleme festgesetzt wird und ab der Aussetzung der Zulassung höchstens zwölf Monate betragen darf, behoben werden müssen. In ausreichend begründeten Fällen kann die Kommission auf Ersuchen des betreffenden Mitgliedstaats einer Verlängerung dieser Frist zustimmen.
(4) Die zuständige Behörde unterrichtet die Kommission über ihre Entscheidung, die Zulassung einer Zahlstelle auszusetzen, den gemäß Absatz 3 erstellten Plan und anschließend über die Fortschritte bei der Umsetzung dieser Pläne.
(5) Im Falle des Entzugs der Zulassung lässt die zuständige Behörde umgehend eine andere Zahlstelle zu, die die Bedingungen gemäß Artikel 7 Absatz 2 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 erfüllt, damit die Zahlungen an die Begünstigten nicht unterbrochen werden.
(6) Stellt die Kommission fest, dass die zuständige Behörde keinen Plan für Abhilfemaßnahmen gemäß Absatz 3 erstellt hat oder dass die Zahlstelle weiterhin zugelassen ist, ohne einen solchen Plan fristgerecht und vollständig umgesetzt zu haben, so fordert sie die zuständige Behörde auf, dieser Zahlstelle die Zulassung zu entziehen, es sei denn, die erforderlichen Änderungen werden innerhalb eines Zeitraums vorgenommen, der von der Kommission unter Berücksichtigung der Schwere der Probleme festzusetzen ist. In einem solchen Fall kann die Kommission beschließen, sich mit den Mängeln im Rahmen des Konformitätsabschlussverfahrens gemäß Artikel 52 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 zu befassen.
Artikel 3
Verwaltungserklärung
(1) Die Verwaltungserklärung gemäß Artikel 7 Absatz 3 Unterabsatz 1 Buchstabe b der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 wird so rechtzeitig erstellt, dass die bescheinigende Stelle die Stellungnahme gemäß Artikel 9 Absatz 1 der genannten Verordnung abgeben kann.
Die Verwaltungserklärung wird nach dem Muster in Anhang I erstellt und kann durch Vorbehalte eingeschränkt werden, wobei die möglichen finanziellen Auswirkungen zu quantifizieren sind. Werden Vorbehalte geäußert, so ist der Erklärung ein Plan mit Abhilfemaßnahmen und ein genauer zeitlicher Rahmen für deren Umsetzung beizufügen.
(2) Die Verwaltungserklärung stützt sich auf eine wirksame und kontinuierliche Überwachung des vorhandenen Verwaltungs- und Kontrollsystems.
Artikel 4
Koordinierungsstelle
(1) Die Koordinierungsstelle gemäß Artikel 7 Absatz 4 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 fungiert bei allen die Fonds betreffenden Fragen als einziger Ansprechpartner des Mitgliedstaats gegenüber der Kommission und hat folgende Aufgaben:
a)
die Weitergabe von Informationen und Leitlinien, die die Funktionen und Tätigkeiten der Zahlstellen, die für die Umsetzung solcher Leitlinien zuständigen Zahlstellen und Einrichtungen sowie die Förderung von deren einheitlichen Anwendung betreffen;
b)
die Informationen gemäß den Artikeln 7 und 102 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 an die Kommission weiterzuleiten;
c)
sicherzustellen, dass sämtliche Buchführungsdaten, die die Kommission für Statistik- und Kontrollzwecke benötigt, zu deren Verfügung gehalten werden.
(2) Eine Zahlstelle kann auch als Koordinierungsstelle fungieren, sofern die beiden Aufgaben voneinander getrennt bleiben.
(3) Bei der Erfüllung ihrer Aufgaben kann die Koordinierungsstelle entsprechend den einzelstaatlichen Verfahren die Hilfe anderer Einrichtungen oder Behörden in Anspruch nehmen, insbesondere, wenn diese über Fachwissen auf dem Gebiet der Rechnungsführung oder in technischen Bereichen verfügen.
(4) Die Vertraulichkeit, Integrität und Verfügbarkeit aller bei der Koordinierungsstelle aufbewahrten DV-Daten sind durch Maßnahmen zu gewährleisten, die auf den Verwaltungsaufbau, die Personalausstattung und das technische Umfeld der betreffenden Koordinierungsstelle zugeschnitten sind. Der finanzielle und technische Aufwand muss in einem angemessenen Verhältnis zu den tatsächlichen Risiken stehen.
(5) Die Mitteilungen gemäß Artikel 102 Absatz 1 Unterabsatz 1 Buchstabe a der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 erfolgen umgehend nach der ersten Zulassung der Koordinierungsstelle und in jedem Fall, bevor Ausgaben, für die sie zuständig ist, den Fonds angelastet werden. Den Mitteilungen beigefügt werden die Zulassungsurkunde der Koordinierungsstelle sowie Informationen über die verwaltungs- und buchungstechnischen sowie die die interne Kontrolle betreffenden Bedingungen, unter denen sie ihre Tätigkeiten ausübt.
Artikel 5
Bescheinigung
(1) Die zuständige Behörde benennt die bescheinigende Stelle gemäß Artikel 9 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013.
(2) Die bescheinigende Stelle organisiert ihre Arbeit in wirksamer und effizienter Weise und führt ihre Prüfungen innerhalb eines geeigneten zeitlichen Rahmens durch, wobei sie die Art und den Zeitpunkt der Geschäftsvorgänge für das betreffende Haushaltsjahr berücksichtigt.
(3) Die von der bescheinigenden Stelle gemäß Artikel 9 Absatz 1 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 abzugebende Stellungnahme wird jährlich ausgearbeitet.
Diese Stellungnahme stützt sich auf die gemäß den Artikeln 6 und 7 der vorliegenden Verordnung durchzuführenden Prüftätigkeiten.
(4) Die bescheinigende Stelle erstellt einen Bericht über ihre Feststellungen. Im Bericht wird auch auf übertragene Funktionen eingegangen. Der Bericht gibt für den Zeitraum, auf den er sich bezieht, über Folgendes Auskunft:
a)
ob die Zahlstelle die Zulassungskriterien erfüllt hat;
b)
ob die Verfahren der Zahlstelle ausreichende Gewähr dafür geboten haben, dass die zulasten der Fonds finanzierten Maßnahmen in Übereinstimmung mit den Unionsvorschriften erfolgt sind, sodass die Recht- und Ordnungsmäßigkeit der zugrunde liegenden Geschäftsvorgänge gewährleistet war, und ob etwaige Verbesserungsvorschläge umgesetzt worden sind;
c)
ob die Jahresrechnungen gemäß Artikel 29 dieser Verordnung mit den Büchern und Aufzeichnungen der Zahlstelle übereinstimmten;
d)
ob die Ausgabenübersichten und die Aufzeichnungen über Lagerhaltungsvorgänge die zulasten der Fonds finanzierten Maßnahmen vollständig, richtig und genau wiedergaben;
e)
ob die finanziellen Interessen der Union in Bezug auf die Vorschusszahlungen, die Sicherheitsleistungen, die Interventionsbestände und die einzuziehenden Beträge in geeigneter Weise geschützt waren.
Der Bericht enthält Angaben über Anzahl und Qualifikation des Prüfpersonals, die durchgeführten Arbeiten, die Anzahl der überprüften Geschäftsvorgänge, die Erheblichkeitsschwelle und das Konfidenzniveau, etwaige Schwachstellen und die entsprechenden Verbesserungsvorschläge sowie über die Maßnahmen sowohl der bescheinigenden Stelle als auch der anderen Prüfungsorgane innerhalb und außerhalb der Zahlstelle, aus denen die bescheinigende Stelle ihre Gewähr in Bezug auf die geschilderten Sachverhalte ganz oder teilweise bezogen hat.
Artikel 6
Prüfungsgrundsätze
(1) Die Bescheinigungsprüfung wird nach international anerkannten Prüfungsstandards durchgeführt.
(2) Die bescheinigende Stelle erarbeitet eine Prüfstrategie, in der Umfang, Zeitplan und Ausrichtung der Bescheinigungsprüfung, die Prüfverfahren und das Stichprobenverfahren festgelegt sind. Für jedes geprüfte Haushaltsjahr wird ein Prüfplan auf der Grundlage des geschätzten Prüfrisikos aufgestellt. Die bescheinigende Stelle stellt der Kommission auf Verlangen die Prüfstrategie und den Prüfplan zur Verfügung.
(3) Das angemessene Maß an Prüfungssicherheit, das durch die Prüfung erlangt werden soll, wird durch eine Bewertung des Kontrollsystems, einschließlich Übereinstimmungsprüfungen und vertiefter Prüfungen von Ausgaben gewonnen (Prüfung von Einzelheiten und analytische Verfahren).
(4) Die Kommission erstellt Leitlinien, die insbesondere Folgendes umfassen:
a)
weitere Präzisierungen und Anleitungen für die durchzuführende Bescheinigungsprüfung;
b)
Festlegung des durch die Prüfung zu erlangenden angemessenen Maßes an Prüfungssicherheit.
Artikel 7
Prüfverfahren
(1) Die für die Bescheinigungsprüfung relevanten Prüfverfahren werden in der Prüfstrategie gemäß Artikel 6 Absatz 2 festgelegt.
(2) Damit die Prüfziele erreicht werden und die Stellungnahme gemäß Artikel 9 Absatz 1 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 abgegeben werden kann, umfassen die Prüfschritte Systemprüfungen, vertiefte Prüfungen sowie die Überprüfung der Abgleiche von Finanz- und Verwaltungserklärungen.
(3) Die vertiefte Prüfung von Ausgaben umfasst die Prüfung der Recht- und Ordnungsmäßigkeit der zugrunde liegenden Geschäftsvorgänge auf Ebene der Endbegünstigten. Zu diesem Zweck kann die bescheinigende Stelle die Zahlstelle bei deren Vor-Ort-Kontrollen der zweiten Ebene begleiten. Die bescheinigende Stelle darf die Zahlstelle bei deren ersten Vor-Ort-Kontrollen nicht begleiten, ausgenommen in Fällen, in denen eine Nachprüfung der von der Zahlstelle durchgeführten ersten Kontrolle physisch unmöglich wäre. Bei der vertieften Prüfung können die bescheinigenden Stellen einen integrierten Stichprobenansatz anwenden.
(4) In den Leitlinien gemäß Artikel 6 Absatz 4 nennt die Kommission weitere Bedingungen und gibt weitere Anleitungen für die Konzipierung der Prüfverfahren, die Stichprobenintegration sowie die Planung und Durchführung der Nachprüfungen vor Ort von Geschäftsvorgängen.
KAPITEL II
FINANZIELLE VERWALTUNG DER FONDS
ABSCHNITT 1
Allgemeine Bestimmungen
Artikel 8
Buchführung der Zahlstellen
(1) Jede Zahlstelle unterhält eine Buchführung, in der ausschließlich die Ausgaben und Einnahmen gemäß Artikel 4 Absatz 1, Artikel 5 und Artikel 43 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 und die Verwendung der für die Zahlung der entsprechenden Ausgaben zur Verfügung gestellten Finanzmittel erfasst werden. Die Buchführung muss es gestatten, zwischen den finanziellen Angaben des EGFL und des ELER zu unterscheiden und diese Angaben getrennt zu übermitteln.
(2) Die Zahlstellen der Mitgliedstaaten, die den Euro nicht eingeführt haben, unterhalten eine Buchführung, in der die Ausgaben- und Einnahmenbeträge in der Währung erfasst werden, in der sie getätigt wurden bzw. eingegangen sind. Um eine Konsolidierung sämtlicher Ausgaben und Einnahmen zu ermöglichen, müssen die Zahlstellen in der Lage sein, die entsprechenden Angaben in Landeswährung und in Euro zu übermitteln.
(3) In Bezug auf den ELER richtet jede für ein Entwicklungsprogramm für den ländlichen Raum bezeichnete Zahlstelle eine Buchführung ein, die es gestattet, alle Maßnahmen nach Programmen und Maßnahmen zu identifizieren. Diese Buchführung umfasst insbesondere
a)
den Betrag der öffentlichen Ausgaben und den Betrag der Unionsbeteiligung, die für die einzelnen Maßnahmen gezahlt wurden;
b)
die Beträge, die von den Begünstigten infolge von Unregelmäßigkeiten oder Versäumnissen wiedereinzuziehen sind;
c)
die wiedereingezogenen Beträge mit Angabe der ursprünglichen Maßnahme.
ABSCHNITT 2
Buchführung des EGFL
Artikel 9
Bereitstellung der Informationen durch die Mitgliedstaaten
Die Mitgliedstaaten erfassen die Informationen über den Gesamtbetrag der wöchentlich getätigten Ausgaben und der eingegangenen zweckgebundenen Einnahmen und halten sie wie folgt zur Verfügung der Kommission:
a)
spätestens am dritten Arbeitstag einer jeden Woche die Informationen über den Gesamtbetrag der Ausgaben und zweckgebundenen Einnahmen, die seit Beginn des Monats bis zum Ende der Vorwoche getätigt wurden bzw. eingegangen sind;
b)
geht eine Woche über ein Monatsende hinaus, spätestens am dritten Arbeitstag des neuen Monats die Informationen über den Gesamtbetrag der im Vormonat getätigten Ausgaben und eingegangenen zweckgebundenen Einnahmen.
Artikel 10
Übermittlung der Informationen durch die Mitgliedstaaten
(1) Die Mitgliedstaaten übermitteln der Kommission gemäß Artikel 102 Absatz 1 Unterabsatz 1 Buchstabe c Ziffern i und ii der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 auf elektronischem Weg nach Maßgabe der Artikel 11 und 12 der vorliegenden Verordnung die folgenden Informationen und Unterlagen:
a)
spätestens am dritten Arbeitstag eines Monats die Informationen über den Gesamtbetrag der im Vormonat getätigten Ausgaben und der eingegangenen zweckgebundenen Einnahmen nach dem den Mitgliedstaaten von der Kommission über Informatiksysteme zur Verfügung gestellten Muster zusammen mit allen Informationen, die geeignet sind, deutliche Abweichungen zwischen den gemäß Absatz 2 Buchstabe a Ziffer iii dieses Artikels erstellten Vorausschätzungen und den tatsächlich getätigten Ausgaben bzw. den eingegangenen zweckgebundenen Einnahmen zu erklären;
b)
spätestens am zwölften Tag eines Monats die Ausgabenerklärung gemäß Artikel 18 Absatz 3 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013. Die Mitteilung über die vom 1. bis 15. Oktober getätigten Ausgaben und die in diesem Zeitraum eingegangenen zweckgebundenen Einnahmen ist jedoch spätestens am 27. Oktober zu übermitteln.
(2) Die Ausgabenerklärung gemäß Absatz 1 Buchstabe b umfasst Folgendes:
a)
eine von jeder Zahlstelle nach dem den Mitgliedstaaten von der Kommission über Informatiksysteme zur Verfügung gestellten Muster angefertigte Aufstellung, unterteilt nach dem Eingliederungsplan für den Unionshaushalt und nach einer detaillierten, den Mitgliedstaaten vorgegebenen Gliederung, aufgeschlüsselt nach Art der Ausgaben und Einnahmen, die Folgendes enthält:
i)
die im Vormonat getätigten Ausgaben und eingegangenen zweckgebundenen Einnahmen,
ii)
die seit Beginn des Haushaltsjahres bis zum Ende des Vormonats getätigten Ausgaben und eingegangenen zweckgebundenen Einnahmen,
iii)
die Vorausschätzungen über die Ausgaben und die zweckgebundenen Einnahmen, die sich, soweit zutreffend,
-
ausschließlich auf den laufenden Monat sowie die zwei folgenden Monate,
-
auf den laufenden Monat, die zwei folgenden Monate und die Monate bis zum Ende des Haushaltsjahres beziehen,
iv)
erforderlichenfalls zusätzliche Angaben;
b)
eine von dem betreffenden Mitgliedstaat nach dem den Mitgliedstaaten von der Kommission über Informatiksysteme zur Verfügung gestellten Muster erstellte Zusammenfassung der Angaben gemäß Buchstabe a für alle Zahlstellen des betreffenden Mitgliedstaats;
c)
die Rechnungen zum Nachweis der Ausgaben und Einnahmen im Zusammenhang mit der öffentlichen Lagerhaltung gemäß Artikel 19 Absatz 2.
(3) Alle in Anwendung dieses Artikels erforderlichen Finanzinformationen werden in Euro angegeben.
Artikel 11
Allgemeine Regeln für die Erklärung der Ausgaben und der zweckgebundenen Einnahmen
(1) Unbeschadet der besonderen Bestimmungen über die Ausgaben- und Einnahmenerklärungen im Zusammenhang mit der öffentlichen Lagerhaltung gemäß Artikel 12 entsprechen die von den Zahlstellen für einen Monat gemeldeten Ausgaben und zweckgebundenen Einnahmen den in diesem Monat tatsächlich geleisteten Zahlungen und eingegangenen Einnahmen.
Diese Ausgaben und Einnahmen werden vom EGFL für ein Haushaltsjahr N übernommen.
Es gilt jedoch Folgendes:
a)
Ausgaben, die vor Anwendung der Bestimmung gezahlt werden können, die ihre vollständige oder teilweise Übernahme durch den EGFL regelt, dürfen erst gemeldet werden
-
für den Monat, ab dem die genannte Bestimmung angewendet wird,
oder
-
für den Monat nach dem Monat, ab dem die genannte Bestimmung angewendet wird;
b)
die zweckgebundenen Einnahmen, für die der Mitgliedstaat der Kommission rechenschaftspflichtig ist, werden für den Monat gemeldet, in dem die in den Unionsvorschriften für die Überweisung der betreffenden Beträge vorgesehene Frist endet;
c)
die Kommission zieht die im Rahmen des Rechnungsabschlusses und des Konformitätsabschlusses beschlossenen Berichtigungen direkt von den monatlichen Zahlungen gemäß Artikel 33 Absatz 2 bzw. gemäß Artikel 34 Absatz 8 ab bzw. erhöht diese um die betreffenden Beträge. Die Mitgliedstaaten geben die diesen Berichtigungen entsprechenden Beträge jedoch in der Ausgabenerklärung für den Monat an, für den die Berichtigungen vorgenommen werden.
(2) Für die Ausgaben und die zweckgebundenen Einnahmen wird das Datum berücksichtigt, an dem sie dem Konto der Zahlstelle belastet bzw. diesem gutgeschrieben werden. Für die Zahlungen kann jedoch das Datum berücksichtigt werden, an dem die betreffende Zahlstelle die Zahlungsanweisung ausgestellt und einem Finanzinstitut oder dem Begünstigten übermittelt hat. Die Zahlstellen wenden die gewählte Methode während des gesamten Haushaltsjahres an.
(3) Die gemäß Absatz 1 gemeldeten Ausgaben und zweckgebundenen Einnahmen können Berichtigungen der für die Vormonate desselben Haushaltsjahres gemeldeten Angaben einschließen.
Führen die Berichtigungen der zweckgebundenen Einnahmen auf der Ebene einer Zahlstelle für eine Haushaltslinie dazu, dass negative zweckgebundene Einnahmen gemeldet werden, so wird der Saldo auf den folgenden Monat übertragen. Die Berichtigungen werden gegebenenfalls beim Rechnungsabschluss für das betreffende Haushaltsjahr verrechnet.
(4) Die nicht ausgeführten Zahlungsanordnungen sowie die Zahlungen, mit denen das Konto belastet wird und die diesem dann wieder gutgeschrieben werden, werden verbucht, indem sie von den Ausgaben für den Monat in Abzug gebracht werden, in dem der Zahlstelle die Nichtausführung oder Annullierung mitgeteilt wird.
(5) Sind im Rahmen des EGFL fällige Zahlungen mit Forderungen belastet, so gelten sie zum Zwecke der Anwendung von Absatz 1 als in ihrer Gesamtheit getätigt
a)
zum Zeitpunkt der Zahlung des Restbetrags an den Begünstigten, wenn die Forderung niedriger als die festgestellte Ausgabe ist;
b)
zum Zeitpunkt der Verrechnung, wenn die Ausgabe niedriger als die Forderung oder gleich hoch ist.
(6) Die kumulierten Angaben über die in einem Haushaltsjahr zu verbuchenden Ausgaben und zweckgebundenen Einnahmen, die der Kommission spätestens am 27. Oktober zu übersenden sind, können nur im Rahmen der Jahresrechnungen berichtigt werden, die der Kommission gemäß Artikel 102 Absatz 1 Unterabsatz 1 Buchstabe c Ziffer iii der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 übermittelt werden.
Artikel 12
Besondere Vorschriften für die Ausgabenerklärung betreffend die öffentliche Lagerhaltung
(1) Für die Erstellung der Ausgabenerklärung betreffend die öffentliche Lagerhaltung sind die Maßnahmen zu berücksichtigen, die am Ende eines Monats in den Rechnungen der Zahlstelle verzeichnet sind und im Zeitraum vom Beginn des betreffenden Rechnungsjahres im Sinne von Artikel 3 Absatz 3 Unterabsatz 1 Buchstabe a der delegierten Verordnung (EU) Nr. 907/2014 bis zum Ende des betreffenden Monats durchgeführt wurden.
(2) Die Ausgabenerklärung enthält die Werte und Beträge, die gemäß den Artikeln 17 und 18 der vorliegenden Verordnung und Artikel 4 der delegierten Verordnung (EU) Nr. 906/2014 der Kommission (11) bestimmt und von den Zahlstellen in dem Monat verbucht wurden, der auf den Monat der Durchführung der Maßnahmen folgt.
Es gilt jedoch Folgendes:
a)
Die Werte und Beträge für die im September durchgeführten Maßnahmen werden von den Zahlstellen spätestens am 15. Oktober verbucht;
b)
die Gesamtbeträge der Wertberichtigung gemäß Artikel 3 Absatz 1 Buchstabe e der delegierten Verordnung (EU) Nr. 906/2014 werden zu dem Zeitpunkt verbucht, der in dem betreffenden Beschluss festgesetzt wurde.
Artikel 13
Zahlungsbeschluss der Kommission
(1) Auf der Grundlage der gemäß Artikel 10 Absatz 1 Buchstabe b übermittelten Angaben beschließt und überweist die Kommission die monatlichen Zahlungen gemäß Artikel 18 Absatz 3 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 unbeschadet der Berichtigungen, die mit nachfolgenden Beschlüssen gemäß den Artikeln 51 und 52 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 vorgenommen werden können, sowie unter Berücksichtigung der gemäß Artikel 41 der genannten Verordnung beschlossenen Kürzungen und Aussetzungen.
(2) Überschreiten die von den Mitgliedstaaten für das folgende Haushaltsjahr gemeldeten Gesamtausgaben drei Viertel der Gesamtdotation des laufenden Haushaltsjahres, so werden die im Vorgriff gebundenen Mittel gemäß Artikel 170 Absatz 3 der Verordnung (EU, Euratom) Nr. 966/2012 und die entsprechenden monatlichen Zahlungen in Höhe eines Prozentsatzes der von den Mitgliedstaaten gemeldeten Ausgaben bis zu 75 % der Dotation des laufenden Haushaltsjahres gewährt. Die Kommission berücksichtigt den an die Mitgliedstaaten nicht erstatteten Restbetrag bei den Beschlüssen über die nachfolgenden Erstattungen.
Artikel 14
Bereitstellung der Finanzmittel an die Mitgliedstaaten
(1) Mit dem Beschluss über die monatlichen Zahlungen stellt die Kommission den Mitgliedstaaten im Rahmen der verfügbaren Haushaltsmittel die Mittel zur Deckung der vom EGFL zu übernehmenden Ausgaben abzüglich des Betrags der zweckgebundenen Einnahmen auf das von jedem Mitgliedstaat hierzu eingerichtete Konto bereit.
Führen die von der Kommission zu tätigenden Zahlungen abzüglich der zweckgebundenen Einnahmen auf der Ebene eines Mitgliedstaats zu einem Negativbetrag, so werden die darüber hinaus gehenden Kürzungen in den folgenden Monaten vorgenommen.
(2) Die Mitgliedstaaten teilen der Kommission die Bankverbindung und die Nummer des Kontos gemäß Absatz 1 nach dem von der Kommission bereitgestellten Muster mit.
Artikel 15
Kommunikation im Rahmen der öffentlichen Intervention
(1) Die Zahlstellen übermitteln der Kommission
a)
auf Anfrage der Kommission die Dokumente und Informationen gemäß Artikel 3 Absatz 7 der delegierten Verordnung (EU) Nr. 907/2014 sowie ihre ergänzenden nationalen Verwaltungsvorschriften für die Durchführung und Verwaltung der Interventionsmaßnahmen;
b)
bis zu dem Tag gemäß Artikel 10 Absatz 1 Buchstabe b der vorliegenden Verordnung die Informationen über die öffentliche Lagerhaltung anhand der den Mitgliedstaaten von der Kommission über Informationssysteme zur Verfügung gestellten Muster.
(2) Für die Mitteilungen und den Informationsaustausch sowie zur Erstellung der Unterlagen im Zusammenhang mit den Ausgaben für die öffentliche Intervention werden die einschlägigen Informatiksysteme gemäß Artikel 24 verwendet.
Artikel 16
Inhalt der von den Zahlstellen geführten Konten für die öffentliche Lagerhaltung
(1) Die Bestandskonten gemäß Artikel 3 Absatz 3 Unterabsatz 1 Buchstabe a der delegierten Verordnung (EU) Nr. 907/2014 enthalten jeweils gesondert aufgeführt die folgenden Kategorien von Posten:
a)
die Mengen der eingelagerten Erzeugnisse und die bei der Auslagerung mit oder ohne Warenbewegung festgestellten Mengen;
b)
die Mengen, die im Rahmen der kostenlosen Verteilung an Bedürftige über den Europäischen Hilfsfonds für die am stärksten von Armut betroffenen Personen verwendet und gemäß Artikel 4 Absatz 3 der delegierten Verordnung (EU) Nr. 906/2014 verbucht werden, wobei die in einen anderen Mitgliedstaat transferierten Mengen gesondert aufzuführen sind;
c)
die entnommenen Probemengen, wobei die von den Käufern entnommenen Proben gesondert aufzuführen sind;
d)
die Mengen, die nach einer visuellen Überprüfung im Rahmen der jährlichen Bestandsaufnahme oder anlässlich einer Kontrolle nach der Übernahme in die Intervention nicht wieder verpackt werden können und freihändig verkauft werden;
e)
die Fehlmengen, für die sich die Ursachen feststellen bzw. nicht feststellen lassen, einschließlich der den Toleranzgrenzen entsprechenden Mengen;
f)
die qualitätsgeminderten Mengen;
g)
die Überschussmengen;
h)
die Fehlmengen, die die Toleranzgrenzen überschreiten;
i)
die eingelagerten Mengen, bei denen festgestellt wird, dass sie die Voraussetzungen für die Einlagerung nicht erfüllen und deren Übernahme daher abgelehnt wird;
j)
die am Ende jeden Monats oder Rechnungsjahres eingelagerten Nettomengen, die auf den folgenden Monat bzw. das folgende Rechnungsjahr übertragen werden.
(2) Die Finanzkonten gemäß Artikel 3 Absatz 3 Unterabsatz 1 Buchstabe a der delegierten Verordnung (EU) Nr. 907/2014 enthalten
a)
den Wert der Mengen gemäß Absatz 1 Buchstabe a des vorliegenden Artikels, wobei der Wert der gekauften Mengen und der Wert der verkauften Mengen gesondert aufzuführen sind;
b)
den Buchwert der Mengen, die im Rahmen der kostenlosen Verteilung gemäß Absatz 1 Buchstabe b des vorliegenden Artikels verwendet oder verbucht wurden;
c)
die Finanzierungskosten gemäß Artikel 3 Absatz 1 Buchstabe a der delegierten Verordnung (EU) Nr. 906/2014;
d)
die Ausgaben für Sachmaßnahmen gemäß Artikel 3 Absatz 1 Buchstaben b und c der delegierten Verordnung (EU) Nr. 906/2014;
e)
die Beträge, die sich aus den Wertberichtigungen gemäß Artikel 3 Absatz 1 Buchstabe e der delegierten Verordnung (EU) Nr. 906/2014 ergeben;
f)
die bei den Verkäufern, Käufern und Lagerhaltern erhobenen oder wiedereingezogenen Beträge, andere als die in Artikel 20 Absatz 2 der vorliegenden Verordnung genannten Beträge;
g)
den Betrag der Einnahmen aus dem freihändigen Verkauf, der infolge der jährlichen Bestandsaufnahme oder der nach der Übernahme der Erzeugnisse in die Intervention durchgeführten Kontrollen vorgenommen wurde;
h)
die Verluste und Gewinne bei der Auslagerung der Erzeugnisse unter Berücksichtigung der Wertberichtigungen gemäß Buchstabe e des vorliegenden Absatzes;
i)
die sonstigen Verlust- und Gewinnposten, insbesondere hinsichtlich der Mengen gemäß Absatz 1 Buchstaben c bis g des vorliegenden Artikels;
j)
den durchschnittlichen Buchwert, ausgedrückt in Tonnen oder Hektolitern.
Artikel 17
Verbuchung im Rahmen der öffentlichen Intervention
(1) Die Posten gemäß Artikel 16 werden zu den von den Zahlstellen tatsächlich festgestellten Mengen, Werten, Beträgen und Durchschnittswerten oder zu den Werten und Beträgen verbucht, die auf der Grundlage der von der Kommission festgesetzten Pauschbeträge berechnet werden.
(2) Die Feststellungen und Berechnungen gemäß Absatz 1 unterliegen jedoch folgenden Regeln:
a)
Die Auslagerungskosten für die gemäß den Anhängen VI und VII der delegierten Verordnung (EU) Nr. 906/2014 festgestellten fehlenden oder im Wert geminderten Mengen werden nur für die tatsächlich verkauften und ausgelagerten Mengen verbucht.
b)
Die bei einem Transfer von Erzeugnissen zwischen Mitgliedstaaten verloren gegangenen Mengen gelten nicht als in dem Bestimmungsmitgliedstaat eingelagert, sodass für sie keine pauschalen Einlagerungskosten gezahlt werden.
c)
Bei einer Beförderung oder einem Transfer werden die hierfür pauschal festgesetzten Einlagerungs- und Auslagerungskosten verbucht, wenn diese Kosten nach den Unionsvorschriften nicht als Bestandteil der Beförderungskosten anzusehen sind.
d)
Soweit nicht die betreffende Unionsregelung spezifische Vorschriften hierfür vorsieht, werden etwaige Beträge aus dem Verkauf qualitätsgeminderter Erzeugnisse sowie etwaige andere in diesem Zusammenhang erhaltene Beträge nicht beim EGFL verbucht.
e)
Die möglicherweise festgestellten Überschussmengen sind in den Konten der Lagerbestände und Bewegungen mit negativem Vorzeichen bei den Fehlmengen zu buchen. Diese Mengen werden bei der Bestimmung der die Toleranzgrenze überschreitenden Menge berücksichtigt.
f)
Die Probenahmen, die nicht vom Käufer entnommen werden, werden gemäß Anhang VII Nummer 2 Buchstabe a der delegierten Verordnung (EU) Nr. 906/2014 verbucht.
(3) Der Ausschuss für die Agrarfonds wird über die Berichtigungen, die die Kommission im Hinblick auf die Angaben gemäß Artikel 16 für das laufende Haushaltsjahr vornimmt, unterrichtet. Die Berichtigungen können den Mitgliedstaaten mit einem Beschluss über eine monatliche Zahlung oder mit dem Rechnungsabschlussbeschluss mitgeteilt werden. Sie werden von den Zahlstellen unter den in dem genannten Beschluss vorgesehenen Bedingungen verbucht.
Artikel 18
Daten für die Verbuchung der Ausgaben und Einnahmen und der Warenbewegungen im Rahmen der öffentlichen Intervention
(1) Die Ausgaben- und Einnahmenposten werden zu dem Zeitpunkt, zu dem die Sachmaßnahme im Rahmen der öffentlichen Intervention durchgeführt wird, anhand des Wechselkurses gemäß Artikel 3 Absatz 2 der delegierten Verordnung (EU) Nr. 906/2014 verbucht.
In den nachstehenden Fällen gelten jedoch die folgenden Daten:
a)
Datum der Einziehung für die erhobenen oder wiedereingezogenen Beträge gemäß Artikel 16 Absatz 2 Buchstaben f und g der vorliegenden Verordnung;
b)
Datum der tatsächlichen Zahlung der Kosten für Sachmaßnahmen, sofern diese Kosten nicht durch die Pauschbeträge abgedeckt sind.
(2) Die einzelnen Vorgänge der Warenbewegungen und der Lagerführung werden zu dem Zeitpunkt verbucht, zu dem die Sachmaßnahme im Rahmen der Intervention durchgeführt wird.
In den nachstehenden Fällen gelten jedoch die folgenden Daten:
a)
Datum der Übernahme der Erzeugnisse durch die Zahlstelle gemäß Artikel 31 Absatz 2 und Artikel 33 der Verordnung (EU) Nr. 1272/2009 der Kommission (12) für die ohne Änderung des Lagerortes in die öffentliche Lagerhaltung übernommenen Mengen;
b)
Datum der Feststellung des Tatbestands bei fehlenden oder qualitätsgeminderten Mengen und Überschussmengen;
c)
Datum der tatsächlichen Auslagerung der Erzeugnisse, wenn es nach einer visuellen Überprüfung im Rahmen der jährlichen Bestandsaufnahme oder anlässlich einer Kontrolle nach der Übernahme in die Intervention nicht mehr möglich ist, die Erzeugnisse wieder zu verpacken, und die verbleibenden Erzeugnisse freihändig verkauft werden;
d)
der letzte Tag des Rechnungsjahres bei etwaigen Verlusten, die die Toleranzgrenze gemäß Artikel 4 Absatz 2 der delegierten Verordnung (EU) Nr. 907/2014 überschreiten.
Artikel 19
Im Rahmen der öffentlichen Intervention finanzierter Betrag
(1) Der im Rahmen der Interventionsmaßnahmen gemäß Artikel 2 der delegierten Verordnung (EU) Nr. 906/2014 zu finanzierende Betrag wird anhand der Konten ermittelt, die von den Zahlstellen gemäß Artikel 3 Absatz 3 Unterabsatz 1 Buchstabe a der delegierten Verordnung (EU) Nr. 907/2014 erstellt und geführt werden und in denen die einzelnen Ausgaben und Einnahmen gemäß Artikel 16 der vorliegenden Verordnung gutgeschrieben bzw. belastet werden, wobei gegebenenfalls die Beträge der im Rahmen der sektorbezogenen Agrarvorschriften festgesetzten Ausgaben zu berücksichtigen sind.
(2) Die Zahlstellen oder gegebenenfalls die Koordinierungsstellen übermitteln der Kommission monatlich und jährlich auf elektronischem Wege bis zu dem Tag gemäß Artikel 10 Absatz 1 Buchstabe b und dem Datum gemäß Artikel 30 Absatz 2 die notwendigen Informationen für die Finanzierung der Ausgaben der öffentlichen Lagerhaltung und die Konten zum Nachweis der Ausgaben und Einnahmen für die öffentliche Lagerhaltung in Form von Tabellen (P-STO-Tabellen) nach den den Mitgliedstaaten von der Kommission über Informationssysteme zur Verfügung gestellten Mustern.
Artikel 20
Ausgaben- und Einnahmenerklärungen im Rahmen der öffentlichen Intervention
(1) Die Finanzierung durch den EGFL im Rahmen der Interventionsmaßnahmen gemäß Artikel 2 der delegierten Verordnung (EU) Nr. 906/2014 entspricht den Ausgaben, die auf der Grundlage der von der Zahlstelle gemeldeten Elemente, abzüglich etwaiger Einnahmen aus den Interventionsmaßnahmen, bestimmt, mithilfe des von der Kommission aufgestellten Informatiksystems validiert und von den Zahlstellen in die Ausgabenerklärung gemäß Artikel 12 der vorliegenden Verordnung übernommen wurden.
(2) Die gemäß Artikel 54 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 wiedereingezogenen Beträge und die bei den Verkäufern, Käufern und Lagerhaltern erhobenen oder wiedereingezogenen Beträge, die den Kriterien gemäß Artikel 43 der genannten Verordnung entsprechen, werden unter den Bedingungen gemäß Artikel 10 Absatz 2 Buchstabe a der vorliegenden Verordnung dem EGFL-Haushalt zugeführt.
ABSCHNITT 3
Buchführung des ELER
Artikel 21
Bedarfsvorausschätzung
Für jedes Entwicklungsprogramm für den ländlichen Raum gemäß Artikel 6 der Verordnung (EU) Nr. 1305/2013 des Europäischen Parlaments und des Rates (13) übermitteln die Mitgliedstaaten der Kommission gemäß Artikel 102 Absatz 1 Unterabsatz 1 Buchstabe c Ziffer ii der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 zweimal jährlich bis spätestens 31. Januar und 31. August eine Vorausschätzung der vom ELER für das Haushaltsjahr zu finanzierenden Beträge. Außerdem übermitteln die Mitgliedstaaten eine aktualisierte Vorausschätzung ihres Finanzbedarfs für das folgende Haushaltsjahr.
Diese Vorausschätzungen sowie die aktualisierte Vorausschätzung werden anhand von strukturierten Daten unter Verwendung des Informatiksystems SFC2014 gemäß Kapitel I der Durchführungsverordnung (EU) Nr. 184/2014 der Kommission (14) übermittelt.
Artikel 22
Ausgabenerklärungen
(1) Die Zahlstellen melden die Ausgaben für jedes Programm zur Entwicklung des ländlichen Raums gemäß Artikel 6 der Verordnung (EU) Nr. 1305/2013.
Für jede Maßnahme zur Entwicklung des ländlichen Raums geben die Zahlstellen in einer Ausgabenerklärung Folgendes an:
a)
den Betrag der förderfähigen öffentlichen Ausgabe, für den die Zahlstelle in jedem Bezugszeitraum gemäß Absatz 2 des vorliegenden Artikels die entsprechende ELER-Beteiligung tatsächlich ausgezahlt hat,
b)
die zusätzlichen Angaben zu den in Teil Zwei Titel IV der Verordnung (EU) Nr. 1303/2013 des Europäischen Parlaments und des Rates (15) genannten Finanzinstrumenten,
c)
die zusätzlichen Angaben zu den Begünstigten gezahlten Vorschüssen gemäß Artikel 75 Absatz 1 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013,
d)
den im laufenden Zeitraum gemäß Absatz 2 des vorliegenden Artikels wiedereingezogenen Betrag.
(2) Nach der Genehmigung eines Entwicklungsprogramms für den ländlichen Raum durch die Kommission übermitteln die Mitgliedstaaten der Kommission gemäß Artikel 102 Absatz 1 Unterabsatz 1 Buchstabe c Ziffer i der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 ihre Ausgabenerklärungen in folgenden Zeitabständen und zu folgenden Terminen:
a)
spätestens am 30. April für die Ausgaben des Zeitraums 1. Januar bis 31. März;
b)
spätestens am 31. Juli für die Ausgaben des Zeitraums 1. April bis 30. Juni;
c)
spätestens am 10. November für die Ausgaben des Zeitraums 1. Juli bis 15. Oktober;
d)
spätestens am 31. Januar für die Ausgaben des Zeitraums 16. Oktober bis 31. Dezember.
Jedoch erfolgen alle Zahlungen, die die Zahlstellen gemäß Artikel 65 Absatz 2 der Verordnung (EU) Nr. 1303/2013 an die Begünstigten leisten, bevor ein Programm zur Entwicklung des ländlichen Raums gemäß Artikel 6 der Verordnung (EU) Nr. 1305/2013 genehmigt wurde, unter der Verantwortung des Mitgliedstaats und werden der Kommission in der ersten Ausgabenerklärung nach Genehmigung des betreffenden Programms gemeldet. Das Gleiche gilt entsprechend im Falle einer Änderung eines Programms zur Entwicklung des ländlichen Raums gemäß Artikel 11 der Verordnung (EU) Nr. 1305/2013.
(3) Die Zahlstellen für Programme zur Entwicklung des ländlichen Raums geben die Ausgabenerklärungen in Form strukturierter Daten in das Informatiksystem SFC2014 gemäß Kapitel I der Durchführungsverordnung (EU) Nr. 184/2014 ein.
(4) Verlangt die Kommission zusätzliche Überprüfungen, weil die übermittelten Informationen unvollständig oder unklar sind, weil Meinungsverschiedenheiten, unterschiedliche Auslegungen oder sonstige Unstimmigkeiten im Zusammenhang mit einer Ausgabenerklärung für einen Bezugszeitraum vorliegen, die insbesondere auf die nicht erfolgte Übermittlung der gemäß der Verordnung (EU) Nr. 1305/2013 und den in deren Rahmen erlassenen Rechtsakten der Kommission erforderlichen Informationen zurückzuführen sind, oder weil es ernstzunehmende Hinweise darauf gibt, dass Ausgaben in einer Ausgabenerklärung möglicherweise von einer Unregelmäßigkeit betroffen sind oder dass die Funktionsweise des Verwaltungs- und Kontrollsystems für die Entwicklung des ländlichen Raums unter Umständen Mängel aufweist, so übermittelt der betreffende Mitgliedstaat auf Aufforderung der Kommission innerhalb eines in dieser Aufforderung nach Maßgabe der Schwere des Problems festgesetzten Zeitraums zusätzliche Informationen.
Die in Artikel 36 Absatz 5 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 genannte Frist für Zwischenzahlungen kann für einen Teil oder den gesamten Betrag, der Gegenstand des Zahlungsantrags ist, ab dem Zeitpunkt der Übermittlung des Auskunftsersuchens bis zum Eingang der angeforderten Informationen, längstens aber um den Höchstzeitraum gemäß Artikel 83 Absatz 1 der Verordnung (EU) Nr. 1303/2013 unterbrochen werden.
Kommt der Mitgliedstaat der Aufforderung zur Übermittlung zusätzlicher Informationen innerhalb des in der Aufforderung festgesetzten Zeitraums nicht nach oder wird seine Antwort als unzureichend angesehen oder deutet sie darauf hin, dass geltende Vorschriften nicht beachtet oder dass Unionsmittel nicht ordnungsgemäß verwendet wurden, so kann die Kommission die Zahlungen im Einklang mit Artikel 41 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 aussetzen oder kürzen.
(5) Die Ausgabenerklärungen für einen Zeitraum können Berichtigungen der für die vorangegangenen Zeiträume desselben Haushaltsjahrs gemeldeten Angaben beinhalten.
Berichtigungen von im Haushaltsjahr zu verbuchenden Ausgaben und zweckgebundenen Einnahmen, die nicht in den Erklärungen gemäß Absatz 2 Buchstaben a, b und c enthalten sind, können nur im Rahmen der Jahresrechnungen vorgenommen werden, die der Kommission gemäß Artikel 102 Absatz 1 Unterabsatz 1 Buchstabe c Ziffer iii der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 übermittelt werden.
Artikel 23
Berechnung des zu zahlenden Betrags
(1) Die Beteiligung der Union an den öffentlichen förderfähigen Ausgaben wird für jede Maßnahme und jeden Bezugszeitraum auf der Grundlage des Finanzierungsplans gemäß Artikel 8 Absatz 1 der Verordnung (EU) Nr. 1305/2013 berechnet, der am ersten Tag dieses Zeitraums gültig ist. Bei der Berechnung werden die in der Ausgabenerklärung für diesen Zeitraum gemeldeten Berichtigungen der Unionsbeteiligung berücksichtigt.
(2) Liegt die Summe der Unionsbeteiligung an dem Programm zur Entwicklung des ländlichen Raums über dem vorgesehenen Gesamtbetrag für eine Entwicklungsmaßnahme für den ländlichen Raum, so wird der zu zahlende Betrag unbeschadet der Obergrenze gemäß Artikel 34 Absatz 2 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 auf den für diese Maßnahme vorgesehenen Betrag begrenzt. Eine gegebenenfalls dadurch ausgeschlossene Unionsbeteiligung kann zu einem späteren Zeitpunkt gezahlt werden, sofern der betreffende Mitgliedstaat einen entsprechend abgeänderten Finanzierungsplan bei der Kommission vorgelegt und diese ihn genehmigt hat.
(3) Die Kommission zahlt die Unionsbeteiligung vorbehaltlich der Verfügbarkeit der Haushaltsmittel auf das bzw. die hierzu von den Mitgliedstaaten eingerichteten Konten.
Die Mitgliedstaaten teilen der Kommission die Bankverbindung und die Nummer des oder der Konten nach dem von der Kommission bereitgestellten Muster mit.
ABSCHNITT 4
Gemeinsame Bestimmungen für den EGFL und den ELER
Artikel 24
Elektronischer Austausch von Informationen und Unterlagen
(1) Die Kommission bestimmt die Informatiksysteme, die den elektronischen Austausch von Unterlagen und Informationen mit den Mitgliedstaaten in Bezug auf die in Artikel 102 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 vorgesehenen Mitteilungen und Auskunftsersuchen ermöglichen, und legt die erforderlichen Regeln für deren Anwendung fest. Sie unterrichtet die Mitgliedstaaten im Ausschuss für die Agrarfonds über die allgemeinen Bedingungen für die Einrichtung dieser Systeme.
(2) Mit den Informatiksystemen gemäß Absatz 1 muss es insbesondere möglich sein, die folgenden Daten zu verarbeiten:
a)
die für die Finanztransaktionen erforderlichen Daten, insbesondere diejenigen betreffend die monatlichen und jährlichen Rechnungen der Zahlstellen, die Ausgaben- und Einnahmenerklärungen und die Übermittlung der Informationen und Unterlagen gemäß Artikel 3 der delegierten Verordnung (EU) Nr. 907/2014 sowie gemäß den Artikeln 10, 11, 14, 15, 19, 20, 23 und 29 der vorliegenden Verordnung;
b)
die Unterlagen von beiderseitigem Interesse, die die Überwachung der monatlichen und jährlichen Rechnungen und die Konsultation der Informationen und Unterlagen ermöglichen, welche die Zahlstellen für die Kommission bereithalten müssen;
c)
die Unionsbestimmungen und die Leitlinien der Kommission betreffend die Finanzierung der Gemeinsamen Agrarpolitik durch die gemäß der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 zugelassenen und bezeichneten Einrichtungen sowie die Leitlinien betreffend die einheitliche Anwendung der einschlägigen Rechtsvorschriften.
(3) Form und Inhalt der Unterlagen gemäß den Artikeln 10, 19, 20 und 23 sowie gemäß Artikel 30 Absatz 1 Buchstaben a, b und d werden den Mitgliedstaaten von der Kommission über Informatiksysteme anhand von Mustern zur Verfügung gestellt.
Diese Muster werden von der Kommission nach Unterrichtung des Ausschusses für die Agrarfonds angepasst und aktualisiert.
(4) Die Informatiksysteme gemäß Absatz 1 können die erforderlichen Tools für die Eingabe der Daten und die Verwaltung der Konten der Fonds durch die Kommission sowie die Tools für die Berechnung der pauschalen Ausgaben oder der Ausgaben, welche die Verwendung einheitlicher Methoden erfordern, insbesondere in Bezug auf die Finanzierungskosten und die Wertberichtigungen enthalten.
(5) Die Daten über die Finanztransaktionen werden in den Informatiksystemen gemäß Absatz 1 entweder von der Zahlstelle selbst oder von der Einrichtung, an die diese Funktion übertragen wurde, oder gegebenenfalls von den gemäß Artikel 7 Absatz 4 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 zugelassenen Koordinierungsstellen gemeldet, eingegeben und aktualisiert; die Verantwortung verbleibt bei der Zahlstelle.
(6) Erfordert eine in der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 oder in im Rahmen der genannten Verordnung erlassenen Rechtsakten der Kommission genannte Unterlage oder ein dort vorgesehenes Verfahren die Unterschrift einer ermächtigten Person oder die Genehmigung einer Person auf einer oder mehreren Stufen dieses Verfahrens, so muss es mit den für die Übermittlung dieser Unterlagen eingerichteten Informatiksystemen möglich sein, gemäß den Unionsvorschriften jede dieser Personen zweifelsfrei zu identifizieren und ausreichende Gewähr für die Unveränderbarkeit des Inhalts der Unterlagen auf sämtlichen Verfahrensstufen zu erhalten. Die Originale der auf elektronischem Weg übermittelten Unterlagen zu den Ausgabenerklärungen und der der Jahresrechnung gemäß Artikel 102 Absatz 1 Unterabsatz 1 Buchstabe c Ziffern i und iii der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 beigefügten Verwaltungserklärung werden bei den Zahlstellen oder gegebenenfalls bei den gemäß Artikel 7 Absätze 2 und 4 der genannten Verordnung zugelassenen Koordinierungsstellen aufbewahrt.
(7) Die elektronisch und digitalisiert vorliegenden Unterlagen müssen während der gesamten in Artikel 32 festgesetzten Dauer aufbewahrt werden.
(8) Bei Ausfällen des Informatiksystems oder beim Fehlen einer dauerhaften Verbindung kann der Mitgliedstaat die Unterlagen nach vorheriger Genehmigung der Kommission und nach den von der Kommission festgelegten Bedingungen in anderer Form übermitteln.
Artikel 25
Aussetzung von Zahlungen bei verspäteter Übermittlung
Die in Artikel 18 Absatz 3 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 genannten Durchführungsrechtsakte zur Bestimmung der monatlichen Zahlungen und die in Artikel 36 derselben Verordnung genannten Durchführungsrechtsakte zur Bestimmung der Zwischenzahlungen tragen der gemäß Artikel 42 derselben Verordnung beschlossenen Aussetzung von Zahlungen Rechnung.
Artikel 26
Erwerb von Satellitenaufnahmen
(1) Für die Zwecke der Unionsunterstützung gemäß Artikel 21 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 teilt jeder Mitgliedstaat der Kommission bis 1. November jedes Jahres Folgendes mit:
a)
ob er wünscht, dass die Kommission die für sein Kontrollprogramm und/oder die Qualitätsbewertung seines Systems zur Identifizierung landwirtschaftlicher Parzellen erforderlichen Satellitenaufnahmen erwirbt;
b)
die zu kontrollierenden Flächen und die Anzahl der geplanten Kontrollzonen.
(2) Die Mitgliedstaaten, die den Erwerb der Satellitenaufnahmen durch die Kommission beantragen, bestimmen im Einvernehmen mit dieser vor dem 15. Januar, der auf die Mitteilung gemäß Absatz 1 folgt, die Kontrollzonen und den Zeitplan für den Erwerb dieser Aufnahmen.
(3) Die Kommission stellt die von ihr erworbenen Satellitenaufnahmen den Vertragspartnern der Mitgliedstaaten kostenlos zur Verfügung. Die Vertragspartner müssen die in den Verträgen mit den Lieferanten genannten Urheberrechte achten und die Aufnahmen nach Abschluss der Arbeiten zurückgeben.
(4) Übersteigen die Anträge der Mitgliedstaaten insgesamt die für die Anwendung von Artikel 21 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 verfügbaren Haushaltsmittel, so entscheidet die Kommission über eine Begrenzung der bereitzustellenden Satellitenaufnahmen, wobei sie sich um einen möglichst effizienten Einsatz der verfügbaren Ressourcen bemüht.
KAPITEL III
RECHNUNGSABSCHLUSS
ABSCHNITT 1
Einziehung von Forderungen
Artikel 27
Bei Wiedereinziehung zu Unrecht gezahlter Beträge zu erhebende Zinsen
(1) Sofern in sektorbezogenen Agrarvorschriften nicht anderweitig geregelt, werden die Zinsen auf wegen Unregelmäßigkeiten oder Versäumnissen wiedereinzuziehende zu Unrecht gezahlte Beträge berechnet für den Zeitraum zwischen dem Ablauf der im Rückforderungsbescheid genannten Zahlungsfrist für den Begünstigten und dem Datum der Rückzahlung bzw. des Abzugs. Die Zahlungsfrist darf nicht mehr als 60 Tage ab dem Rückforderungsbescheid betragen.
(2) Der anzuwendende Zinssatz darf in keinem Fall niedriger sein als der in nationalen Rechtsvorschriften vorgesehene Zinssatz für die Wiedereinziehung vergleichbarer zu Unrecht getätigter Ausgaben oder für die Einziehung fälliger Forderungen.
Artikel 28
Wiedereinziehung durch Aufrechnung
Unbeschadet anderer in den nationalen Rechtsvorschriften vorgesehener Vollstreckungsmaßnahmen rechnen die Mitgliedstaaten eine noch ausstehende Forderung an einen Begünstigten, die im Einklang mit den nationalen Rechtsvorschriften festgestellt worden ist, gegen etwaige künftige Zahlungen auf, die von der für die Eintreibung des geschuldeten Betrags zuständigen Zahlstelle an diesen Begünstigten zu leisten sind.
ABSCHNITT 2
Rechnungsabschluss
Artikel 29
Inhalt der Jahresrechnungen
Die Jahresrechnungen gemäß Artikel 102 Absatz 1 Unterabsatz 1 Buchstabe c Ziffer iii der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 enthalten:
a)
die zweckgebundenen Einnahmen gemäß Artikel 43 der genannten Verordnung;
b)
die Ausgaben des EGFL, aufgeschlüsselt nach Posten und Unterposten des Haushaltsplans der Union, nach Abzug der anderen als der unter Buchstabe f des vorliegenden Artikels genannten bis Ende des Haushaltsjahres nicht wiedereingezogenen zu Unrecht getätigten Zahlungen, einschließlich der Zinsen darauf;
c)
die Ausgaben des ELER, aufgeschlüsselt nach Programmen, Maßnahmen und spezifischen Beitragssätzen. Die jährlichen Ausgabenerklärungen enthalten auch Angaben über wiedereingezogene Beträge. Bei Abschluss des Programms werden etwaige andere als die unter Buchstabe f des vorliegenden Artikels genannten nicht wiedereingezogene zu Unrecht gezahlte Beträge, einschließlich der Zinsen darauf, von den Ausgaben des betreffenden Haushaltsjahres abgezogen;
d)
eine Übersicht über etwaige Unterschiede, aufgeschlüsselt nach Posten und Unterposten bzw. im Falle des ELER nach Programmen, Maßnahmen, spezifischen Beitragssätzen und Schwerpunktbereichen, zwischen den in der Jahresrechnung gemeldeten Ausgaben und zweckgebundenen Einnahmen und den Ausgaben und zweckgebundenen Einnahmen, die für denselben Zeitraum für den EGFL in den Unterlagen gemäß Artikel 10 Absatz 1 Buchstabe b der vorliegenden Verordnung und für den ELER in den Unterlagen gemäß Artikel 22 Absatz 2 der vorliegenden Verordnung gemeldet worden sind; dieser Übersicht sind Erklärungen zu den einzelnen Unterschieden beizufügen;
e)
die vom betreffenden Mitgliedstaat und der Union gemäß Artikel 54 Absatz 2 Unterabsatz 1 bzw. Artikel 54 Absatz 3 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 zu tragenden Beträge jeweils getrennt;
f)
eine Aufstellung der aufgrund von Unregelmäßigkeiten im Sinne von Artikel 1 Absatz 2 der Verordnung (EG, Euratom) Nr. 2988/95 des Rates (16) bis zum Ende des Haushaltsjahres noch wiedereinzuziehenden Beträge, einschließlich etwaiger in den einschlägigen sektorbezogenen Unionsvorschriften vorgesehener Sanktionsbeträge und Zinsen darauf, entsprechend dem Muster in Anhang II der vorliegenden Verordnung;
g)
ein Auszug aus dem Debitorenbuch, in dem die anderen als die unter den Buchstaben b, c und f dieses Artikels genannten wiedereinzuziehenden und entweder dem EGFL oder dem ELER gutzuschreibenden Beträge, einschließlich etwaiger Sanktionsbeträge und Zinsen darauf, aufgeführt sind, entsprechend dem Muster in Anhang III der vorliegenden Verordnung;
h)
eine Übersicht über die Interventionsmaßnahmen sowie eine Aufstellung über Umfang und Lagerort der Interventionsbestände zum Ende des Haushaltsjahres;
i)
eine Bestätigung, dass die Zahlstelle Aufzeichnungen über die Ausgaben, die zweckgebundenen Einnahmen und die einzelnen Bestandsbewegungen im Rahmen der Intervention führt;
j)
der Abschlusssaldo am Ende des Haushaltsjahres nicht verwendeter/noch abzurechnender Vorschusszahlungen der Mitgliedstaaten an die Begünstigten, aufgeschlüsselt nach Maßnahmen für den EGFL und nach Programmen für den ELER, wobei für den ELER auch die Finanzinstrumente mit aufzunehmen sind. Bei den Finanzinstrumenten betrifft der Abschlusssaldo von der Kommission gezahlte Beträge, die weder von den Mitgliedstaaten für Zahlungen an Endbegünstigte verwendet noch für Garantieverträge gemäß Artikel 42 Absatz 1 der Verordnung (EU) Nr. 1303/2013 gebunden wurden.
Artikel 30
Übermittlung von Informationen
(1) Für die Zwecke des Rechnungsabschlusses gemäß Artikel 51 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 übermitteln die Mitgliedstaaten der Kommission:
a)
alle in der Jahresrechnung gemäß Artikel 29 der vorliegenden Verordnung enthaltenen Informationen;
b)
die Stellungnahme und die Berichte der bescheinigenden Stelle oder Stellen gemäß Artikel 5 Absätze 3 und 4 der vorliegenden Verordnung;
c)
vollständige Aufzeichnungen über alle Buchführungsdaten, die für statistische und Kontrollzwecke benötigt werden;
d)
die Verwaltungserklärung gemäß Artikel 3 der vorliegenden Verordnung.
(2) Die in Absatz 1 genannten Dokumente und Buchführungsdaten werden der Kommission bis zum 15. Februar des Jahres übermittelt, das auf das betreffende Haushaltsjahr folgt. Die Dokumente gemäß Absatz 1 Buchstaben a, b und d werden unter den von der Kommission gemäß Artikel 24 festgelegten Bedingungen und entsprechend dem dort festgelegten Format auf Papier und in elektronischer Form übermittelt.
(3) Auf Verlangen der Kommission oder auf Initiative eines Mitgliedstaats können der Kommission zusätzliche Informationen im Zusammenhang mit dem Rechnungsabschluss bis zu einem Termin übermittelt werden, der von ihr unter Berücksichtigung des für die Erstellung dieser Informationen erforderlichen Arbeitsaufwands festgesetzt wird. Gehen ihr diese Informationen nicht zu, so kann die Kommission die Rechnungen auf der Grundlage der ihr vorliegenden Informationen abschließen.
(4) Die Kommission kann in ausreichend begründeten Fällen einem Antrag auf Verlängerung der Frist für die Übermittlung der Informationen zustimmen, wenn ihr dieser vor Ablauf der genannten Frist übermittelt wird.
Artikel 31
Form und Inhalt der Buchführungsdaten
(1) Form und Inhalt der Buchführungsdaten gemäß Artikel 30 Absatz 1 Buchstabe c sowie die Art und Weise ihrer Übermittlung an die Kommission sind in der Durchführungsverordnung (EU) Nr. 991/2013 der Kommission (17) festgelegt.
(2) Die Buchführungsdaten werden von der Kommission ausschließlich für folgende Zwecke verwendet:
a)
Durchführung ihrer Aufgaben im Rahmen des Rechnungsabschlusses gemäß der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013;
b)
Beobachtung der Entwicklungen und Erstellung von Prognosen im Agrarsektor.
Der Europäische Rechnungshof und das Europäische Amt für Betrugsbekämpfung (OLAF) haben für die Wahrnehmung ihrer Aufgaben Zugang zu diesen Daten.
(3) Enthalten die Buchführungsdaten personenbezogene Daten, so werden diese nur für die in Absatz 2 genannten Zwecke verarbeitet. Verwendet die Kommission insbesondere Buchführungsdaten für die Zwecke von Absatz 2 Unterabsatz 1 Buchstabe b, so anonymisiert sie diese Daten und verarbeitet sie ausschließlich in aggregierter Form.
(4) Für alle Fragen zur Verarbeitung ihrer personenbezogenen Daten können sich die betreffenden Personen wie in Anhang IV dargelegt an die Kommission wenden.
(5) Die Kommission trägt dafür Sorge, dass die Buchführungsdaten vertraulich behandelt und sicher aufbewahrt werden.
Artikel 32
Aufbewahrung von Buchführungsdaten
(1) Die Unterlagen zu den aus dem EGFL finanzierten Ausgaben und den zweckgebundenen Einnahmen werden nach dem Jahr, in dem die Kommission die Rechnungen für das betreffende Haushaltsjahr gemäß Artikel 51 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 abschließt, noch mindestens drei Jahre lang zur Verfügung der Kommission gehalten.
(2) Die Unterlagen zu den aus dem ELER finanzierten Ausgaben und den zweckgebundenen Einnahmen werden nach dem Jahr, in dem die Zahlstelle die Abschlusszahlung leistet, noch mindestens drei Jahre lang zur Verfügung der Kommission gehalten.
(3) Bei Unregelmäßigkeiten oder Versäumnissen werden die Unterlagen gemäß den Absätzen 1 und 2 nach dem Jahr, in dem die betreffenden Beträge vollständig bei dem Begünstigten wiedereingezogen und den Fonds gutgeschrieben wurden, oder nach dem Jahr, in dem die finanziellen Folgen der Nichtwiedereinziehung gemäß Artikel 54 Absatz 2 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 bestimmt wurden, noch mindestens drei Jahre lang zur Verfügung der Kommission gehalten.
(4) Im Falle eines Konformitätsabschlussverfahrens gemäß Artikel 52 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 werden die Unterlagen gemäß den Absätzen 1 und 2 noch mindestens ein Jahr nach Abschluss dieses Verfahrens oder, wenn ein Konformitätsbeschluss Gegenstand eines Verfahrens vor dem Gerichtshof der Europäischen Union ist, noch mindestens ein Jahr nach Abschluss dieses Verfahrens zur Verfügung der Kommission gehalten.
(5) Die Unterlagen gemäß den Absätzen 1 bis 4 sind auf Papier, in elektronischer Form und/oder in beiden Formen zur Verfügung der Kommission zu halten.
Unterlagen dürfen nur dann ausschließlich in elektronischer Form aufbewahrt werden, wenn nach dem nationalen Recht des betreffenden Mitgliedstaats die Verwendung von elektronischen Dokumenten in nationalen Gerichtsverfahren als Belege zur Untermauerung der betreffenden Vorgänge zugelassen ist.
Werden die Unterlagen ausschließlich in elektronischer Form aufbewahrt, so muss das betreffende System mit Anhang I Nummer 3 Teil B der delegierten Verordnung (EU) Nr. 907/2014 im Einklang stehen.
Artikel 33
Rechnungsabschluss
(1) Im Rechnungsabschlussbeschluss gemäß Artikel 51 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 sind die für die Mitgliedstaaten auf der Grundlage der Rechnungen gemäß Artikel 29 der vorliegenden Verordnung in dem betreffenden Haushaltsjahr zulasten der Fonds anerkannten Ausgabenbeträge sowie die etwaigen Kürzungen und Aussetzungen gemäß Artikel 41 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 aufgeführt.
Im Rechnungsabschlussbeschluss werden auch die Beträge festgesetzt, die von der Union bzw. dem betreffenden Mitgliedstaat gemäß Artikel 54 Absatz 2 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 zu übernehmen sind.
Für den ELER enthält der im Rechnungsabschlussbeschluss genannte Betrag auch die Beträge, die von dem betreffenden Mitgliedstaat gemäß Artikel 56 Absatz 2 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 durch Wiederzuweisung wieder verwendet werden können.
(2) Für den EGFL werden zur Bestimmung des Betrags, der aufgrund des Rechnungsabschlussbeschlusses von den Mitgliedstaaten wiedereinzuziehen bzw. ihnen zu erstatten ist, die in dem betreffenden Haushaltsjahr geleisteten monatlichen Zahlungen von den für das betreffende Jahr gemäß Absatz 1 anerkannten Ausgaben abgezogen. Die Kommission kürzt bzw. erhöht die monatliche Zahlung für die im zweiten Monat nach dem Rechnungsabschlussbeschluss getätigten Ausgaben um den betreffenden Betrag.
Für den ELER werden zur Bestimmung des Betrags, der aufgrund des Rechnungsabschlussbeschlusses von den Mitgliedstaaten wiedereinzuziehen bzw. ihnen zu erstatten ist, die Zwischenzahlungen für das betreffende Haushaltsjahr von den für das betreffende Jahr gemäß Absatz 1 anerkannten Ausgaben abgezogen.
Die Kommission kürzt bzw. erhöht die erste Zahlung, für die der Mitgliedstaat nach Erlass des Beschlusses gemäß Artikel 51 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 eine Ausgabenerklärung vorlegt, um den betreffenden Betrag.
(3) Die Kommission teilt dem betreffenden Mitgliedstaat bis zum 30. April des auf das betreffende Haushaltsjahr folgenden Jahres die Ergebnisse der Überprüfung der übermittelten Informationen zusammen mit etwaigen Änderungsvorschlägen mit.
(4) Kann die Kommission aus Gründen, die dem betreffenden Mitgliedstaat anzulasten sind, die Rechnungen dieses Mitgliedstaats nicht bis zum 31. Mai des folgenden Jahres abschließen, so teilt sie ihm mit, welche ergänzenden Nachforschungen sie gemäß Artikel 47 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 durchführen will.
(5) Die Absätze 1 bis 4 gelten entsprechend auch für die zweckgebundenen Einnahmen im Sinne von Artikel 43 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013.
Artikel 34
Konformitätsabschluss
(1) Zur Bestimmung, welche Beträge von der Unionsfinanzierung auszuschließen sind, wenn sich herausstellt, dass Ausgaben nicht im Einklang mit den Unionsvorschriften getätigt wurden, stützt sich die Kommission auf ihre eigenen Feststellungen und berücksichtigt die von den Mitgliedstaaten zur Verfügung gestellten Angaben, sofern diese Angaben innerhalb der von der Kommission im Rahmen des gemäß Artikel 52 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 durchgeführten Konformitätsabschlussverfahrens festgesetzten Frist nach Maßgabe des vorliegenden Artikels übermittelt werden.
(2) Kommt die Kommission aufgrund von Nachforschungen zu dem Schluss, dass bestimmte Ausgaben nicht in Übereinstimmung mit den Unionsvorschriften getätigt wurden, so teilt sie dem betreffenden Mitgliedstaat ihre Feststellungen mit und nennt die Abhilfemaßnahmen, die künftig die Beachtung dieser Vorschriften sicherstellen sollen, sowie die vorläufige Höhe der finanziellen Berichtigung, die sie in der gegenwärtigen Phase des Verfahrens als ihren Feststellungen entsprechend erachtet. In dieser Mitteilung wird zudem eine bilaterale Besprechung innerhalb von vier Monaten nach Ablauf der für den Mitgliedstaat geltenden Antwortfrist anberaumt. Diese Mitteilung muss auf den vorliegenden Artikel Bezug nehmen.
Der Mitgliedstaat antwortet innerhalb von zwei Monaten nach Erhalt der Mitteilung. In seiner Antwort hat der Mitgliedstaat insbesondere die Möglichkeit,
a)
der Kommission nachzuweisen, dass das tatsächliche Ausmaß der Nichtkonformität oder des Risikos für den Fonds geringer ist als von der Kommission angegeben;
b)
der Kommission die Abhilfemaßnahmen mitzuteilen, die er zur Einhaltung der Unionsvorschriften getroffen hat, und den Termin zu nennen, ab dem diese Maßnahmen tatsächlich angewendet werden.
In begründeten Fällen kann die Kommission auf begründeten Antrag des Mitgliedstaats einer Verlängerung der Zweimonatsfrist um höchstens zwei Monate zustimmen. Der betreffende Antrag ist vor Ablauf dieser Frist an die Kommission zu richten.
Hält der Mitgliedstaat eine bilaterale Besprechung für nicht erforderlich, so teilt er dies der Kommission in seiner Antwort auf die obengenannte Mitteilung mit.
(3) Bei der bilateralen Besprechung versuchen die beiden Parteien, Einvernehmen über die zu ergreifenden Maßnahmen sowie über die Bewertung der Schwere des Verstoßes und des für den Unionshaushalt entstandenen finanziellen Schadens zu erzielen.
Die Kommission erstellt innerhalb von 30 Arbeitstagen nach der bilateralen Besprechung das Protokoll und versendet es an den Mitgliedstaat. Der Mitgliedstaat kann der Kommission innerhalb von 15 Arbeitstagen nach Erhalt des Protokolls seine Bemerkungen mitteilen.
Innerhalb von sechs Monaten nach Versendung des Protokolls der bilateralen Besprechung teilt die Kommission dem Mitgliedstaat ihre Schlussfolgerungen auf der Grundlage der ihr im Rahmen des Konformitätsabschlussverfahrens zugegangenen Informationen förmlich mit. In dieser Mitteilung werden die von der Unionsfinanzierung gemäß Artikel 52 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 und Artikel 12 der delegierten Verordnung (EU) Nr. 907/2014 auszuschließenden Ausgaben bewertet. In dieser Mitteilung ist auf Artikel 40 Absatz 1 der vorliegenden Verordnung Bezug zu nehmen.
(4) Hat der Mitgliedstaat das Schlichtungsverfahren gemäß Artikel 40 in Anspruch genommen, so übermittelt die Kommission dem Mitgliedstaat ihre Schlussfolgerungen innerhalb von sechs Monaten
a)
nach Eingang des Berichts der Schlichtungsstelle oder
b)
nach Eingang zusätzlicher Angaben des Mitgliedstaats innerhalb der Frist gemäß Artikel 40 Absatz 3 Unterabsatz 2, sofern die Bedingungen gemäß Absatz 6 des vorliegenden Artikels erfüllt sind.
(5) Zur Anwendung der Absätze 3 und 4 innerhalb der jeweiligen Fristen müssen der Kommission alle für die betreffende Stufe des Verfahrens erforderlichen Angaben vorliegen. Ist die Kommission der Ansicht, dass ihr Angaben fehlen, so kann sie innerhalb der Fristen gemäß den Absätzen 3 und 4 jederzeit
a)
vom Mitgliedstaat zusätzliche Angaben anfordern, worauf der Mitgliedstaat innerhalb von zwei Monaten nach Erhalt der Mitteilung antworten muss, und/oder
b)
dem Mitgliedstaat ihre Absicht mitteilen, einen zusätzlichen Prüfbesuch durchzuführen, um die erforderlichen Überprüfungen vorzunehmen.
In diesem Fall beginnen die Fristen gemäß den Absätzen 3 und 4 erneut ab dem Eingang der angeforderten zusätzlichen Angaben bei der Kommission bzw. ab dem letzten Tag des zusätzlichen Prüfbesuchs.
(6) Bei der Bewertung der von der Unionsfinanzierung auszuschließenden Ausgaben können die vom Mitgliedstaat nach der förmlichen Mitteilung der Kommission gemäß Absatz 3 Unterabsatz 2 übermittelten Angaben nur dann berücksichtigt werden, wenn
a)
dies erforderlich ist, damit der dem Unionshaushalt entstandene finanzielle Schaden nicht wesentlich zu hoch eingeschätzt wird, und
b)
die verspätete Übermittlung der betreffenden Angaben durch externe Faktoren gerechtfertigt ist und der rechtzeitige Erlass des Beschlusses gemäß Artikel 52 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 durch die Kommission dadurch nicht gefährdet wird.
(7) Die Kommission erlässt nach Übermittlung ihrer Schlussfolgerungen an die Mitgliedstaaten gemäß Artikel 34 Absatz 3 oder 4 der vorliegenden Verordnung gegebenenfalls einen oder mehrere Beschlüsse gemäß Artikel 52 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013, um Ausgaben, die nicht in Übereinstimmung mit den Unionsvorschriften getätigt wurden, von der Unionsfinanzierung auszuschließen. Die Kommission kann aufeinanderfolgende Konformitätsabschlussverfahren durchführen, bis der Mitgliedstaat die Abhilfemaßnahmen tatsächlich umgesetzt hat.
(8) Für den EGFL zieht die Kommission die von der Unionsfinanzierung auszuschließenden Beträge von den monatlichen Zahlungen für die im zweiten Monat nach Erlass des Beschlusses gemäß Artikel 52 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 getätigten Ausgaben ab.
Für den ELER zieht die Kommission die von der Unionsfinanzierung auszuschließenden Beträge von der Zahlung ab, für die der Mitgliedstaat nach Erlass des Beschlusses gemäß Artikel 52 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 eine Ausgabenerklärung vorlegt.
Auf Antrag eines Mitgliedstaats und nach Anhörung des Ausschusses für die Agrarfonds kann die Kommission jedoch beschließen, einen anderen Zeitpunkt für die Vornahme der Kürzungen festzusetzen oder die Erstattung der Beträge in Tranchen zu gestatten, wenn dies wegen der Höhe der in dem Durchführungsrechtsakt gemäß Artikel 52 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 enthaltenen Beträge gerechtfertigt ist.
(9) In ausreichend begründeten Fällen, die den betreffenden Mitgliedstaaten mitzuteilen sind, kann die Kommission die Fristen gemäß den Absätzen 3 und 4 verlängern.
(10) Die Absätze 1 bis 9 gelten entsprechend auch für die zweckgebundenen Einnahmen im Sinne von Artikel 43 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013.
Artikel 35
Beschluss über den Verzicht auf Einleitung oder Fortsetzung einer Untersuchung im Rahmen des Konformitätsabschlusses
(1) Die Kommission kann beschließen, keine Untersuchung im Rahmen des Konformitätsabschlusses gemäß Artikel 52 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 einzuleiten bzw. die Untersuchung nicht fortzusetzen, wenn sie davon ausgeht, dass die etwaige finanzielle Berichtigung aufgrund der durch eine Untersuchung gemäß Artikel 34 Absatz 2 festgestellten Nichtkonformität weniger als 50 000 EUR und weniger als 2 % der entsprechenden Ausgaben oder der wiedereinzuziehenden Beträge ausmachen würde.
(2) Nimmt die Kommission gemäß Artikel 41 Absatz 1 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 eine Kürzung der monatlichen Zahlungen vor, so kann sie beschließen, keine Untersuchung im Rahmen des Konformitätsabschlusses gemäß Artikel 52 der genannten Verordnung einzuleiten bzw. die Untersuchung nicht fortzusetzen, sofern der Mitgliedstaat im Rahmen des Verfahrens gemäß Artikel 41 Absatz 1 der genannten Verordnung keine Einwände gegen die Anwendung des vorliegenden Absatzes erhoben hat.
Artikel 36
Schlichtungsstelle
Für den Konformitätsabschluss gemäß Artikel 52 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 wird eine Schlichtungsstelle eingerichtet. Die Schlichtungsstelle nimmt folgende Aufgaben wahr:
a)
Sie kann von jedem Mitgliedstaat angerufen werden, dem die Kommission gemäß Artikel 34 Absatz 3 Unterabsatz 2 der vorliegenden Verordnung eine förmliche Mitteilung einschließlich einer Bewertung der Ausgaben übermittelt hat, die sie von der Unionsfinanzierung auszuschließen beabsichtigt;
b)
sie versucht, die unterschiedlichen Standpunkte der Kommission und des betreffenden Mitgliedstaats einander anzunähern;
c)
nach Abschluss ihrer Arbeiten erstellt sie einen Bericht über das Ergebnis ihrer Schlichtungsbemühungen, dem sie für den Fall, dass die Meinungsverschiedenheiten nicht oder nur teilweise ausgeräumt werden konnten, alle von ihr als zweckdienlich erachteten Bemerkungen beifügt.
Artikel 37
Zusammensetzung der Schlichtungsstelle
(1) Die Schlichtungsstelle besteht aus mindestens fünf Mitgliedern, die unter Persönlichkeiten ausgewählt werden, die jegliche Gewähr für ihre Unabhängigkeit bieten und hervorragende Kenntnisse auf dem Gebiet der Finanzierung der Gemeinsamen Agrarpolitik einschließlich der Entwicklung des ländlichen Raums oder auf dem Gebiet der Finanzkontrolle besitzen.
Die Mitglieder müssen Staatsangehörige verschiedener Mitgliedstaaten sein.
(2) Der Vorsitzende, die Mitglieder und die Ersatzmitglieder werden von der Kommission nach Anhörung des Ausschusses für die Agrarfonds für ein erstes Mandat von drei Jahren ernannt.
Das Mandat kann jeweils nur um ein Jahr verlängert werden, nachdem der Ausschuss für die Agrarfonds unterrichtet wurde. Ist der künftige Vorsitzende jedoch bereits Mitglied der Schlichtungsstelle, so beträgt die Laufzeit seines ersten Mandats als Vorsitzender drei Jahre.
Die Namen des Vorsitzenden, der Mitglieder und der Ersatzmitglieder der Schlichtungsstelle werden im Amtsblatt der Europäischen Union, Reihe C, veröffentlicht.
(3) Die Mitglieder der Schlichtungsstelle erhalten ein Entgelt, das sich nach dem für die Durchführung ihrer Aufgaben erforderlichen Zeitaufwand bemisst. Die Kosten werden nach den für Kommissionsbedienstete geltenden Vorschriften erstattet.
(4) Nach Ablauf ihres Mandats bleiben der Vorsitzende und die Mitglieder bis zu ihrer Ablösung bzw. bis zur Verlängerung ihres Mandats im Amt.
(5) Das Mandat von Mitgliedern, die die für die Wahrnehmung ihrer Aufgaben in der Schlichtungsstelle erforderlichen Voraussetzungen nicht mehr erfüllen oder die, aus welchen Gründen auch immer, für unbestimmte Zeit nicht zur Verfügung stehen, kann von der Kommission nach Anhörung des Ausschusses für die Agrarfonds beendet werden.
In diesem Fall tritt für die restliche Zeit, für die das betreffende Mitglied ernannt worden war, ein Ersatzmitglied an seine Stelle, wobei der Ausschuss für die Agrarfonds zu informieren ist.
Wird das Mandat des Vorsitzenden beendet, so wird das Mitglied, das für den verbleibenden Zeitraum, für den der Vorsitzende ernannt war, dessen Aufgaben übernehmen soll, von der Kommission nach Anhörung des Ausschusses für die Agrarfonds ernannt.
Artikel 38
Unabhängigkeit der Schlichtungsstelle
(1) Die Mitglieder der Schlichtungsstelle erfüllen ihre Aufgaben in völliger Unabhängigkeit; sie nehmen von der Kommission, einer Regierung oder Organisation keine Weisungen entgegen, noch erbitten sie diese.
Mitglieder, die in einer früheren Funktion persönlich mit dem betreffenden Fall zu tun hatten, dürfen weder an den Arbeiten der Schlichtungsstelle teilnehmen noch den Bericht unterzeichnen.
(2) Unbeschadet des Artikels 287 des Vertrags dürfen die Mitglieder der Schlichtungsstelle Informationen, von denen sie während ihrer Tätigkeit für die Schlichtungsstelle Kenntnis erlangt haben, nicht weitergeben. Diese Informationen sind vertraulich und fallen unter das Berufsgeheimnis.
Artikel 39
Arbeit der Schlichtungsstelle
(1) Die Sitzungen der Schlichtungsstelle finden am Sitz der Kommission statt. Ihre Arbeiten werden vom Vorsitzenden vorbereitet und geleitet. Im Falle seiner Verhinderung nimmt unbeschadet des Artikels 37 Absatz 5 Unterabsatz 1 das älteste Mitglied seine Aufgaben wahr.
Das Sekretariat der Schlichtungsstelle wird von der Kommission wahrgenommen.
(2) Unbeschadet des Artikels 38 Absatz 1 Unterabsatz 2 ist für die Genehmigung der Berichte der Schlichtungsstelle die absolute Mehrheit der anwesenden Mitglieder mit einem Quorum von drei Mitgliedern erforderlich.
Die Berichte werden vom Vorsitzenden und den Mitgliedern, die an den Beratungen teilgenommen haben, unterzeichnet. Sie werden vom Sekretariat mitunterzeichnet.
Artikel 40
Schlichtungsverfahren
(1) Ein Mitgliedstaat kann die Schlichtungsstelle innerhalb von 30 Arbeitstagen nach Eingang der förmlichen Mitteilung der Kommission gemäß Artikel 34 Absatz 3 Unterabsatz 2 anrufen, indem er einen mit Gründen versehenen Antrag auf Schlichtung an das Sekretariat der Schlichtungsstelle richtet.
Das einzuhaltende Verfahren und die Anschrift des Sekretariats werden den Mitgliedstaaten vom Ausschuss für die Agrarfonds mitgeteilt.
(2) Ein Antrag auf Schlichtung ist nur zulässig, wenn der Betrag, den die Kommission gemäß ihrer Mitteilung von der Unionsfinanzierung ausschließen will,
a)
über 1 Mio. EUR liegt
oder
b)
mindestens 25 % der gesamten Jahresausgaben des Mitgliedstaats für die betreffenden Haushaltsposten ausmacht.
Außerdem kann der Vorsitzende der Schlichtungsstelle, wenn der betreffende Mitgliedstaat bei den vorangegangenen Erörterungen hinreichend nachgewiesen hat, dass es sich um eine Grundsatzfrage betreffend die Anwendung der Unionsvorschriften handelt, auch andere Anträge auf Schlichtung für zulässig erklären. Ein solcher Antrag ist jedoch nicht zulässig, wenn er sich nur auf eine Frage der Rechtsauslegung bezieht.
(3) Die Schlichtungsstelle arbeitet so informell und rasch wie möglich, wobei sie sich ausschließlich auf die Unterlagen stützt, die der Kommission zum Zeitpunkt der förmlichen Mitteilung ihrer Schlussfolgerungen gemäß Artikel 34 Absatz 3 zur Verfügung standen, und der Kommission sowie den betroffenen nationalen Behörden Gelegenheit zur Äußerung gibt.
Hält es der Mitgliedstaat jedoch für notwendig, in seinem Schlichtungsantrag Informationen vorzulegen, die der Kommission noch nicht übermittelt wurden, so kann die Schlichtungsstelle die Kommission auffordern, diese neuen Informationen zu prüfen, sofern die Bedingungen gemäß Artikel 34 Absatz 6 erfüllt sind. Die Informationen sind der Kommission spätestens zwei Monate nach Versendung des Berichts gemäß Artikel 36 Buchstabe c zu übermitteln.
(4) Gelingt es der Schlichtungsstelle innerhalb von vier Monaten nach ihrer Anrufung nicht, die Standpunkte der Kommission und des betroffenen Mitgliedstaats einander anzunähern, so gilt das Schlichtungsverfahren als gescheitert.
In diesem Fall werden in dem Bericht gemäß Artikel 36 Buchstabe c die Gründe angegeben, die eine Annäherung verhindert haben. In dem Bericht wird auch angegeben, ob im Verlauf des Schlichtungsverfahrens eine teilweise Einigung erzielt wurde und ob die Schlichtungsstelle die Kommission auffordert, neue Informationen im Einklang mit Absatz 3 Unterabsatz 2 zu prüfen.
Der Bericht geht an
a)
den betreffenden Mitgliedstaat,
b)
die Kommission, die ihn prüft, bevor sie dem Mitgliedstaat ihre Schlussfolgerungen übermittelt,
c)
die übrigen Mitgliedstaaten im Rahmen des Ausschusses für die Agrarfonds.
KAPITEL IV
BESTIMMUNGEN FÜR KONTROLLEN
ABSCHNITT 1
Allgemeine Bestimmungen
Artikel 41
Verringerung der Vor-Ort-Kontrollen
(1) Die Mitgliedstaaten können beschließen, den Mindestsatz von Vor-Ort-Kontrollen gemäß Artikel 59 Absatz 5 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 zu verringern, wenn alle nachfolgenden Bedingungen erfüllt sind:
a)
Die bescheinigende Stelle hat gemäß Artikel 9 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 eine Stellungnahme dahingehend abgegeben, dass das interne Kontrollsystem ordnungsgemäß funktioniert und dass die Fehlerquote für die betreffende Grundgesamtheit zumindest in beiden Haushaltsjahren vor dem Jahr, in dem der verringerte Kontrollsatz gelten soll, unter der Wesentlichkeitsschwelle von 2,0 % lag;
b)
Die Kommission hat den betreffenden Mitgliedstaat nicht darüber in Kenntnis gesetzt, dass sie die unter Buchstabe a genannte, von der bescheinigenden Stelle gemäß Artikel 9 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 abgegebene Stellungnahme nicht akzeptieren kann;
c)
Die Kommission,
i)
hat den Mitgliedstaat nicht gemäß Artikel 52 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 über Mängel des Kontrollsystems für die betreffende Stützungsregelung oder Maßnahme unterrichtet oder
ii)
ist bei Anwendung von Artikel 34 der vorliegenden Verordnung mit den Abhilfemaßnahmen, die der betreffende Mitgliedstaat, sofern er gemäß Artikel 52 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 über Mängel des Kontrollsystems für die betreffende Stützungsregelung oder Maßnahme unterrichtet wurde, getroffen hat, einverstanden und hat den Mitgliedstaat darüber informiert.
(2) Die Mitgliedstaaten können beschließen, den Mindestsatz von Vor-Ort-Kontrollen im Einklang mit den Sätzen und gegebenenfalls zusätzlichen Bedingungen, die in sektorbezogenen Rechtsvorschriften festgelegt sind, zu verringern.
Die Mitgliedstaaten unterrichten die Kommission über ihren Beschluss zur Verringerung des Mindestsatzes von Vor-Ort-Kontrollen unmittelbar nach Annahme dieses Beschlusses: Dabei ist Folgendes anzugeben:
a)
die betreffende Stützungsregelung oder Maßnahme;
b)
der Zeitraum, für den der Mindestsatz von Vor-Ort-Kontrollen verringert wird;
c)
der verringerte Mindestsatz von Vor-Ort-Kontrollen, der angewendet werden soll.
(3) Ist eine der kumulativen Bedingungen gemäß Absatz 1 oder eine in sektorbezogenen Rechtsvorschriften vorgesehene zusätzliche Bedingung nicht mehr erfüllt, so widerrufen die Mitgliedstaaten unverzüglich ihren Beschluss zur Verringerung des Mindestsatzes von Vor-Ort-Kontrollen und wenden ab dem folgenden Antragsjahr den in den sektorbezogene Agrarvorschriften festgesetzten Mindestsatz von Vor-Ort-Kontrollen an.
ABSCHNITT 2
Prüfung von Maßnahmen
Artikel 42
Prüfung durch die Mitgliedstaaten
(1) Die in Artikel 80 Absatz 1 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 genannte regelmäßige Prüfung der Geschäftsunterlagen von Unternehmen erstreckt sich für jeden Prüfungszeitraum gemäß Absatz 4 des vorliegenden Artikels auf eine Zahl von Unternehmen, die nicht weniger als die Hälfte der Zahl von Unternehmen betragen darf, bei denen die Summe der Einnahmen oder Zahlungen oder die Summe dieser beiden Beträge im Rahmen des Finanzierungssystems des EGFL für das EGFL-Haushaltsjahr, das dem Beginn des betreffenden Prüfungszeitraums vorausgegangen ist, über 150 000 EUR gelegen hat.
(2) Für jeden Prüfungszeitraum wählen die Mitgliedstaaten unbeschadet ihrer in Artikel 80 Absatz 1 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 festgelegten Verpflichtungen die zu kontrollierenden Unternehmen anhand einer Risikoanalyse für alle Maßnahmen, bei denen dies praktikabel ist, aus. Die Mitgliedstaaten übermitteln der Kommission ihre Vorschläge zur Anwendung einer Risikoanalyse mindestens sechs Monate vor Beginn des Prüfungszeitraums. Die Vorschläge enthalten alle relevanten Angaben zum Ansatz, den Techniken und den Daten, die für die Analyse verwendet werden, sowie die Kriterien und das voraussichtliche Verfahren für die durchzuführenden Kontrollen. Der Vorschlag wird im Einklang mit Anhang V erstellt. Die Mitgliedstaaten berücksichtigen die Bemerkungen der Kommission zum Vorschlag für die Risikoanalyse, die innerhalb von acht Wochen nach Eingang des Vorschlags übermittelt werden.
(3) Für Maßnahmen, für die nach Ansicht des Mitgliedstaats eine Risikoanalyse nicht praktikabel ist, müssen Unternehmen, bei denen die Summe der Einnahmen oder Zahlungen oder die Summe dieser beiden Beträge im Rahmen des Finanzierungssystems des EGFL über 350 000 EUR gelegen hat und die in keinem der zwei vorangegangenen Prüfungszeiträume aufgrund dieser Verordnung und Titel V Kapitel III der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 kontrolliert worden sind, auf jeden Fall kontrolliert werden.
(4) Der Prüfungszeitraum dauert vom 1. Juli bis zum 30. Juni des darauffolgenden Jahres. Die Prüfung erstreckt sich auf einen Zeitraum von mindestens 12 Monaten, der während des vorausgehenden Prüfungszeitraums endet; sie kann auf vom Mitgliedstaat festzulegende Zeiträume ausgedehnt werden, die dem Zeitraum von 12 Monaten vorausgehen oder sich daran anschließen.
Artikel 43
Zugang zu den Geschäftsunterlagen
Die Unternehmen bewahren die Geschäftsunterlagen mindestens drei Jahre lang, gerechnet vom Ende des Jahres ihrer Erstellung an, auf. Die Mitgliedstaaten können einen längeren Zeitraum für die Aufbewahrung dieser Dokumente vorschreiben.
Artikel 44
Gemeinsame Maßnahmen
Die Kommission kann von sich aus oder auf Vorschlag eines Mitgliedstaats mit dem Einverständnis der betreffenden Mitgliedstaaten beschließen, gemeinsame Maßnahmen zu koordinieren, bei denen sich zwei oder mehr Mitgliedstaaten gegenseitige Amtshilfe gemäß Artikel 83 Absatz 1 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 leisten.
Artikel 45
Gegenseitige Amtshilfe
(1) Während der ersten drei Monate, die auf das EGFL-Haushaltsjahr der Zahlung folgen, übersenden die Mitgliedstaaten eine Liste der Unternehmen gemäß Artikel 83 Absatz 1 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 an jeden Mitgliedstaat, in dem ein solches Unternehmen ansässig ist. Diese Liste muss alle Einzelheiten enthalten, die der Empfängermitgliedstaat zur Identifizierung der Unternehmen und zur Durchführung der Prüfungen benötigt. Der Empfängermitgliedstaat ist für die Prüfung dieser Unternehmen gemäß Artikel 80 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 verantwortlich. Die Kommission erhält von allen Listen eine Kopie.
Der Mitgliedstaat, in dem die Zahlung oder Erhebung erfolgt ist, kann den Mitgliedstaat, in dem das Unternehmen ansässig ist, ersuchen, einige der Unternehmen dieser Liste nach Artikel 80 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 zu überprüfen; dabei ist auf die Notwendigkeit des Ersuchens, insbesondere die damit in Zusammenhang stehenden Risiken hinzuweisen.
Der Mitgliedstaat, der das Ersuchen erhält, trägt den Risiken im Zusammenhang mit dem Unternehmen, die der ersuchende Mitgliedstaat mitteilt, in angemessener Weise Rechnung.
Der ersuchte Mitgliedstaat unterrichtet den ersuchenden Mitgliedstaat über die auf das Ersuchen hin veranlassten Maßnahmen. Wird ein Unternehmen dieser Liste geprüft, so unterrichtet der ersuchte Mitgliedstaat, der die Prüfung durchgeführt hat, den ersuchenden Mitgliedstaat spätestens drei Monate nach Ablauf des Prüfungszeitraums über das Ergebnis der genannten Prüfung.
Eine Übersicht über diese Prüfungsersuchen wird der Kommission vierteljährlich innerhalb eines Monats nach Ablauf jedes Vierteljahres übersandt. Die Kommission kann Kopien der einzelnen Prüfungsersuchen verlangen.
Die Liste der Unternehmen gemäß Unterabsatz 1 wird nach dem Mustervordruck in Anhang VI erstellt.
(2) Die Liste der Unternehmen gemäß Artikel 83 Absatz 2 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 wird nach dem Mustervordruck in Anhang VII der vorliegenden Verordnung erstellt.
(3) Das Ersuchen eines Mitgliedstaats um Prüfung eines Unternehmens in einem anderen Mitgliedstaat gemäß Absatz 1 Unterabsatz 2 und gemäß Artikel 83 Absatz 3 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 wird nach dem Mustervordruck in Anhang VIII der vorliegenden Verordnung abgefasst.
(4) Die Angaben über die Ergebnisse der Prüfungen gemäß Absatz 1 Unterabsatz 2 und gemäß Artikel 83 Absatz 3 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 werden nach dem Mustervordruck in Anhang IX der vorliegenden Verordnung erstellt.
(5) Die Übersicht über die Ersuchen gemäß Absatz 1 Unterabsatz 5 und gemäß Artikel 83 Absatz 3 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013, einschließlich der Ergebnisse der Prüfungen, wird nach dem Mustervordruck in Anhang X der vorliegenden Verordnung erstellt.
(6) Die gemäß Absatz 1 bereitzustellenden Informationen sind in elektronischer Form in dem in Anhang II Abschnitt 2 der Durchführungsverordnung (EU) Nr. 991/2013 festgelegten Format zu übermitteln.
Artikel 46
Jährliche Programme und Berichte
(1) Das jährliche Prüfungsprogramm gemäß Artikel 84 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 wird entsprechend dem Mustervordruck in Anhang XI der vorliegenden Verordnung erstellt.
(2) Im jährlichen Bericht gemäß Artikel 86 Absatz 1 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 werden etwaige aufgetretene Schwierigkeiten und die getroffenen Abhilfemaßnahmen behandelt und gegebenenfalls Verbesserungsvorschläge gemacht.
Der Bericht enthält detaillierte Angaben zu allen in Anhang XII der vorliegenden Verordnung aufgeführten Aspekten der Anwendung von Titel V Kapitel III der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013; diese Angaben werden in klar gekennzeichneten Abschnitten unter den im genannten Anhang aufgeführten Überschriften dargestellt.
(3) Die gemäß dem vorliegenden Artikel und Artikel 45 zu übermittelnden Informationen können in Papierform oder elektronischer Form in einem zwischen dem Absender und dem Empfänger zu vereinbarenden Format übermittelt werden.
(4) Die Kommission bewertet jährlich die erreichten Fortschritte in ihrem jährlichen Finanzbericht über die Verwaltung der Fonds gemäß Artikel 109 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013.
Artikel 47
Sonderdienste
(1) Die Sonderdienste gemäß Artikel 85 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 sind über die in jenem Artikel genannten Aufgaben hinaus zuständig für
a)
die Ausbildung der mit den Prüfungen aufgrund dieses Abschnitts betrauten nationalen Bediensteten, damit diese hinreichende Kenntnisse für die Wahrnehmung ihrer Aufgaben erwerben;
b)
die Verwaltung der Prüfungsberichte und sonstiger Unterlagen im Zusammenhang mit den durchgeführten Prüfungen gemäß Titel V Kapitel III der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013;
c)
die Ausarbeitung und Übermittlung der Programme gemäß Artikel 84 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 und der Programme gemäß Artikel 86 Absatz 1 der genannten Verordnung.
(2) Die Sonderdienste werden von den Mitgliedstaaten mit allen für die Erfüllung ihrer Aufgaben gemäß Absatz 1 erforderlichen Befugnissen ausgestattet.
Sie setzen sich aus Bediensteten zusammen, deren Anzahl und Ausbildung für die Erfüllung dieser Aufgaben angemessen sind.
(3) Mitgliedstaaten, in denen der Mindestsatz der zu kontrollierenden Unternehmen weniger als zehn beträgt, sind nicht zur Einrichtung eines Sonderdienstes verpflichtet.
KAPITEL V
SICHERHEITEN
ABSCHNITT 1
Geltungsbereich, Informationstechnologie, höhere Gewalt
Artikel 48
Geltungsbereich
Dieses Kapitel gilt in allen Fällen, in denen die sektorbezogenen Agrarvorschriften eine Sicherheit vorsehen, unabhängig davon, ob der Begriff „Sicherheit“ verwendet wird oder nicht.
Dieses Kapitel gilt nicht für Sicherheiten, die geleistet werden, um die Zahlung der Einfuhr- oder Ausfuhrabgaben gemäß der Verordnung (EWG) Nr. 2913/92 des Rates (18) zu gewährleisten.
Artikel 49
Elektronische Verwaltung
Mitteilungen, Unterlagen und Sicherheiten können mit Mitteln der Informationstechnologie (IT) erstellt, verarbeitet und verwaltet werden, sofern die anwendbaren Systeme nach für diese Systeme geeigneten amtlich genehmigten Qualitäts- und Sicherheitsprotokollen verwaltet werden.
Können die zuständigen Behörden aufgrund von Unterschieden zwischen IT-Systemen nicht auf erforderliche Unterlagen zugreifen, so werden diese Unterlagen ausgedruckt und von der für die Verwaltung dieser IT-Systeme zuständigen Behörde („ausstellende Behörde“) oder einer Behörde, die für die Beglaubigung von Kopien zuständig ist, beglaubigt.
Solche Ausdrucke können durch eine elektronische Mitteilung zwischen der ausstellenden Behörde und dem Begünstigten oder der zuständigen Behörde ersetzt werden, sofern die ausstellende Behörde ein amtlich genehmigtes Beglaubigungsprotokoll vorsieht, das die Echtheit der Mitteilung gewährleistet.
Artikel 50
Fälle höherer Gewalt
(1) Dieser Artikel findet Anwendung, wenn in einer Verordnung auf ihn Bezug genommen wird.
(2) Ein Antrag auf Anerkennung als Fall höherer Gewalt ist nicht zulässig, wenn er bei der zuständigen Behörde später eingeht als 30 Kalendertage
a)
nach dem Datum, an dem der Marktbeteiligte von der zuständigen Behörde über die festgestellte Nichterfüllung der betreffenden Verpflichtung im Sinne von Artikel 23 Absatz 2 der delegierten Verordnung (EU) Nr. 907/2014 unterrichtet wurde, nach Ablauf der Frist für die Erfüllung der betreffenden Verpflichtung gemäß Artikel 23 Absatz 3 der genannten Verordnung oder nach Ablauf der Frist für die Vorlage des Nachweises der Erfüllung der betreffenden Verpflichtung gemäß Artikel 23 Absatz 4 der genannten Verordnung;
b)
nach dem Schlusstermin für die Einreichung von Angeboten in einem Drittland, sofern die Ausschreibung mit einer Vorausfestsetzungsbescheinigung für Ausfuhrerstattungen verbunden ist.
(3) Die Marktteilnehmer müssen der zuständigen Behörde innerhalb von 181 Kalendertagen nach Ablauf des Zeitraums, in dem die Verpflichtung vollständig erfüllt werden musste, die Umstände nachweisen, die sie als Fall höherer Gewalt betrachten. Können die Marktteilnehmer den Nachweis nicht innerhalb dieser Frist liefern, obwohl sie alles in ihrer Macht Stehende für die Beschaffung und Vorlage unternommen haben, so kann ihnen eine zusätzliche Frist eingeräumt werden.
(4) Die Mitgliedstaaten teilen der Kommission die von ihnen anerkannten Fälle höherer Gewalt mit und übermitteln sachdienliche Angaben zu jedem Fall.
ABSCHNITT 2
Form von Sicherheiten
Artikel 51
Form
(1) Eine Sicherheit kann geleistet werden
a)
als Bareinlage gemäß Artikel 19 Absätze 2 und 3 der delegierten Verordnung (EU) Nr. 907/2014; und/oder
b)
durch Stellen eines Bürgen gemäß Artikel 21 der delegierten Verordnung (EU) Nr. 907/2014.
(2) Die zuständige Stelle kann sich damit einverstanden erklären, dass die Sicherheit geleistet wird in Form von
a)
Verpfändung von Bankeinlagen;
b)
Verpfändung von anerkannten Forderungen gegenüber staatlichen Einrichtungen oder von Staatspapieren, die fällig und zahlbar sind und auf die kein anderer vorrangiger Anspruch besteht; und/oder
c)
Verpfändung von im betreffenden Mitgliedstaat verkehrsfähigen Sicherheiten, sofern sie von diesem Mitgliedstaat ausgestellt bzw. verbürgt sind.
(3) Die zuständige Stelle kann zusätzliche Bedingungen für die in Absatz 2 genannten Sicherheiten festlegen.
Artikel 52
Verkehrsfähige Sicherheit
(1) Die gemäß Artikel 51 Absatz 2 Buchstabe c verpfändete Sicherheit muss am Tag der Sicherheitsleistung einen kapitalisierbaren Wert von mindestens 115 % der zu leistenden Sicherheit haben.
(2) Bei Annahme von Sicherheiten gemäß Artikel 51 Absatz 2 Buchstabe c hat sich der Beteiligte schriftlich zu verpflichten, eine zusätzliche Sicherheit zu leisten oder die ursprüngliche Sicherheit zu ersetzen, falls der kapitalisierbare Wert der betreffenden Sicherheit während eines Zeitraums von drei Monaten unter 105 % der zu leistenden Sicherheit liegt. Diese schriftliche Verpflichtung ist nicht erforderlich, wenn sie sich bereits aus den nationalen Rechtsvorschriften ergibt. Die zuständige Behörde überprüft regelmäßig den Wert einer solchen Sicherheit.
(3) Der kapitalisierbare Wert einer Sicherheit gemäß Artikel 51 Absatz 2 Buchstabe c wird von der zuständigen Stelle unter Berücksichtigung der voraussichtlichen Veräußerungskosten ermittelt.
(4) Der kapitalisierbare Wert von Sicherheiten wird auf der Grundlage der letzten vorliegenden Notierung berechnet.
(5) Auf Verlangen der zuständigen Stelle hat der Sicherheitsleistende den kapitalisierbaren Wert der angebotenen Sicherheit nachzuweisen.
Artikel 53
Ersetzung und Zuweisung
(1) Eine Form einer Sicherheit kann durch eine andere ersetzt werden.
Dazu bedarf es jedoch der Zustimmung der zuständigen Stelle, wenn
a)
eine verfallene Sicherheit noch nicht eingezogen ist oder
b)
die neue Sicherheit zu einer der in Artikel 51 Absatz 2 genannten Formen gehört.
(2) Eine globale Sicherheit kann durch eine andere globale Sicherheit ersetzt werden, sofern die neue globale Sicherheit mindestens den Teil der ursprünglichen globalen Sicherheit deckt, der zum Zeitpunkt der Ersetzung zur Gewährleistung einer oder mehrerer Verpflichtungen dient.
(3) Sobald ein Teil einer globalen Sicherheit als Sicherheit für eine bestimmte Verpflichtung dient, muss der verfügbare Restbetrag auf den letzten Stand gebracht werden.
ABSCHNITT 3
Freigabe und Verfall
Artikel 54
Teilweise Freigabe
Ist in besonderen Unionsvorschriften keine Mindestmenge festgesetzt, so kann die zuständige Stelle selbst bei jeder geleisteten Sicherheit die Anzahl der Teilfreigaben begrenzen und deren jeweilige Mindesthöhe festsetzen.
Die zuständige Stelle kann vorsehen, dass die vollständige oder teilweise Freigabe einer Sicherheit nur auf schriftlichen Antrag erfolgt.
Deckt eine Sicherheit über 100 % des geforderten Sicherheitsbetrags, so wird der über 100 % hinausgehende Anteil freigegeben, wenn der Restbetrag endgültig freigegeben wird oder verfällt.
Artikel 55
Verfall
(1) Erhält die zuständige Stelle Kenntnis von Tatbeständen, die den gänzlichen oder teilweisen Verfall der Sicherheit zur Folge haben, so fordert sie den Verpflichteten unverzüglich auf, den verfallenen Betrag binnen einer Frist von höchstens 30 Tagen nach Zugang der Aufforderung zu zahlen.
Erfolgt die Zahlung nicht innerhalb dieser Frist, so
a)
vereinnahmt die zuständige Stelle unverzüglich eine nach Artikel 51 Absatz 1 Buchstabe a geleistete Sicherheit;
b)
fordert sie den Bürgen nach Artikel 51 Absatz 1 Buchstabe b unverzüglich auf, den Betrag innerhalb einer Frist von höchstens 30 Tagen nach Zugang der Aufforderung zu zahlen;
c)
veranlasst sie unverzüglich, dass
i)
die Sicherheiten gemäß Artikel 51 Absatz 2 Buchstaben b und c so veräußert werden, dass ihr Erlös die geschuldeten Beträge deckt;
ii)
die Sicherheiten in Form von Bareinlagen gemäß Artikel 51 Absatz 2 Buchstabe a ihrem Konto gutgeschrieben werden.
Die zuständige Stelle kann jedwede Sicherheit gemäß Artikel 51 Absatz 1 Buchstabe a ohne vorherige Zahlungsaufforderung fristlos vereinnahmen.
(2) Unbeschadet des Absatzes 1 gilt Folgendes:
a)
Wird der Verfall einer Sicherheit angeordnet, anschließend jedoch auf einen Rechtsbehelf hin nach nationalem Recht aufgeschoben, so zahlt der Betreffende auf den tatsächlich verfallenen Betrag Zinsen für einen Zeitraum, der 30 Tage nach dem Tag des Zugangs der Zahlungsaufforderung gemäß Absatz 1 beginnt und am Tag vor der Zahlung des tatsächlich verfallenen Betrages endet.
b)
Wird der Beteiligte aufgrund des Ausgangs des Rechtsbehelfsverfahrens aufgefordert, den verfallenen Betrag innerhalb von 30 Tagen zu zahlen, kann der Mitgliedstaat die Zinsen so berechnen, als ob die Zahlung am 20. Tag nach Eingang dieser Zahlungsaufforderung erfolgt wäre.
c)
Der zugrunde zu legende Zinssatz wird im Einklang mit nationalem Recht berechnet, darf aber in keinem Fall niedriger sein als der Zinssatz, der bei der Vereinnahmung nationaler Beträge veranschlagt wird.
d)
Die Zahlstellen ziehen den gezahlten Zinsbetrag von den Ausgaben des EGFL oder des ELER im Einklang mit der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 ab.
e)
Die Mitgliedstaaten können regelmäßig eine Erhöhung der Sicherheit um den betreffenden Zinsbetrag verlangen.
(3) Wurde bei Verfall einer Sicherheit der betreffende Betrag den Fonds bereits gutgeschrieben und muss der Betrag entsprechend dem Ausgang eines Rechtsbehelfsverfahrens ganz oder teilweise nebst den nach nationalem Recht in Rechnung gestellten Zinsen wieder zurückgezahlt werden, so geht dieser Betrag zulasten der Fonds, es sei denn, die Rückzahlung der Sicherheit ist den Verwaltungsbehörden oder anderen Stellen des Mitgliedstaats aufgrund von Versäumnissen oder schwerwiegenden Fehlern anzulasten.
ABSCHNITT 4
Information
Artikel 56
Informationen über den Verfall von Sicherheiten, Arten von Sicherheiten und Bürgen
(1) Die Mitgliedstaaten halten der Kommission für jedes Rechnungsjahr unabhängig vom Stand des Verfahrens nach Artikel 55 die Gesamtzahl und den Gesamtbetrag der verfallenen Sicherheiten, jeweils aufgegliedert nach ihrer Zuweisung an die Mitgliedstaaten und an die Union, zur Verfügung. Es werden Angaben für alle verfallenen Sicherheiten im Betrag von mehr als 1 000 EUR und für alle Unionsvorschriften, die die Leistung einer Sicherheit vorschreiben, aufbewahrt. Die Angaben betreffen die vom Beteiligten direkt gezahlten Beträge und die aus der Verwertung der Sicherheit vereinnahmten Beträge.
(2) Die Mitgliedstaaten halten der Kommission eine Liste mit folgenden Angaben zur Verfügung:
a)
Angaben zur Art der zur Bürgschaftsleistung befugten Einrichtungen und die dafür geltenden Bedingungen;
b)
Angaben zur Art der Sicherheiten, die gemäß Artikel 51 Absatz 2 angenommen werden, und die dafür geltenden Bedingungen.
KAPITEL VI
TRANSPARENZ
Artikel 57
Inhalt der Veröffentlichung
(1) Die Angaben gemäß Artikel 111 Absatz 1 Buchstaben c und d der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 umfassen
a)
eine Aufschlüsselung der Beträge der Zahlungen gemäß Buchstabe c des genannten Artikels für jede in Anhang XIII der vorliegenden Verordnung aufgeführte Maßnahme, sowie die Summe dieser Beträge, die jeder Begünstigte in dem betreffenden Haushaltsjahr erhalten hat;
b)
eine Beschreibung gemäß Buchstabe d des genannten Artikels der aus den Fonds finanzierten und in Anhang XIII der vorliegenden Verordnung aufgeführten Maßnahmen unter Angabe der Art und des Ziels jeder Maßnahme.
(2) Die Beträge gemäß Absatz 1 werden in den Mitgliedstaaten, die den Euro eingeführt haben, in Euro und in den anderen Mitgliedstaaten in Landeswährung ausgedrückt.
(3) Die Mitgliedstaaten können unbeschadet des erforderlichen Schutzes der Privatsphäre neben den in den Absätzen 1 und 2 genannten Informationen noch weitere Informationen veröffentlichen.
Artikel 58
Veröffentlichung der Gemeinde
Würden die für die Zwecke des Artikels 112 Absatz 3 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 zu veröffentlichenden Informationen aufgrund der begrenzten Zahl von Begünstigten, die in einer bestimmten Gemeinde wohnen oder eingetragen sind, die Identifizierung einer natürlichen Person als Begünstigten ermöglichen, so veröffentlicht der betreffende Mitgliedstaat für die Zwecke des Artikels 111 Absatz 1 Unterabsatz 1 Buchstabe b der genannten Verordnung die nächstgrößere Verwaltungseinheit, der die betreffende Gemeinde angehört.
Artikel 59
Form und Datum der Veröffentlichung
(1) Die auf einer speziellen Website gemäß Artikel 111 Absatz 1 Unterabsatz 2 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 zu veröffentlichenden Informationen sind über eine Suchfunktion zugänglich, die es den Nutzern ermöglicht, eine Suche nach Name, nach Gemeinde gemäß Artikel 58 der vorliegenden Verordnung, nach den erhaltenen Beträgen oder nach Maßnahmen oder einer Kombination dieser Kriterien durchzuführen und die entsprechenden Informationen als einen Datensatz zu entnehmen. Die Informationen werden in der oder den Amtssprachen des Mitgliedstaats und/oder einer der drei Arbeitssprachen der Kommission angeboten.
(2) Die Informationen gemäß Absatz 1 werden bis zum 31. Mai jedes Jahres für das vorangegangene Haushaltsjahr veröffentlicht.
(3) Gemäß dem genannten Artikel bleiben die Informationen vom Zeitpunkt ihrer ersten Veröffentlichung an zwei Jahre lang auf der Website zugänglich.
Artikel 60
Unterrichtung der Begünstigten
Die Unterrichtung der Begünstigten gemäß Artikel 113 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 erfolgt in den Antragsformularen für den Empfang von Mitteln aus den Fonds oder zu dem Zeitpunkt, zu dem die Daten erhoben werden.
Abweichend von Absatz 1 werden die Begünstigten mindestens zwei Monate im Voraus über die Veröffentlichung der Daten über die in den Haushaltsjahren 2014 und 2015 erhaltenen Zahlungen informiert.
Artikel 61
Veröffentlichung von Schwellenwerten im Zusammenhang mit der Kleinerzeugerregelung
Die von den Mitgliedstaaten gemäß Artikel 112 Absatz 2 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 mitgeteilten Beträge werden auf der Unionswebsite gemäß Artikel 62 Absatz 1 der vorliegenden Verordnung veröffentlicht.
Artikel 62
Zusammenarbeit zwischen der Kommission und den Mitgliedstaaten
(1) Die Kommission richtet unter ihrer zentralen Internetadresse eine von ihr gepflegte Unionswebsite ein, die mit den entsprechenden Websites der einzelnen Mitgliedstaaten verlinkt ist. Sie stellt aktualisierte Internetlinks anhand der von den Mitgliedstaaten übermittelten Informationen zur Verfügung.
(2) Die Mitgliedstaaten übermitteln der Kommission die Internetadressen ihrer Websites, sobald diese eingerichtet wurden, und teilen ihr alle nachfolgenden Änderungen mit, die die Zugänglichkeit dieser Websites von der Unionswebsite aus beeinflussen.
(3) Die Mitgliedstaaten benennen eine Stelle, die für die Einrichtung und Pflege der speziellen Website gemäß Artikel 59 Absatz 1 zuständig ist. Sie teilen der Kommission Namen und Anschrift dieser Stelle mit.
KAPITEL VII
SCHLUSSBESTIMMUNGEN
Artikel 63
Aufhebung
Die Verordnungen (EG) Nr. 601/94, (EG) Nr. 4/2004 und (EG) Nr. 259/2008 werden aufgehoben.
Die Verordnung (EG) Nr. 259/2008 gilt jedoch weiterhin für vor dem Haushaltsjahr 2013 getätigte Zahlungen. Abweichend von Artikel 3 Absatz 3 der genannten Verordnung blieben die in jenem Artikel genannten Informationen vom Zeitpunkt ihrer ersten Veröffentlichung an ein Jahr lang auf der Website zugänglich.
Artikel 64
Inkrafttreten und Geltungsbeginn
Diese Verordnung tritt am siebten Tag nach ihrer Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Union in Kraft.
Es gilt jedoch Folgendes:
a)
Artikel 10 gilt für Ausgaben und zweckgebundene Ausgaben der Mitgliedstaaten ab dem 16. Oktober 2014.
b)
Die Artikel 34 bis 40 gelten ab dem 1. Januar 2015. Die Fristen gemäß Artikel 34 Absätze 3 und 4 gelten jedoch nicht für Untersuchungen im Rahmen des Konformitätsabschlusses, für die die Mitteilung gemäß Artikel 11 Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 885/2006 vor dem 1. Januar 2015 versendet wurde.
c)
Kapitel VI gilt für ab dem Haushaltsjahr 2014 getätigte Zahlungen.
d)
Die von den Mitgliedstaaten gemäß Anhang II Spalten V1 und V2 übermittelten Angaben werden ab dem Haushaltsjahr 2016 bereitgestellt.
Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitgliedstaat.
Brüssel, den 6. August 2014