NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 167/2013
ze dne 5. února 2013
o schvalování zemědělských a lesnických vozidel a dozoru nad trhem s těmito vozidly
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 114 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
S cílem podpořit vnitřní trh byl směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/37/ES ze dne 26. května 2003 o schvalování typu zemědělských a lesnických traktorů, jejich přípojných vozidel a výměnných tažených strojů, jakož i jejich systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků stanoven komplexní systém Unie pro schvalování typu traktorů, jejich přípojných vozidel a výměnných tažených zařízení (3).
(2)
Za účelem rozvoje a fungování vnitřního trhu Unie je vhodné nahradit systém schvalování členskými státy postupem schvalování typu Unie založeným na zásadě úplné harmonizace, zatímco současně je brán ohled na hledisko hospodárnosti, přičemž zvláštní pozornost je věnována malým a středním podnikům.
(3)
Na žádost Evropského parlamentu a s cílem zjednodušit a urychlit schválení právních předpisů pro schvalování typu byl do právních předpisů Unie o schvalování vozidel zaveden nový regulativní přístup, podle kterého zákonodárce řádným legislativním postupem pouze stanoví základní pravidla a principy a přenáší pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci týkající se dalších technických detailů na Komisi. S ohledem na základní požadavky by tedy toto nařízení mělo pouze stanovit základní ustanovení o funkční bezpečnosti, bezpečnosti osádky a vlivu na životní prostředí a přenést na Komisi pravomoc stanovit technické specifikace aktů v přenesené pravomoci.
(4)
Požadavky tohoto nařízení jsou v souladu se zásadami zakotvenými ve sdělení Komise ze dne 5. června 2002 nazvaném „Akční plán pro zjednodušení a zlepšení právního prostředí“.
(5)
Je mimořádně důležité, aby budoucí opatření navrhovaná na základě tohoto nařízení nebo postupy, kterými bude prováděno, splňovaly zásady, které byly připomenuty ve zprávě Komise zveřejněné v roce 2006 a nazvané „CARS 21: Rámec právní úpravy pro konkurenceschopnost automobilového průmyslu ve 21. století“ (dále jen „CARS 21“). Zejména by v zájmu zdokonalení a zjednodušení právní úpravy a aby nebylo stále nutné aktualizovat stávající právní předpisy Unie týkající se technických specifikací, mělo toto nařízení odkazovat na stávající mezinárodní normy a předpisy, aniž by je bylo nutné opakovat v právním rámci Unie.
(6)
Vzhledem k tomu, že směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/68/ES ze dne 16. prosince 1997 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti emisím plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic ze spalovacích motorů určených pro nesilniční pojízdné stroje (4) ani směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/42/ES ze dne 17. května 2006 o strojních zařízeních (5) ani toto nařízení nestanoví požadavky na návrh a konstrukci s cílem zajistit bezpečnost na pozemních komunikacích u nesilničních pojízdných strojů s vlastním pohonem, kterých se využívá zejména v zemědělství a lesnictví, měla by Komise posoudit potřebu harmonizovat právní předpisy členských států v této oblasti a zvážit navržení legislativního opatření s cílem zajistit vysokou úroveň bezpečnosti, a to s přihlédnutím ke stávajícím právním předpisům Unie.
(7)
Toto nařízení by se nemělo dotýkat opatření na vnitrostátní úrovni nebo na úrovni Unie týkajících se použití zemědělských a lesnických vozidel na pozemních komunikacích, jako jsou zvláštní řidičské průkazy, omezení maximální rychlosti nebo opatření upravující přístup na určité druhy komunikací.
(8)
Směrnice 2003/37/ES nejdříve omezila povinné použití postupu pro ES schválení typu úplného vozidla na vozidla kategorie T1, T2 a T3 a nestanovila všechny nutné požadavky k tomu, aby umožňovaly dobrovolně žádat o ES schválení typu úplného vozidla pro ostatní kategorie. Aby bylo možné dokončit jednotný trh a zajistit jeho řádné fungování, mělo by toto nařízení umožnit výrobcům dobrovolně žádat o EU schválení typu úplného vozidla pro všechny kategorie vozidel, na která se vztahuje toto nařízení, a tím jim umožnit, aby prostřednictvím EU schválení typu požívaly výhod jednotného trhu.
(9)
Směrnice 2003/37/ES stanovila ES schválení typu vozidla u všech terénních vozidel a vozidel typu side-by-side jako jsou traktory. Toto nařízení by se proto mělo vztahovat i na tyto typy vozidel vzhledem k tomu, že dotyčný typ vozidla spadá do kategorie vozidel uvedené v tomto nařízení a splňuje všechny požadavky tohoto nařízení.
(10)
Povinnosti vnitrostátních orgánů stanovené v ustanoveních tohoto nařízení týkajících se dozoru nad trhem jsou konkrétnější než odpovídající ustanovení nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 765/2008 ze dne 9. července 2008, kterým se stanoví požadavky na akreditaci a dozor nad trhem týkající se uvádění výrobků na trh (6).
(11)
Aby byla zajištěna vysoká úroveň funkční bezpečnosti, bezpečnosti osádky a ochrany životního prostředí, měly by s ohledem na schvalování být harmonizovány technické požadavky a normy v oblasti životního prostředí, které se používají pro vozidla, systémy, konstrukční části nebo samostatné technické celky.
(12)
Je vhodné stanovit zásadu, že vozidla musí být konstruována, vyráběna a montována takovým způsobem, aby se minimalizovalo riziko zranění cestujících ve vozidle a ostatních účastníků provozu na pozemních komunikacích. Výrobci za tímto účelem musí zajistit, aby vozidla splňovala příslušné požadavky stanovené tímto nařízením. Kromě jiného musí uvedená ustanovení obsahovat požadavky ohledně kompaktnosti konstrukce vozidel, pomocných systémů ovládání vozidla řidičem, systémů umožňujících řidiči viditelnost a informace o stavu vozidla a okolního prostředí, osvětlovacích systémů vozidla, systémů ochrany cestujících ve vozidle, vnějšku vozidla a příslušenství, hmotnosti a rozměrů vozidla a pneumatik.
(13)
Aby se zajistilo, že byl správně proveden postup pro sledování shodnosti výroby, jenž je jedním ze základních kamenů systému EU pro schvalování typu, a že řádně funguje, měly by výrobci pravidelně kontrolovat k tomuto účelu určené příslušné orgány nebo technická zkušebna s odpovídající kvalifikací.
(14)
V některých omezených případech je vhodné umožnit vnitrostátní schvalování typu malých sérií. To by však mělo být omezeno na malý počet vozidel. Proto je nezbytné pomocí počtu vyrobených vozidel přesně vymezit pojem malých sérií.
(15)
Hlavním cílem právních předpisů Unie o schvalování vozidel je zajistit, aby nová vozidla, konstrukční části a samostatné technické celky uvedené na trh poskytovaly vysokou míru bezpečnosti a ochrany životního prostředí. Dosažení tohoto cíle by nemělo být ztěžováno montáží určitých částí nebo zařízení po uvedení vozidla na trh nebo po uvedení do provozu. Proto by měla být přijata odpovídající opatření k zajištění toho, aby díly nebo zařízení, jež je možné montovat do vozidel a jež mohou významně ohrozit fungování systémů s významem pro bezpečnost nebo ochranu životního prostředí, podléhaly před tím, než jsou uvedeny na trh, kontrole ze strany schvalovacího orgánu. Tato opatření by měla zahrnovat technické požadavky, jež tyto části a zařízení musí splnit.
(16)
Taková opatření by měla být uplatňována na omezený počet dílů a zařízení, jejichž seznam by měl být stanoven Komisí v prováděcím aktu po konzultaci se zúčastněnými stranami. Tato opatření by měla zajistit, aby příslušné díly a zařízení neohrožovaly bezpečnost vozidla ani nepříznivě neovlivnily jeho environmentální výkonnost a aby současně byla zachována hospodářská soutěž na trhu s náhradními díly.
(17)
Unie je smluvní stranou Dohody Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů o přijetí jednotných technických pravidel pro kolová vozidla, zařízení a části, které se mohou montovat nebo užívat na kolových vozidlech, a o podmínkách pro vzájemné uznávání schválení typu udělených na základě těchto pravidel („revidovaná dohoda z roku 1958“) (7). Aby bylo možné zjednodušit právní předpisy pro schvalování typu v souladu s doporučeními CARS 21, je vhodné zrušit všechny jednotlivé směrnice, aniž by došlo ke snížení úrovně ochrany. Požadavky stanovené v uvedených směrnicích by měly být přeneseny do tohoto nařízení nebo do aktů v přenesené pravomoci přijatých na základě tohoto nařízení a měly by být v případě potřeby nahrazeny odkazy na odpovídající předpisy Evropské hospodářské komise OSN (EHK OSN), pro které Unie hlasovala nebo k nimž přistoupila a které jsou přiloženy k revidované dohodě z roku 1958. Ke snížení administrativní zátěže procesu schvalování typu by se mělo výrobcům motorových vozidel umožnit, aby požádali o schválení typu podle tohoto nařízení, případně přímo prostřednictvím schválení v souladu s příslušnými předpisy EHK OSN uvedenými v příloze I nebo v aktech v přenesené pravomoci přijatých podle tohoto nařízení.
(18)
Předpisy EHK OSN a jejich změny, pro něž Unie hlasovala při uplatnění rozhodnutí 97/836/ES by měly být začleněny do právních předpisů EU o schvalování typu. Proto by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat nezbytné změny přílohy I tohoto nařízení nebo aktů v přenesené pravomoci přijatých na jeho základě.
(19)
Jiná možnost by spočívala v odkazu uvedeném v aktech v přenesené pravomoci na kodexy vytvořené Organizací pro hospodářskou spolupráci a rozvoj (OECD) nebo na normy CEN/Cenelec nebo ISO, které jsou přímo přístupné veřejnosti a na něž se v nich odkazuje.
(20)
Aby se zabránilo zneužívání zabezpečovacích zařízení, je důležité, aby výrobci poskytovali vlastníkům vozidel náležité informace.
(21)
Aby bylo umožněno výrobcům dílů nebo zvláštních technických jednotek žádat o EU schválení typu pro díly nebo zvláštní technické jednotky nebo o povolení pro části nebo zařízení, je také důležité, aby tito výrobci měli přístup k určitým informacím, které mohou poskytnout pouze výrobci automobilů, jako jsou technické informace včetně výkresů potřebných pro vývoj dílů k dodatečné instalaci.
(22)
V zájmu zlepšení fungování vnitřního trhu, zejména v oblasti volného pohybu zboží, svobody usazování a volného pohybu služeb je potřebný nediskriminační přístup k informacím o opravách vozidla prostřednictvím standardizované vyhledávací funkce, kterou je možno použít k vyhledání technických informací, a účinná hospodářská soutěž v oblasti služeb poskytujících informace o opravách a údržbě vozidel. Velká část těchto informací se týká palubních diagnostických systémů a jejich vzájemného působení s ostatními systémy vozidla. Je vhodné stanovit technické specifikace, kterými by se měli výrobci řídit, na svých internetových stránkách, spolu s cílenými opatřeními, která zajistí přiměřený přístup malým a středním podnikům.
(23)
Výrobcům vozidel by mělo být také umožněno plnit své povinnosti za účelem poskytnutí přístupu k informacím o opravách a údržbě vozidla týkajícím se protokolů o možnostech propojení traktorů s taženým nebo namontovaným zařízením, jak je uvedeno v normě ISO 11783, poskytnutím odkazu na internetové stránce výrobce, kde bude uvedena internetová stránka zřízená společně několika výrobci nebo sdružením výrobců.
(24)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení tohoto nařízení by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci. Tyto prováděcí pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 ze dne 16. února 2011, kterým se stanoví pravidla a obecné zásady způsobu, jakým členské státy kontrolují Komisi při výkonu prováděcí pravomoci (8).
(25)
Za účelem doplnění tohoto nařízení o další technické podrobnosti by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování Evropské unie s ohledem na funkční bezpečnost, požadavky na provedení, environmentální výkonnost a pohon, přístup k informacím o opravách a údržbě vozidla a určení technických zkušeben a vymezení specifických úkolů pro ně. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni. Při přípravě a vypracovávání aktů v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu a Radě.
(26)
Členské státy by měly stanovit sankce za porušení ustanovení tohoto nařízení a aktů v přenesené pravomoci a prováděcích aktů přijatých na jeho základě a zajistit jejich provádění. Tyto sankce by měly být účinné, přiměřené a odrazující.
(27)
Ačkoli nic v tomto nařízení nebrání členským státům, aby nadále uplatňovaly své příslušné jednotlivé systémy schvalování, měla by Komise na základě informací od členských států podat Evropskému parlamentu a Radě zprávu o působení těchto vnitrostátních systémů, aby se znovu zvážila otázka, zda předloží legislativní návrh na harmonizaci jednotlivých systémů schvalování na úrovni Unie.
(28)
Jako výsledek použití nového regulativního systému zavedeného tímto nařízením by měly být zrušeny tyto směrnice:
-
směrnice 2003/37/ES,
-
směrnice Rady 74/347/EHS ze dne 25. června 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pole výhledu a stíračů čelních skel kolových zemědělských a lesnických traktorů (9),
-
směrnice Rady 76/432/EHS ze dne 6. dubna 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se brzdových zařízení kolových zemědělských a lesnických traktorů (10),
-
směrnice Rady 76/763/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se sedadel spolujezdců na kolových zemědělských a lesnických traktorech (11),
-
směrnice Rady 77/537/EHS ze dne 28. června 1977 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti emisím znečisťujících látek ze vznětových motorů používaných v kolových zemědělských a lesnických traktorech (12),
-
směrnice Rady 78/764/EHS ze dne 25. července 1978 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se sedadla řidiče na kolových zemědělských a lesnických traktorech (13),
-
směrnice Rady 80/720/EHS ze dne 24. června 1980 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pracovního prostoru, přístupu k místu řidiče a dveří a oken kolových zemědělských a lesnických traktorů (14),
-
směrnice Rady 86/297/EHS ze dne 26. května 1986 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se vývodových hřídelů kolových zemědělských a lesnických traktorů a jejich ochrany (15),
-
směrnice Rady 86/298/EHS ze dne 26. května 1986 o zadních ochranných konstrukcích chránících při převrácení úzkorozchodných kolových zemědělských a lesnických traktorů (16),
-
směrnice Rady 86/415/EHS ze dne 24. července 1986 o instalaci, umístění, funkci a označení ovládačů kolových zemědělských a lesnických traktorů (17),
-
směrnice Rady 87/402/EHS ze dne 25. června 1987 o předních ochranných konstrukcích chránících při převrácení úzkorozchodných kolových zemědělských a lesnických traktorů (18),
-
směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/25/ES ze dne 22. května 2000 o opatřeních proti emisím plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic z motorů používaných k pohonu zemědělských a lesnických traktorů (19),
-
směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/57/ES ze dne 13. července 2009 o ochranných konstrukcích chránících při převrácení kolových zemědělských a lesnických traktorů (20),
-
směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/58/ES ze dne 13. července 2009 o odtahových úchytech a zpětném chodu kolových zemědělských a lesnických traktorů (21),
-
směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/59/ES ze dne 13. července 2009 o zpětných zrcátkách kolových zemědělských a lesnických traktorů (22),
-
směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/60/ES ze dne 13. července 2009 o maximální konstrukční rychlosti a nákladních plošinách kolových zemědělských a lesnických traktorů (23),
-
směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/61/ES ze dne 13. července 2009 o montáži zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci na kolové zemědělské a lesnické traktory (24),
-
směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/63/ES ze dne 13. července 2009 o určitých konstrukčních částech a vlastnostech kolových zemědělských a lesnických traktorů (25),
-
směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/64/ES ze dne 13. července 2009 o potlačení vysokofrekvenčního rušení kolových zemědělských a lesnických traktorů (elektromagnetická kompatibilita) (26),
-
směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/66/ES ze dne 13. července 2009 o mechanismu řízení kolových zemědělských a lesnických traktorů (27),
-
směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/68/ES ze dne 13. července 2009 o schvalování typu konstrukční části zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci kolových zemědělských a lesnických traktorů (28),
-
směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/75/ES ze dne 13. července 2009 o ochranných konstrukcích chránících při převrácení kolových zemědělských a lesnických traktorů (statické zkoušky) (29),
-
směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/76/ES ze dne 13. července 2009 o hladině akustického tlaku kolových zemědělských a lesnických traktorů působícího na řidiče (30),
-
směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/144/ES ze dne 30. listopadu 2009 o určitých konstrukčních částech a vlastnostech kolových zemědělských a lesnických traktorů (31).
(29)
Pro všechny zúčastněné strany je důležité stanovit jasný vztah mezi tímto nařízením a směrnicí 2006/42/ES, aby nedocházelo ke zdvojování a bylo možné jasně stanovit, které požadavky musí určitý výrobek splnit.
(30)
Jelikož cílů tohoto nařízení, totiž stanovit harmonizovaná pravidla pro administrativní a technické požadavky na schvalování typu zemědělských a lesnických vozidel a pro dozor nad trhem s těmito vozidly, nelze uspokojivě dosáhnout na úrovni členských států, a proto jej může být z důvodu jejich rozsahu a účinků lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení uvedených cílů,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
PŘEDMĚT, OBLAST PŮSOBNOSTI A DEFINICE
Článek 1
Předmět
1. Toto nařízení stanoví administrativní a technické požadavky na schvalování typu všech nových vozidel, systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků uvedených v čl. 2 odst. 1.
Toto nařízení se nevztahuje na schvalování jednotlivých vozidel. Členské státy udělující taková jednotlivá schválení však uznají každé schválení typu vozidel, systémů, konstrukčních částí nebo samostatných technických celků udělené v rámci tohoto nařízení namísto schválení udělených v rámci příslušných vnitrostátních předpisů.
2. Toto nařízení stanoví požadavky na dozor nad trhem s vozidly, systémy, konstrukčními části a samostatnými technickými celky podléhajícími schválení podle tohoto nařízení. Toto nařízení rovněž stanoví požadavky na dozor nad trhem s díly a zařízeními pro taková vozidla.
3. Toto nařízení nemá vliv na uplatnění právních předpisů o bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Toto nařízení se použije na zemědělská a lesnická vozidla, jak jsou popsána v článku 4, jež jsou zkonstruována a vyrobena na jednom nebo více stupních, a na systémy, konstrukční části a samostatné technické celky a také díly a zařízení zkonstruované a vyrobené pro tato vozidla.
Toto nařízení se konkrétně použije na následující vozidla:
a)
traktory (kategorie T a C);
b)
přípojná vozidla (kategorie R), a
c)
výměnná tažená zařízení (kategorie S).
2. Toto nařízení se nepoužije na výměnné stroje, které jsou celé zdviženy nad zemí nebo se nemohou otáčet kolem svislé osy, pokud je vozidlo, ke kterému jsou stroje připojeny, provozováno na pozemní komunikaci.
3. Pro následující vozidla si může výrobce vybrat, zda požádá o schválení podle tohoto nařízení nebo zda dodrží příslušné vnitrostátní požadavky:
a)
přípojná vozidla (kategorie R) a výměnná tažená zařízení (kategorie S);
b)
pásové traktory (kategorie C);
c)
kolové traktory zvláštního určení (kategorie T4.1 a T4.2).
Článek 3
Definice
Pro účely tohoto nařízení a aktů uvedených v příloze I se, není-li v nich stanoveno jinak, použijí tyto definice:
1)
„schválením typu“ se rozumí postup, kterým schvalovací orgán potvrdí, že určitý typ vozidla, systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku splňuje příslušné správní předpisy a technické požadavky;
2)
„schválením typu úplného vozidla“ se rozumí schválení typu, když schvalovací orgán potvrdí, že neúplný, úplný nebo dokončený typ vozidla splňuje příslušné správní předpisy a technické požadavky;
3)
„schválením typu systému“ se rozumí schválení typu, když schvalovací orgán potvrdí, že systém instalovaný na vozidle určitého typu splňuje příslušné správní předpisy a technické požadavky;
4)
„schválením typu konstrukční části“ se rozumí schválení typu, když schvalovací orgán potvrdí, že konstrukční část nezávisle na vozidle splňuje příslušné správní předpisy a technické požadavky;
5)
„schválením typu samostatného technického celku“ se rozumí schválení typu, když schvalovací orgán potvrdí, že samostatný technický celek splňuje příslušné správní předpisy a technické požadavky ve spojení s jedním nebo více určenými typy vozidel;
6)
„vnitrostátním schválením typu“ se rozumí postup schválení typu stanovený právními předpisy členského státu, přičemž platnost tohoto schválení je omezena na území daného členského státu;
7)
„EU schválením typu“ se rozumí postup, kterým schvalovací orgán potvrdí, že určitý typ vozidla, systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku splňuje příslušné správní předpisy a technické požadavky tohoto nařízení;
8)
„traktorem“ se rozumí každé motorové kolové nebo pásové zemědělské nebo lesnické vozidlo s nejméně dvěma nápravami a s maximální konstrukční rychlostí nejméně 6 km/h, jehož hlavní funkcí je vyvíjet tažnou sílu a které bylo speciálně konstruováno k tažení, tlačení, vezení a pohonu určitých výměnných zařízení konstruovaných k vykonávání zemědělských nebo lesnických prací nebo k tažení zemědělských nebo lesnických přípojných vozidel nebo zařízení; může být přizpůsobeno k tomu, aby při zemědělských nebo lesnických pracích vezlo náklad nebo může být vybaveno jedním čí více sedadly pro spolujezdce;
9)
„přípojným vozidlem“ se rozumí každé zemědělské nebo lesnické vozidlo určené hlavně k tomu, aby bylo taženo traktorem a určené hlavně k přepravě nákladu nebo ke zpracování materiálů, přičemž poměr celkové technicky přípustné maximální naložené hmotnosti k nenaložené hmotnosti tohoto vozidla je roven 3,0 nebo větší;
10)
„výměnným taženým zařízením“ se rozumí každé vozidlo užívané v zemědělství nebo lesnictví, které je konstruováno tak, aby bylo taženo traktorem, a které mění nebo doplňuje jeho funkce, zahrnující trvale nástroj nebo konstruované ke zpracovávání materiálů, které může zahrnovat ložnou plošinu konstruovanou a vyrobenou k tomu, aby přijala nějaký nástroj a zařízení potřebné pro využití tohoto stroje, a může dočasně uskladnit jakýkoli materiál vytvořený nebo potřebný v průběhu prací, přičemž poměr celkové technicky přípustné maximální naložené hmotnosti k nenaložené hmotnosti tohoto vozidla je maximálně 3,0;
11)
„vozidlem“ se rozumí jakýkoli traktor, přípojné vozidlo nebo výměnné tažené zařízení definované v bodech 8, 9 a 10;
12)
„základním vozidlem“ se rozumí vozidlo, jež se využívá v počáteční fázi vícestupňového schválení typu;
13)
„neúplným vozidlem“ se rozumí vozidlo, jež vyžaduje ještě alespoň jeden stupeň dokončení k tomu, aby splnilo příslušné technické požadavky tohoto nařízení;
14)
„dokončeným vozidlem“ se rozumí vozidlo, jež prošlo postupem vícestupňového schválení typu a jež splňuje příslušné technické požadavky tohoto nařízení;
15)
„úplným vozidlem“ se rozumí vozidlo, jež nemusí být pro splnění příslušných technických požadavků tohoto nařízení dokončeno;
16)
„vozidlem z výběhu série“ se rozumí vozidlo, jež je součástí zásob, které není možno dodat na trh nebo jejž již nelze na trh dodávat, zaregistrovat nebo uvést do provozu, jelikož vstoupily v platnost nové technické požadavky, podle nichž nebylo schváleno;
17)
„systémem“ se rozumí sestava zařízení spojených za účelem plnění jedné nebo více specifických funkcí ve vozidle, jež podléhá požadavkům tohoto nařízení nebo některého z aktů v přenesené pravomoci nebo prováděcích aktů přijatých na základě tohoto nařízení;
18)
„konstrukční částí“ se rozumí zařízení podléhající požadavkům tohoto nařízení nebo některého z aktů v přenesené pravomoci nebo prováděcích aktů přijatých na jeho základě, jež má být částí vozidla a pro něž lze získat schválení typu nezávisle na vozidle v souladu s tímto nařízením a s akty v přenesené pravomoci nebo prováděcími akty přijatými na jeho základě, je-li tato možnost v těchto aktech výslovně uvedena;
19)
„samostatným technickým celkem“ se rozumí zařízení podléhající požadavkům tohoto nařízení nebo některého z aktů v přenesené pravomoci nebo prováděcích aktů přijatých na jeho základě, jež má být částí vozidla a pro něž lze získat schválení typu samostatně, ale pouze ve vztahu k jednomu nebo více určeným typům vozidla a je-li tato možnost v těchto aktech výslovně uvedena;
20)
„díly“ se rozumí zboží a náhradní díly určené k montáži vozidla;
21)
„zařízením“ se rozumí jakékoli zboží jiné než díly, jež lze vmontovat do vozidla nebo na něj instalovat;
22)
„původními díly nebo zařízením“ se rozumějí díly nebo zařízení, jež jsou vyrobeny podle specifikací a výrobních norem stanovených výrobcem vozidla pro výrobu dílů nebo zařízení pro montáž daného vozidla; to se týká rovněž dílů nebo zařízení, které výrobce vyrábí na stejné výrobní lince jako uvedené díly a zařízení; předpokládá se, pokud nebude prokázán opak, že díly nebo zařízení jsou původními díly nebo zařízením, certifikuje-li výrobce, že tyto díly nebo zařízení odpovídají kvalitě částí užívaných pro výrobu předmětného vozidla a že byly vyrobeny v souladu se specifikacemi a výrobními normami výrobce vozidla;
23)
„náhradními díly“ se rozumí zboží, které je určené k instalaci do vozidla nebo na něj a jímž se nahradí původní díly uvedeného vozidla, včetně zboží, jako jsou maziva nutná pro použití vozidla, s výjimkou paliva;
24)
„funkční bezpečností“ se rozumí neexistence nepřijatelné míry rizika fyzického zranění, škody na zdraví nebo na majetku v důsledku nebezpečí způsobeného vadným chováním mechanických, hydraulických, pneumatických, elektrických nebo elektronických systémů, konstrukčních částí nebo samostatných technických celků;
25)
„výrobcem“ se rozumí fyzická nebo právnická osoba, která orgánu pro schvalování typu odpovídá za postup schvalování typu nebo povolení a za zajištění shodnosti výroby a která také odpovídá za otázky dozoru nad trhem s vozidly, systémy, konstrukčními částmi a samostatnými technickými celky vyrobenými nezávisle na tom, zda je tato fyzická či právnická osoba přímo zapojena do všech stupňů návrhu a konstrukce vozidla, systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku;
26)
„zástupcem výrobce“ se rozumí každá fyzická nebo právnická osoba se sídlem v Unii, jež je výrobcem řádně jmenována k zastupování výrobce ve vztahu ke schvalovacímu orgánu nebo k orgánu dozoru nad trhem a k jednání jménem výrobce ve věcech, na něž se vztahuje toto nařízení;
27)
„schvalovacím orgánem“ se rozumí orgán členského státu zřízený nebo jmenovaný členským státem a oznámený Komisi členským státem, příslušný pro všechna hlediska schvalování typu vozidla, systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku, pro postup schválení, pro vydávání a popřípadě odejímání či odmítnutí udělení certifikátů schválení, pro působení jako styčné místo pro schvalovací orgány ostatních členských států, pro určování technických zkušeben a pro zajištění, že výrobce plní své povinnosti týkající se shodnosti výroby;
28)
„technickou zkušebnou“ se rozumí organizace nebo subjekt, které byly schvalovacím orgánem členského státu určeny jako zkušební laboratoř k provádění zkoušek nebo jako subjekt posuzující shodu k provádění úvodního posouzení a dalších zkoušek nebo kontrol jménem schvalovacího orgánu, přičemž schvalovací orgán může tyto funkce provádět sám;
29)
„vlastním zkoušením“ se rozumí provedení zkoušek jeho vlastními prostředky, záznam výsledků zkoušky a předložení zprávy zahrnující závěry schvalovacímu orgánu výrobcem, který byl určen jako technická zkušebna za účelem posouzení shody s určitými požadavky;
30)
„zkušební metodou se simulací“ se rozumí počítačové simulace včetně výpočtů, které prokazují, zda vozidlo, systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek splňují technické požadavky aktu v přenesené pravomoci přijatého podle čl. 27 odst. 6, aniž by bylo potřebné použití fyzického vozidla, systému, části nebo samostatného technického celku;
31)
„certifikátem schválení typu“ se rozumí dokument, jímž schvalovací orgán úředně osvědčuje, že typ vozidla, systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku je schválen;
32)
„certifikátem EU schválení typu“ se rozumí certifikát založený na šabloně uvedené v prováděcím aktu přijatém na základě tohoto nařízení nebo formulář o oznámení uvedený v příslušných předpisech EHK OSN uvedených v tomto nařízení nebo v aktech v přenesené pravomoci přijatých na jeho základě;
33)
„prohlášením o shodě“ se rozumí dokument vydaný výrobcem osvědčující, že vyrobené vozidlo odpovídá schválenému typu vozidla;
34)
„palubním diagnostickým systémem“ nebo „systémem OBD“ se rozumí takový systém pro kontrolu emisí, který je schopný rozeznat pravděpodobnou oblast nesprávné činnosti pomocí chybových kódů uložených v paměti počítače;
35)
„informacemi o opravách a údržbě vozidla“ se rozumí veškeré informace potřebné pro diagnózu, údržbu, prohlídku, pravidelné sledování, opravu, přeprogramování nebo opětovnou inicializaci vozidla, které výrobce poskytuje svým autorizovaným obchodním zástupcům a opravnám, včetně následných změn a doplňků k těmto informacím; tyto informace zahrnují veškeré informace nutné pro instalací dílů a zařízení na vozidla;
36)
„samostatným provozovatelem“ se rozumí podniky jiné než autorizovaní obchodní zástupci a opravny přímo nebo nepřímo zapojené do oprav a údržby motorových vozidel, zejména opravny, výrobci nebo distributoři opravárenských zařízení, nástrojů nebo náhradních dílů, vydavatelé technických informací, automobilové kluby, poskytovatelé silničních asistenčních služeb, subjekty nabízející inspekční a zkušební služby a subjekty zajišťující školení pro instalační techniky, výrobce a servisní techniky zaměřené na vybavení vozidel poháněných alternativním palivem;
37)
„novým vozidlem“ se rozumí vozidlo, které nebylo nikdy dříve registrováno nebo uvedeno do provozu;
38)
„registrací“ se rozumí správní povolení pro uvedení vozidla do provozu včetně provozu na pozemních komunikacích, zahrnující jeho identifikaci a vydání pořadového čísla známého jako registrační číslo, které může být stálé, dočasné nebo krátkodobé;
39)
„uvedením na trh“ se rozumí první zpřístupnění vozidla, systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku, dílu nebo zařízení na trhu Unie;
40)
„uvedením do provozu“ se rozumí první použití vozidla, systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku, dílu nebo zařízení, na něž se vztahuje toto nařízení, v Unii k určenému účelu;
41)
„dovozcem“ se rozumí fyzická nebo právnická osoba usazená v Unii, jež uvádí na trh vozidlo, systém, konstrukční část, samostatný technický celek, díl nebo zařízení ze třetí země;
42)
„distributorem“ se rozumí každá fyzická nebo právnická osoba v rámci dodavatelského řetězce vyjma výrobce nebo dovozce, jež na trh dodává vozidlo, systém, konstrukční část, samostatný technický celek, díl nebo zařízení;
43)
„hospodářským subjektem“ se rozumí výrobce, zástupce výrobce, dovozce nebo distributor;
44)
„dozorem nad trhem“ se rozumí činnosti a opatření vnitrostátních orgánů, jejichž cílem je zajistit, aby vozidla, systémy, konstrukční části nebo samostatné technické celky, které jsou dodávány na trh, byly v souladu s požadavky stanovenými v příslušných harmonizačních právních předpisech Unie a neohrožovaly zdraví, bezpečnost ani jakoukoli další oblast ochrany veřejného zájmu;
45)
„orgánem pro dozor nad trhem“ se rozumí orgán členského státu příslušný k provádění dozoru nad trhem na území tohoto členského státu;
46)
„vnitrostátním orgánem“ se rozumí schvalovací orgán nebo jakýkoli jiný orgán zapojený do dozoru nad trhem, ochrany hranic nebo registrace a odpovědný za tyto činnosti v členském státě ve vztahu k vozidlům, systémům, konstrukčním částem, samostatným technickým celkům, dílům nebo zařízení;
47)
„dodáním na trh“ se rozumí dodání vozidla, systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku, dílu nebo zařízení k distribuci nebo použití na trhu v rámci obchodní činnosti, ať už za úplatu nebo bezplatně;
48)
„typem vozidla“ se rozumí skupina vozidel, včetně variant a verzí shodné kategorie, která se neliší alespoň v těchto podstatných ohledech:
-
kategorie,
-
výrobce,
-
označení typu poskytnuté výrobcem,
-
základní koncepční a konstrukční vlastnosti,
-
páteřový podvozek / podvozek s podélníky / kloubový podvozek (zřejmé a základní rozdíly),
-
u kategorie T: nápravy (počet) nebo, u kategorie C: nápravy/pásy (počet),
-
výrobce a typ vozidla předchozího stupně v případě vozidel vyráběných ve více stupních;
49)
„variantou“ se rozumí vozidla stejného typu, která se neliší alespoň v těchto ohledech:
a)
pro traktory:
-
koncepce konstrukce nebo typ karoserie,
-
stupeň dokončení,
-
motor (spalovací/hybridní/elektrický/hybridní elektrický),
-
pracovní princip,
-
počet a uspořádání válců,
-
rozdíl ve výkonu je nejvýše 30 % (nejvyšší výkon nesmí být více než 1,3násobkem nejmenšího výkonu),
-
rozdíl ve zdvihovém objemu motoru je nejvýše 20 % (nejvyšší hodnota nesmí být více než 1,2násobkem hodnoty nejnižší),
-
hnací nápravy (počet, umístění, propojení),
-
řízené nápravy (počet a umístění),
-
rozdíl v maximální naložené hmotnosti nepřevyšuje 10 %,
-
převody (typ),
-
ochranná struktura proti převrácení,
-
brzděné nápravy (počet);
b)
pro přívěsná vozidla nebo výměnná tažená zařízení:
-
řízené nápravy (počet, umístění, propojení),
-
rozdíl v maximální naložené hmotnosti nepřevyšuje 10 %,
-
brzděné nápravy (počet);
50)
„hybridním vozidlem“ se rozumí poháněné vozidlo vybavené nejméně dvěma různými měniči energie a dvěma různými systémy akumulace energie (na vozidle) pro účely pohonu vozidla;
51)
„hybridním elektrickým vozidlem“ se rozumí vozidlo, které za účelem mechanického pohonu čerpá energii z obou těchto zdrojů akumulované energie umístěných ve vozidle:
a)
palivo, jež je možno spotřebovat;
b)
baterie, kondenzátor, setrvačník/generátor či jiné zařízení pro akumulaci elektrické energie.
Tato definice rovněž zahrnuje vozidla, která čerpají energii z paliva, jež je možno spotřebovat pouze za účelem dobití zařízení pro akumulaci elektrické energie;
52)
„výhradně elektrickým vozidlem“ se rozumí vozidlo poháněné systémem, který se skládá z jednoho nebo více zásobníků elektrické energie, jednoho nebo více elektrických konvertorů a jednoho nebo více elektrických strojů, které mění uskladněnou elektrickou energii na mechanickou energii dodávanou kolům k pohonu vozidla;
53)
„verzí varianty“ se rozumí vozidla, která jsou tvořena kombinací bodů uvedených ve schvalovací dokumentaci podle čl. 24 odst. 10.
Odkazy v tomto nařízení na požadavky, postupy nebo opatření stanovená tímto nařízením se rozumí odkazy na požadavky, postupy nebo opatření, které jsou stanoveny v tomto nařízení a v aktech v přenesené pravomoci a v prováděcích aktech přijatých na základě tohoto nařízení.
Článek 4
Kategorie vozidla
Pro účely tohoto nařízení se použijí tyto kategorie vozidel:
1) „kategorie T“: veškeré kolové traktory; podle konstrukční rychlosti je každá kategorie kolového traktoru uvedená v bodech 2 až 8 na konci doplněna písmenem „a“ nebo „b“:
a)
„a“ označuje kolové traktory s maximální konstrukční rychlostí nejvýše 40 km/h;
b)
„b“ označuje kolové traktory s maximální konstrukční rychlostí vyšší než 40 km/h;
2) „kategorie T1“: kolové traktory s nápravou nejbližší k řidiči s minimálním rozchodem minimálně 1 150 mm, s nenaloženou hmotností v provozním stavu větší než 600 kg a se světlou výškou nad vozovkou maximálně 1 000 mm;
3) „kategorie T2“: kolové traktory s minimálním rozchodem menším než 1 150 mm, s nenaloženou hmotností v provozním stavu větší než 600 kg a se světlou výškou nad vozovkou maximálně 600 mm; pokud výška těžiště traktoru (měřeno vůči vozovce) dělená střední hodnotou minimálního rozchodu všech náprav je větší než 0,90, musí být maximální konstrukční rychlost omezena na 30 km/h;
4) „kategorie T3“: kolové traktory s nenaloženou hmotností v provozním stavu maximálně 600 kg;
5) „kategorie T4“: kolové traktory zvláštního určení;
6) „kategorie T4.1“ (traktory s velkou světlou výškou): traktory konstruované pro práci s vysokými plodinami, např. s vinnou révou. Jejich znakem je zvýšený podvozek nebo jeho část, což traktoru umožňuje pojíždět souběžně s plodinou s levými a pravými koly po každé straně jednoho nebo více řádků plodiny. Tyto traktory jsou určeny k nesení nebo k pohonu nářadí, které může být namontováno na předku, mezi nápravami, na zádi nebo na nákladové plošině. Pokud je traktor v pracovní poloze, je jeho světlá výška kolmá na řádky plodiny vyšší než 1 000 mm. Pokud je poměr výšky těžiště traktoru měřené vzhledem k zemi (při užití obvykle montovaných pneumatik) a střední hodnoty minimálního rozchodu kol u všech náprav větší než 0,90, nesmí maximální konstrukční rychlost překročit 30 km/h;
7) „kategorie T4.2“ (zvláště široké traktory): traktory charakteristické svými velkými rozměry a přednostně určené k práci na velkých zemědělských plochách;
8) „kategorie T4.3“ (traktory s nízkou světlou výškou): traktory s pohonem čtyř kol s výměnným zařízením určeným k zemědělskému nebo lesnickému užití, charakteristické nosným rámem vybaveným jedním nebo více vývodovými hřídeli, s technicky přípustnou hmotností maximálně 10 t a s poměrem této hmotnosti k maximální hmotnosti v provozním stavu nižším než 2,5. Těžiště těchto traktorů, při užití obvykle montovaných pneumatik, musí být níže než 850 mm nad vozovkou;
9) „kategorie C“: pásové traktory poháněné nekonečnými pásy nebo kombinací kol a nekonečných pásů, přičemž jejich subkategorie jsou definovány analogicky k subkategoriím kategorie T;
10) „kategorie R“: přípojná vozidla; podle konstrukční rychlosti je každá kategorie kolového traktoru uvedená v bodech 11 až 14 na konci doplněna písmenem „a“ nebo „b“:
a)
„a“ platí pro přípojná vozidla s maximální konstrukční rychlostí rovnou 40 km/h nebo nižší;
b)
„b“ platí pro přípojná vozidla s maximální konstrukční rychlostí vyšší než 40 km/h;
11) „kategorie R1“: přípojná vozidla, u nichž součet technicky přípustných hmotností na nápravu nepřevyšuje 1 500 kg;
12) „kategorie R2“: přípojná vozidla, u nichž součet technicky přípustných hmotností na nápravu převyšuje 1 500 kg, ale nepřevyšuje 3 500 kg;
13) „kategorie R3“: přípojná vozidla, u nichž součet technicky přípustných hmotností na nápravu převyšuje 3 500 kg, ale nepřevyšuje 21 000 kg;
14) „kategorie R4“: přípojná vozidla, u nichž součet technicky přípustných hmotností na nápravu převyšuje 21 000 kg;
15) „kategorie S“: výměnné tažené zařízení.
Podle konstrukční rychlosti je každá kategorie výměnného taženého zařízení na konci doplněna písmenem „a“ nebo „b“:
a)
„a“ platí pro výměnné tažené zařízení s maximální konstrukční rychlostí rovnou 40 km/h nebo nižší;
b)
„b“ platí pro výměnné tažené zařízení s maximální konstrukční rychlostí vyšší než 40 km/h;
16) „kategorie S1“: výměnné tažené zařízení, u něhož součet technicky přípustných hmotností na nápravu nepřevyšuje 3 500 kg;
17) „kategorie S2“: výměnné tažené zařízení, u něhož součet technicky přípustných hmotností na nápravu převyšuje 3 500 kg.
KAPITOLA II
OBECNÉ POVINNOSTI
Článek 5
Povinnosti členských států
1. Členské státy zřídí nebo určí vnitrostátní schvalovací orgány příslušné ve věcech týkajících se schvalování a orgány pro dozor nad trhem příslušné v záležitostech týkajících se dozoru nad trhem podle tohoto nařízení. Členské státy zřízení nebo určení těchto orgánů oznámí Komisi.
V oznámení o schvalovacích orgánech a orgánech dozoru nad trhem se uvádí jejich název, adresa včetně elektronické adresy a oblast působnosti. Komise na své internetové stránce zveřejní seznam schvalovacích orgánů, včetně podrobných údajů.
2. Členské státy povolí uvedení na trh, registraci nebo uvedení do provozu pouze těch vozidel, konstrukčních částí a samostatných technických celků, jež splňují požadavky tohoto nařízení.
3. Členské státy nesmějí zakázat, omezit ani bránit uvedení na trh, registraci nebo uvedení do provozu vozidel, systémů, konstrukčních částí nebo samostatných technických celků z důvodů týkajících se jejich konstrukčních a funkčních hledisek, na něž se vztahuje toto nařízení, pokud splňují jeho požadavky.
4. Členské státy organizují a provádějí dozor nad trhem a kontrolu vozidel, systémů, konstrukčních částí nebo samostatných technických celků vstupujících na trh v souladu s kapitolou III nařízení (ES) č. 765/2008.
Článek 6
Povinnosti schvalovacích orgánů
1. Schvalovací orgány zajistí, aby výrobci žádající o schválení typu splnili své povinnosti podle tohoto nařízení.
2. Schvalovací orgány schválí pouze taková vozidla, systémy, konstrukční části nebo samostatné technické celky, jež splňují požadavky tohoto nařízení.
Článek 7
Opatření dozoru nad trhem
1. U vozidel, systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků, které podléhají schválení typu, provádějí orgány pro dozor nad trhem v přiměřeném rozsahu náležité kontroly dokumentace, přičemž zohledňují uznávané zásady posuzování rizik, stížnosti a další informace.
Orgány pro dozor nad trhem mohou hospodářské subjekty požádat o zpřístupnění této dokumentace a informací, je-li to nutné pro výkon jejich činnosti.
Předloží-li hospodářské subjekty prohlášení o shodě, orgány pro dozor nad trhem vezmou tato prohlášení v úvahu.
2. U jiných dílů a zařízení, než na která se vztahuje odstavec 1 tohoto článku, se použije v celém rozsahu čl. 19 odst. 1 nařízení (ES) č. 765/2008.
Článek 8
Povinnosti výrobců
1. Výrobce zajistí, aby vozidla, systémy, konstrukční části nebo samostatné technické celky byly při uvedení na trh nebo do provozu vyrobeny a schváleny v souladu s požadavky uvedenými v tomto nařízení a v aktech v přenesené pravomoci a prováděcích aktech přijatých na základě tohoto nařízení.
2. U vícestupňového schválení typu odpovídá každý výrobce za schválení a shodnost výroby systémů, konstrukčních částí nebo samostatných technických celků montovaných ve stupni dokončení vozidla prováděného výrobcem. Každý výrobce, jenž mění konstrukční části nebo systémy, které již byly schváleny na nižších stupních, odpovídá za schválení a shodnost výroby těchto pozměněných konstrukčních částí a systémů.
3. Výrobci, kteří změní neúplné vozidlo takovým způsobem, že je zařazeno do jiné kategorie vozidel, což má za následek, že právní požadavky, které byly posouzeny v předchozím stadiu schvalování, se změnily, jsou odpovědní také za splnění požadavků platných pro kategorii vozidel, do níž je upravené vozidlo zařazeno.
4. Pro účely schvalování vozidel, systémů, konstrukčních částí nebo samostatných technických celků podléhajících tomuto nařízení výrobci usazení mimo Unii jmenují jediného zástupce usazeného v Unii, aby je zastupoval před schvalovacím orgánem.
5. Výrobci usazení mimo Unii dále jmenují jediného zástupce usazeného v Unii pro účely dozoru nad trhem, což může být zástupce uvedený v odstavci 4 nebo jiná osoba.
6. Výrobci odpovídají schvalovacímu orgánu za všechna hlediska postupu schvalování a za zajištění shodnosti výroby, ať už jsou výrobci přímo zapojeni do všech fází výroby vozidla, systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku či nikoliv.
7. V souladu s tímto nařízením a akty v přenesené pravomoci a prováděcími akty přijatými na jeho základě výrobci zajistí, aby byly používány postupy pro zajištění shody sériové výroby se schváleným typem. V souladu s kapitolou VI se zohlední změny návrhu vozidla, systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku nebo vlastností a změny požadavků, vůči nimž jsou vozidlo, systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek prohlášeny za shodné.
8. Kromě povinného označení a značek schválení typu, jimiž jsou opatřena vozidla, konstrukční části nebo samostatné technické celky v souladu s článkem 34, uvedou výrobci na svých vozidlech, konstrukčních částech nebo samostatných technických celcích uvedených na trh svůj název, zapsanou firmu nebo zaregistrovanou ochrannou známku a adresu v Unii, na níž je lze kontaktovat, nebo není-li to možné, uvedou tyto údaje na obalu nebo v dokladu přiloženém ke konstrukční části nebo samostatnému technickému celku.
9. Výrobci zajistí, aby v době, kdy nesou za vozidlo, systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek odpovědnost, neohrožovaly skladovací a přepravní podmínky jejich soulad s požadavky stanovenými v tomto nařízení.
Článek 9
Povinnosti výrobců, pokud jde o jejich výrobky, které nejsou ve shodě nebo představují závažné nebezpečí
1. Výrobci, kteří se domnívají nebo mají důvody se domnívat, že jejich vozidlo, systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek, které byly uvedeny na trh nebo do provozu, nejsou v souladu s tímto nařízením nebo s akty v přenesené pravomoci či prováděcími akty přijatými na jeho základě, přijmou okamžitě nápravná opatření nezbytná k zajištění shody tohoto vozidla, systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku, k jejich stažení z trhu nebo případně jejich stažení z oběhu.
Výrobci okamžitě informují schvalovací orgán, který schválení udělil, a uvedou zejména podrobnosti o neshodě a o přijatých nápravných opatřeních.
2. Pokud vozidlo, systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek, díl nebo zařízení představují závažné nebezpečí, výrobci o tom okamžitě informují schvalovací orgány a orgány pro dozor nad trhem členských států, v nichž byly toto vozidlo, systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek, díl nebo zařízení dodány na trh nebo k tomuto účelu uvedeny do provozu, a uvedou podrobnosti zejména o neshodě a o přijatých nápravných opatřeních.
3. Výrobci si ponechají schvalovací dokumentaci uvedenou v čl. 24 odst. 10 a rovněž si výrobci vozidla uchovají kopii prohlášení o shodě uvedených v článku 33 pro potřeby schvalovacích orgánů, a to po dobu deseti let poté, co bylo vozidlo uvedeno na trh, přičemž u systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku tato doba činí pět let po uvedení na trh.
4. Výrobci na základě odůvodněné žádosti vnitrostátního orgánu předloží tomuto orgánu prostřednictvím schvalovacího orgánu kopii certifikátu EU schválení typu nebo povolení uvedené v čl. 46 odst. 1 a 2, čímž prokáží, že vozidlo, systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek jsou ve shodě, a učiní tak v jazyce, jemuž tento orgán snadno porozumí. Výrobci s vnitrostátním orgánem spolupracují na veškerých opatřeních přijatých v souladu s článkem 20 nařízení (ES) č. 765/2008 s cílem vyloučit rizika, která představují jejich vozidla, systémy, konstrukční části nebo samostatné technické celky, jež byly uvedeny na trh, registrovány nebo uvedeny do provozu.
Článek 10
Povinnosti zástupců výrobce v oblasti dozoru nad trhem
Zástupce výrobce pro dozor nad trhem vykonává úkoly stanovené v plné moci, kterou obdržel od výrobce. Tato plná moc zástupci umožní provádět alespoň následující kroky:
a)
mít přístup ke schvalovací dokumentaci uvedené v článku 22 a k prohlášením o shodě uvedeným v článku 33, aby mohly být poskytnuty schvalovacím orgánům, a to po dobu deseti let poté, co bylo vozidlo uvedeno na trh, přičemž u systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku tato doba činí pět let po uvedení na trh;
b)
na základě odůvodněné žádosti schvalovacího orgánu předávat tomuto orgánu všechny informace a veškerou dokumentaci nezbytnou k prokázání shodnosti výroby vozidla, systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku;
c)
spolupracovat se schvalovacím orgánem nebo orgánem pro dozor nad trhem, pokud o to požádají, na veškerých opatřeních, jejichž cílem je vyloučit závažné nebezpečí vyvolané vozidly, systémy, konstrukčními částmi, samostatnými technickými celky, díly nebo zařízením, na které se vztahuje jeho plná moc.
Článek 11
Povinnosti dovozců
1. Dovozci uvedou na trh pouze vyhovující vozidla, systémy, konstrukční části nebo samostatné technické celky, které buď obdržely schválení typu EU nebo které splňují požadavky pro vnitrostátní schválení, nebo díly či vybavení, které plně podléhají požadavkům nařízení (ES) č. 765/2008.
2. Před uvedením na trh vozidla, systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku, které obdržely schválení typu, dovozci ověří, zda je k nim připojena schvalovací dokumentace v souladu s čl. 24 odst. 10, a zda systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek nesou požadovanou značku schválení typu a jsou v souladu s čl. 8 odst. 8. Jedná-li se o vozidlo, dovozce musí ověřit, zda je k vozidlu připojeno požadované prohlášení o shodě.
3. Domnívají-li se dovozci nebo mají-li důvod se domnívat, že vozidlo, systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek nejsou v souladu s požadavky tohoto nařízení, zejména že neodpovídají svému schválení typu, nesmějí vozidlo, systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek uvést na trh, povolit jejich uvedení do provozu nebo je zaregistrovat, dokud nebudou uvedeny ve shodu. Pokud se navíc domnívají nebo mají důvod se domnívat, že vozidlo, systém, konstrukční část, samostatný technický celek, díl nebo zařízení představují závažné nebezpečí, informují o tom výrobce a orgány dozoru nad trhem. U schválených vozidel, systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků také informují schvalovací orgán, který udělil schválení za tímto účelem.
4. Dovozci uvedou na vozidle, systému, konstrukční části, samostatném technickém celku, dílu nebo zařízení svůj název, svou zapsanou firmu nebo zaregistrovanou ochrannou známku a adresu, na níž je lze kontaktovat, nebo, není-li to možné, na obalu nebo v dokladu přiloženém k systému, konstrukční části, samostatnému technickému celku, dílu nebo zařízení.
5. Dovozci zajistí, aby byly k vozidlu, systému, konstrukční části nebo samostatnému technickému celku přiloženy pokyny a informace požadované v článku 51, a to v úředním jazyce (úředních jazycích) dotčených členských států.
6. Dovozci zajistí, aby v době, kdy nesou za vozidlo, systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek odpovědnost, neohrožovaly skladovací a přepravní podmínky jeho soulad s požadavky stanovenými v tomto nařízení.
7. Usoudí-li dovozci, že je to s ohledem na závažné nebezpečí, které vozidlo, systém, konstrukční část, samostatný technický celek, díl nebo zařízení představují, vhodné, provedou v zájmu ochrany zdraví a bezpečnosti spotřebitelů šetření nevyhovujících vozidel, systémů, konstrukčních částí, samostatných technických celků, dílů nebo zařízení, případně vytvoří soupis stížností a stažení z oběhu a o těchto kontrolách průběžně informují distributory.
Článek 12
Povinnosti dovozců, pokud jde o jejich výrobky, které nejsou ve shodě nebo představují závažné nebezpečí
1. Dovozci, kteří se domnívají nebo mají důvod se domnívat, že vozidlo, systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek, které uvedli na trh, nejsou v souladu s tímto nařízením, přijmou okamžitě nezbytná nápravná opatření k uvedení tohoto vozidla, systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku ve shodu, nebo je případně stáhnou z trhu nebo z oběhu.
2. Pokud vozidlo, systém, konstrukční část, samostatný technický celek, díl nebo zařízení představují závažné nebezpečí, dovozci okamžitě informují výrobce a schvalovací orgány a orgány pro dozor nad trhem těch členských států, v nichž byly uvedeny na trh. Dovozce je rovněž informuje o všech učiněných krocích a uvede podrobnosti zejména o závažném nebezpečí a o nápravných opatřeních přijatých výrobcem.
3. Dovozci po dobu deseti let poté, co bylo vozidlo uvedeno na trh, a po dobu pěti let poté, co byly na trh uvedeny systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek, uchovají kopii prohlášení o shodě pro potřeby schvalovacích orgánů a orgánů pro dozor nad trhem a zajistí, aby schvalovací dokumentace uvedená v čl. 24 odst. 10 byla těmto orgánům na požádání k dispozici.
4. Na základě odůvodněné žádosti vnitrostátního orgánu předloží dovozci tomuto orgánu všechny informace a dokumentaci nezbytnou k prokázání shody vozidla, systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku v jazyce, jemuž tento orgán snadno porozumí. Na žádost tohoto orgánu s ním dovozci spolupracují na veškerých opatřeních přijatých s cílem vyloučit nebezpečí vyvolané vozidlem, systémem, konstrukční částí nebo samostatným technickým celkem, dílem nebo zařízením, jež uvedli na trh.
Článek 13
Povinnosti distributorů
1. Distributoři při dodání vozidla, systému, konstrukční části, samostatného technického celku, dílu nebo zařízení na trh jednají ve vztahu k požadavkům tohoto nařízení s náležitou péčí.
2. Před dodáním vozidla, systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku na trh, před jejich registrací nebo uvedením do provozu distributoři ověří, zda vozidlo, systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek nesou povinné označení nebo značku schválení typu, zda je k nim přiložena požadovaná dokumentace, pokyny a bezpečnostní informace v úředním jazyce (úředních jazycích) členského státu, v němž mají být vozidlo, systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek dodány na trh, a zda dovozce a výrobce splnili požadavky stanovené v čl. 11 odst. 2, v čl. 11 odst. 4 a v čl. 34 odst. 1 a 2.
3. Distributoři zajistí, aby v době, kdy nesou za vozidlo, systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek odpovědnost, neohrožovaly skladovací a přepravní podmínky jejich soulad s požadavky stanovenými v tomto nařízení.
Článek 14
Povinnosti distributorů, pokud jde o jejich výrobky, které nejsou ve shodě nebo představují závažné nebezpečí
1. Domnívají-li se distributoři nebo mají-li důvod se domnívat, že vozidlo, systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek nejsou v souladu s požadavky tohoto nařízení, nesmějí vozidlo, systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek dodat na trh nebo zaregistrovat či uvést do provozu, dokud nebudou uvedeny ve shodu.
2. Distributoři, kteří se domnívají nebo mají důvod se domnívat, že vozidlo, systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek, jež dodali na trh, zaregistrovali nebo za jejichž uvedení do provozu odpovídají, není v souladu s tímto nařízením, uvědomí o tom výrobce nebo jeho zástupce a zajistí, aby byla podle čl. 9 odst. 1 nebo čl. 12 odst. 1 přijata nápravná opatření nezbytná k zajištění shody tohoto vozidla, systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku nebo případně k jeho stažení z oběhu.
3. Pokud vozidlo, systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek, díl nebo zařízení představují závažné nebezpečí, distributoři okamžitě informují výrobce, dovozce a schvalovací orgány a orgány pro dozor nad trhem těch členských států, v nichž byly dodány na trh. Distributor je rovněž informuje o všech učiněných krocích a uvede podrobnosti zejména o závažném nebezpečí a o nápravných opatřeních přijatých výrobcem.
4. Distributoři na základě odůvodněné žádosti vnitrostátního orgánu zajistí, aby výrobce vnitrostátnímu orgánu poskytl informace uvedené v čl. 9 odst. 4 nebo aby dovozce vnitrostátnímu orgánu poskytl informace uvedené v čl. 12 odst. 3. Spolupracují na požádání s tímto orgánem na veškerých opatřeních přijatých v souladu s čl. 20 nařízení (ES) č. 765/2008 s cílem vyloučit nebezpečí, které představují vozidlo, systém, konstrukční část, samostatný technický celek díl nebo zařízení, jež dodali na trh.
Článek 15
Případy, kdy se povinnosti výrobce vztahují na dovozce a distributory
Dovozce nebo distributor se pro účely tohoto nařízení považuje za výrobce, na nějž se vztahují povinnosti výrobce podle článků 8 až 10 pokud dovozce nebo distributor dodají na trh nebo zaregistrují vozidlo, systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek nebo odpovídají za jejich uvedení do provozu pod svou firmou nebo ochrannou známkou nebo pokud upraví vozidlo, systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek způsobem, který může ovlivnit jejich soulad s příslušnými požadavky.
Článek 16
Identifikace hospodářských subjektů
Hospodářské subjekty na žádost pro potřeby schvalovacích orgánů a orgánů pro dozor nad trhem po dobu pěti let identifikují:
a)
kterýkoli hospodářský subjekt, jenž jim dodal vozidlo, systém, konstrukční část, samostatný technický celek, díl nebo zařízení;
b)
kterýkoli hospodářský subjekt, jemuž dodaly vozidlo, systém, konstrukční část, samostatný technický celek, díl nebo zařízení.
KAPITOLA III
ZÁKLADNÍ POŽADAVKY
Článek 17
Požadavky na funkční bezpečnost vozidel
1. Výrobci zajistí, aby vozidla byla konstruována, vyráběna a montována takovým způsobem, aby se minimalizovalo riziko zranění cestujících ve vozidle a ostatních osob v okolním prostředí vozidla.
2. Výrobci zajistí, aby vozidla, systémy, konstrukční části a samostatné technické celky splňovaly příslušné požadavky stanovené v tomto nařízení, včetně požadavků na:
a)
kompaktnost konstrukce vozidel;
b)
systémy usnadňující řidiči ovládání vozidla, zejména pokud jde o mechanismus řízení a brzdový systém, včetně nejmodernějších brzdových systémů a elektronických systémů kontroly stability;
c)
systémy, které zabezpečují řidiči viditelnost a poskytují mu informace o stavu vozidla a okolního prostředí, včetně zasklení, zrcátek a informačních systémů řidiče;
d)
osvětlovací systémy vozidla;
e)
ochranu cestujících ve vozidle, včetně vnitřní výbavy, opěrky hlavy, bezpečnostních pásů, dveří vozidla;
f)
vnějšek vozidla a příslušenství;
g)
elektromagnetickou kompatibilitu;
h)
zvuková výstražná zařízení;
i)
systémy vytápění;
j)
zařízení bránící neoprávněnému použití;
k)
identifikační systémy vozidla;
l)
hmotnosti a rozměry;
m)
bezpečnost elektrických zařízení, včetně statické elektřiny;
n)
zařízení pro ochranu proti podjetí zezadu;
o)
boční ochranu;
p)
ložné plošiny;
q)
tažná zařízení;
r)
pneumatiky;
s)
systémy proti rozstřiku;
t)
zpětný chod;
u)
pásy;
v)
mechanická spojovací zařízení, včetně ochrany proti chybné instalaci.
3. Konstrukční součásti vozidel, u nichž jsou nebezpečí způsobená elektřinou plně zohledněna v aktech v přenesené pravomoci nebo v prováděcích aktech přijatých na základě tohoto nařízení, nepodléhají směrnici Evropského parlamentu a Rady 2006/95/EC ze dne 12. prosince 2006 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se elektrických zařízení určených pro používání v určitých mezích napětí (32).
4. Požadavky uvedené v odstavcích 1 a 2 se týkají vozidel a systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků určených pro tato vozidla, pokud jsou použitelné v souladu s přílohou I.
5. S cílem zajistit vysokou úroveň funkční bezpečnosti je Komisi svěřena pravomoc přijímat v souladu s článkem 71 akty v přenesené pravomoci, které stanoví podrobné technické požadavky na subjekty uvedené v odstavci 2 tohoto článku, případně i včetně zkušebních postupů a mezních hodnot. První takové akty v přenesené pravomoci budou přijaty do 31. prosince 2014.
Tyto podrobné požadavky směřují ke zvýšení nebo alespoň zachování úrovně funkční bezpečnosti, která je stanovena ve směrnicích uvedených v čl. 76 odst. 1 a v článku 77, a zajistí, aby:
a)
vozidla s maximální konstrukční rychlostí vyšší než 40 km/h dosahovala rovnocenné úrovně funkční bezpečnosti jako motorová vozidla a jejich přípojná vozidla, pokud jde o výkon brzd a protiblokovacích brzdových systémů;
b)
maximální tlak pneumatik nebo pásů na tvrdý povrch vozovky nepřekročil 0,8 MPa.
Článek 18
Požadavky na bezpečnost osádky
1. Výrobci zajistí, aby vozidla byla konstruována, vyráběna a montována takovým způsobem, aby se minimalizovalo riziko zranění osob pracujících na anebo s vozidlem.
2. Výrobci zajistí, aby vozidla, systémy, konstrukční části a samostatné technické celky splňovaly příslušné požadavky stanovené v tomto nařízení, včetně požadavků na:
a)
konstrukce ochrany při převrácení (ROPS);
b)
ochranné konstrukce proti padajícím předmětům (FOPS);
c)
sedadla spolujezdců;
d)
vystavení řidiče hladině hluku;
e)
sedadlo řidiče;
f)
pracovní prostor a přístup do kabiny řidiče, včetně ochrany proti uklouznutí, zakopnutí nebo pádu;
g)
vývodové hřídele;
h)
ochranu konstrukčních částí pohonu;
i)
body ukotvení bezpečnostních pásů;
j)
bezpečnostní pásy;
k)
ochranu řidiče proti pronikajícím předmětům (OPS);
l)
ochranu řidiče proti nebezpečným látkám;
m)
ochranu před kontaktem s částmi nebo materiály o extrémních teplotách;
n)
provozní příručku;
o)
kontroly, včetně bezpečnosti a spolehlivosti ovládacích systémů a zařízení pro nouzové a automatické zastavení;
p)
ochranu proti mechanickému nebezpečí jiného druhu, než je uvedeno v písm. a), b), g) a k), včetně ochrany před drsnými povrchy, ostrými hranami a rohy, prasknutím ohebných potrubí pro tekutiny a nekontrolovaným pohybem vozidla;
q)
provoz a údržbu, včetně bezpečného čištění vozidla;
r)
kryty a ochranná zařízení;
s)
informace, varování a označení;
t)
materiály a produkty;
u)
baterie.
3. Požadavky uvedené v odstavcích 1 a 2 se týkají vozidel a systémů, konstrukčních částí, samostatných technických celků určených pro tato vozidla, pokud jsou použitelné v souladu s přílohou I.
4. S cílem zajistit vysokou úroveň bezpečnosti osádky je Komisi svěřena pravomoc přijímat v souladu s článkem 71 akty v přenesené pravomoci, které stanoví podrobné technické požadavky na prvky uvedené v odstavci 2 tohoto článku, případně i včetně zkušebních postupů a mezních hodnot. První takové akty v přenesené pravomoci budou přijaty do 31. prosince 2014.
Tyto podrobné technické požadavky musí zvýšit nebo alespoň zachovat úroveň bezpečnosti osádky stanovenou ve směrnicích uvedených v čl. 76 odst. 1 a v článku 77, s přihlédnutím k ergonomii (včetně ochrany proti předvídatelnému nesprávnému užití, použitelnosti kontrolních systémů, přístupu k ovládacím prvkům, aby se zamezilo jejich neúmyslné aktivaci, přizpůsobení rozhraní člověk-vozidlo předvídatelným vlastnostem řidiče, vibrací a zásahu obsluhy), stabilitě a požární bezpečnosti.
Článek 19
Požadavky týkající se environmentální výkonnosti
1. Výrobci zajistí, aby vozidla byla konstruována, vyráběna a montována takovým způsobem, aby se minimalizoval vliv na životní prostředí.
2. Výrobci zajistí, aby vozidla, systémy, konstrukční části a samostatné technické celky splňovaly příslušné požadavky stanovené v tomto nařízení, včetně požadavků na:
a)
znečišťující emise;
b)
hladinu vnějšího hluku.
3. Použijí se specifické mezní hodnoty, zkušební postupy a požadavky na znečisťující emise stanovené pro pojízdné stroje ve směrnici 97/68/ES.
4. Mezní hodnoty konkrétních vnějších úrovní hluku nesmí překročit tyto úrovně:
a)
89 dB(A) u traktorů s nenaloženou hmotností v provozním stavu více než 1 500 kg;
b)
85 dB(A) u traktorů s nenaloženou hmotností v provozním stavu maximálně 1 500 kg.
Měly by být měřeny v souladu se zkušebními postupy stanovenými v aktech v přenesené pravomoci uvedených v odstavci 6.
5. Požadavky uvedené v odstavcích 1 a 2 se týkají vozidel a systémů, konstrukčních částí, samostatných technických celků určených pro tato vozidla, pokud jsou použitelné v souladu s přílohou I.
6. Komisi je svěřena pravomoc přijímat v souladu s článkem 71 akty v přenesené pravomoci, které se týkají podrobných technických požadavků na hladinu vnějšího hluku, včetně zkušebních postupů, a instalaci motorů na vozidle, které byly schváleny, pokud jde o znečišťující emise, a s tím souvisejících ustanovení pro flexibilitu, aby byla zajištěna vysoká úroveň environmentální výkonnosti. První takové akty v přenesené pravomoci budou přijaty do 31. prosince 2014.
Tyto specifické technické požadavky musí vést ke zvýšení nebo alespoň zachování úrovně environmentální výkonnosti, která je stanovena ve směrnicích uvedených v čl. 76 odst. 1 a případně v článku 77.
KAPITOLA IV
POSTUPY EU SCHVÁLENÍ TYPU
Článek 20
Postupy pro EU schválení typu
1. Žádá-li výrobce o schválení typu úplného vozidla, může zvolit jeden z těchto postupů:
a)
postupné schválení typu;
b)
jednorázové schválení typu;
c)
kombinované schválení typu.
Kromě toho může výrobce zvolit vícestupňové schválení typu.
Pro schválení typu systémů, konstrukčních částí nebo samostatných technických celků se použije pouze jednorázové schválení typu.
2. Postupné schválení typu spočívá v postupném získávání celého souboru certifikátů EU schválení typu pro systémy, konstrukční části a samostatné technické celky tvořící část vozidla, jenž vede v závěrečné fázi ke schválení typu úplného vozidla.
3. Jednorázové schválení typu spočívá ve schválení úplného vozidla v jednom kroku.
4. Kombinované schválení typu je postup postupného schválení, během něhož se při závěrečné fázi schvalování celého vozidla získá jedno nebo více schválení pro systémy, aniž by bylo nezbytně nutné pro tyto systémy vydat certifikát EU schválení typu.
5. Při vícestupňovém schválení typu jeden nebo více schvalovacích orgánů osvědčuje, že určitý neúplný nebo dokončený typ vozidla vyhovuje, v závislosti na stupni rozpracovanosti, příslušným správním ustanovením a technickým požadavkům tohoto nařízení.
Vícestupňové schválení typu bude uděleno pro typ neúplného nebo dokončeného vozidla, který odpovídá údajům v dokumentaci uvedené v článku 22 a splňuje technické požadavky stanovené příslušnými akty uvedenými v příloze I, a to s ohledem na stav rozpracovanosti vozidla.
6. Schválení typu pro závěrečný stupeň dokončení může být uděleno pouze poté, co schvalovací orgán ověřil, že typ vozidla schválený v závěrečném stupni splňuje v dané době všechny platné technické požadavky. Zahrnuje dokumentární kontrolu všech požadavků pro schválení typu neúplného vozidla, které je uděleno v rámci vícestupňového postupu schválení typu, a to i v případě, že je uděleno pro jinou kategorii nebo podkategorii vozidla.
7. Výběr schvalovacího postupu neovlivní uplatnitelné základní požadavky, kterým musí schvalované vozidlo vyhovět v době vydání schválení typu úplného vozidla.
8. Komisi je svěřena v souladu s článkem 71 pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci týkající se podrobného uspořádání s ohledem na postupy schvalování typu. První tyto akty v přenesené pravomoci budou přijaty do 31. prosince 2014.
Článek 21
Žádost o schválení typu
1. Výrobce podává žádost o schválení typu schvalovacímu orgánu.
2. Pro konkrétní typ vozidla, systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku lze podat pouze jednu žádost, a to pouze v jednom členském státě.
3. Pro každý typ, který má být schválen, se podává samostatná žádost.
Článek 22
Dokumentace
1. Žadatel předloží schvalovacímu orgánu dokumentaci výrobce.
2. Dokumentace výrobce musí zahrnovat tyto součásti:
a)
informační dokument;
b)
všechna data, nákresy, fotografie a další informace;
c)
v případě vozidel uvedení zvoleného postupu (zvolených postupů) v souladu s čl. 20 odst. 1;
d)
jakékoli dodatečné informace požadované schvalovacím orgánem v souvislosti s postupem pro předkládání žádostí.
3. Dokumentace může být dodána na papíře nebo v elektronickém formátu, který je přijatelný pro technickou zkušebnu a schvalovací orgán.
4. Komise prostřednictvím prováděcích aktů stanoví šablony informačního dokumentu a dokumentace výrobce. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 69 odst. 2. První tyto prováděcí akty budou přijaty do 31. prosince 2014.
Článek 23
Zvláštní požadavky na informace, které je třeba uvést v žádosti o schválení typu podle různých postupů
1. K žádosti o postupné schválení typu musí být připojena dokumentace výrobce v souladu s článkem 22 společně s úplným souborem certifikátů schválení typu požadovaných podle každého z použitelných aktů uvedených v příloze I.
V případě schválení typu systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku podle použitelných aktů, jejichž seznam je uveden v příloze I, má schvalovací orgán přístup k související schvalovací dokumentaci, a to až do okamžiku, kdy je schválení vydáno nebo odmítnuto.
2. K žádosti o jednorázové schválení typu musí být připojena schvalovací dokumentace uvedená v článku 22, která obsahuje veškeré příslušné informace v souladu s prováděcími akty přijatými podle tohoto nařízení, které se týkají uvedených použitelných aktů.
3. V případě kombinovaného schválení typu musí být ke schvalovací dokumentaci připojen jeden či více certifikátů schválení typu vyžadovaných podle každého z použitelných aktů, jejichž seznam je uveden v příloze I, a musí obsahovat, pokud není předkládán žádný certifikát schválení typu, informace vyžadované v souladu s prováděcími předpisy přijatými na základě tohoto nařízení ve vztahu k těmto použitelným aktům.
4. Aniž jsou dotčeny odstavce 1, 2 a 3, poskytují se pro účely vícestupňového schválení typu tyto informace:
a)
v prvním stupni ty části dokumentace výrobce a certifikáty EU schválení typu, jež jsou důležité pro stav dokončení základního vozidla;
b)
ve druhém a dalších stupních ty části dokumentace a certifikáty EU schválení typu, které jsou důležité pro stávající stupeň výroby, a kopie certifikátu EU schválení typu vozidla vydaného na předchozím stupni výroby a veškeré podrobnosti o všech změnách nebo doplňcích provedených výrobcem na vozidle.
Informace uvedené v prvním pododstavci písm. a) a b) tohoto odstavce lze poskytnout v souladu s odstavcem 3.
5. Schvalovací orgán může prostřednictvím odůvodněné žádosti požádat výrobce o poskytnutí jakýchkoliv dalších informací potřebných k rozhodnutí o tom, jaké zkoušky jsou vyžadovány, nebo k usnadnění těchto zkoušek.
KAPITOLA V
PROVÁDĚNÍ POSTUPŮ EU SCHVÁLENÍ TYPU
Článek 24
Obecná ustanovení
1. Schvalovací orgány nesmějí udělit EU schválení typu, dokud neověří opatření pro shodnost výroby uvedené v článku 28 a shodu typu vozidla, systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku s platnými požadavky.
2. Schvalovací orgány udělují EU schválení typu v souladu s touto kapitolou.
3. Pokud schvalovací orgán zjistí, že typ vozidla, systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku, ačkoli je v souladu s požadovanými ustanoveními, představuje závažné nebezpečí pro bezpečnost nebo může vážně poškodit životní prostředí nebo veřejné zdraví nebo představuje závažné nebezpečí pro osádku, může odmítnout udělit EU schválení typu. V tomto případě neprodleně zašle schvalovacím orgánům ostatních členských států a Komisi podrobnou dokumentaci objasňující důvody svého rozhodnutí a uvádějící důkazy pro svá zjištění.
4. Certifikáty EU schválení typu se číslují v souladu s harmonizovaným systémem, jejž prostřednictvím prováděcích aktů stanoví Komise. Tyto prováděcí akty se přijmou přezkumným postupem podle čl. 69 odst. 2. První tyto prováděcí akty budou přijaty do 31. prosince 2014.
5. Schvalovací orgán zašle pomocí společného zabezpečeného elektronického systému pro výměnu údajů pro každý typ vozidla, který schválí, schvalovacím orgánům ostatních členských států certifikát EU schválení typu vozidla i s přílohami, a to do jednoho měsíce od jeho vydání. Kopie může mít také podobu zabezpečeného elektronického souboru.
6. Schvalovací orgán neprodleně uvědomí schvalovací orgány ostatních členských států o svém odmítnutí nebo odejmutí jakéhokoliv schválení vozidla, společně s odůvodněním svého rozhodnutí.
7. Schvalovací orgán zasílá ve tříměsíčních odstupech schvalovacím orgánům ostatních členských států seznam EU schválení typu, která během předchozího období u systémů, konstrukčních částí nebo samostatných technických celků udělil, změnil, odmítl udělit nebo odejmul.
8. Pokud tak požaduje schvalovací orgán jiného členského státu, zašle schvalovací orgán, jenž udělil EU schválení typu, žadateli do jednoho měsíce od obdržení této žádosti kopii vyžádaného certifikátu EU schválení typu i s přílohami, a to pomocí společného zabezpečeného elektronického systému pro výměnu údajů. Kopie může mít také podobu zabezpečeného elektronického souboru.
9. Je-li to vyžadováno Komisí, předloží schvalovací orgán informaci uvedenou v odstavcích 5 až 8 také Komisi.
10. Schvalovací orgán zkompletuje schvalovací dokumentaci sestávající z výrobní dokumentace, ke které jsou připojeny záznamy o zkouškách a veškerá další dokumentace, kterou dodala technická zkušebna nebo schvalovací orgán do výrobní dokumentace během provádění své činnosti. Součástí výrobní dokumentace je rejstřík s vhodně číslovaným či značeným obsahem, aby bylo možno jasně identifikovat všechny stránky, a formát každého dokumentu musí umožňovat uvádění záznamů o následujících krocích při provádění EU schválení typu, zejména data revizí a aktualizací. Schvalovací orgán si ponechá informaci obsaženou ve výrobní dokumentaci, aby byla k dispozici po dobu 10 let po skončení platnosti příslušného schválení.
Článek 25
Zvláštní ustanovení týkající se certifikátu EU schválení typu
1. Certifikát EU schválení typu obsahuje tyto přílohy:
a)
schvalovací dokumentaci uvedenou v čl. 24 odst. 10;
b)
výsledky zkoušek;
c)
jméno (jména) a podpisový vzor (vzory) osoby (osob) oprávněné (oprávněných) podepisovat prohlášení o shodě a jejich funkce v podniku;
d)
v případě EU schválení typu úplného vozidla vyplněný vzor prohlášení o shodě.
2. Certifikát EU schválení typu musí být vydán na základě vzoru, který stanoví Komise prostřednictvím prováděcích aktů. Tyto prováděcí akty se přijmou přezkumným postupem podle čl. 69 odst. 2. První tyto prováděcí akty budou přijaty do 31. prosince 2014.
3. U každého typu vozidla schvalovací orgán
a)
vyplní všechny rubriky certifikátu EU schválení typu, včetně přiloženého listu s výsledky zkoušek;
b)
sestaví seznam schvalovací dokumentace;
c)
bez prodlení vydá vyplněný certifikát i s jeho přílohami žadateli.
Komise stanoví šablonu pro list s výsledky zkoušek uvedený v písmenu a) prostřednictvím prováděcích aktů. Tyto prováděcí akty se přijmou přezkumným postupem podle čl. 69 odst. 2. První tyto prováděcí akty budou přijaty do 31. prosince 2014.
4. V případě EU schválení typu, u nějž byla v souladu s článkem 35 stanovena omezení ohledně jeho platnosti nebo bylo upuštěno od některých ustanovení tohoto nařízení nebo aktů v přenesené pravomoci a prováděcích aktů přijatých na základě tohoto nařízení, se v certifikátu EU schválení typu tato omezení nebo prominutí uvedou.
5. Pokud se výrobce rozhodne pro postup kombinovaného schválení typu, vyplní schvalovací orgán schvalovací dokumentaci s odkazy na zkušební protokoly stanovené prováděcími akty uvedenými v čl. 27 odst. 1, pro něž není k dispozici žádný certifikát EU schválení typu.
6. Pokud se výrobce rozhodne pro jednorázový postup schválení typu, sestaví schvalovací orgán seznam použitelných požadavků či aktů a přiloží tento seznam k certifikátu EU schválení typu. Komise přijme šablonu takového seznamu prostřednictvím prováděcích aktů. Tyto prováděcí akty se přijmou přezkumným postupem podle čl. 69 odst. 2. První tyto prováděcí akty budou přijaty do 31. prosince 2014.
Článek 26
Zvláštní ustanovení týkající se systémů, konstrukčních částí nebo samostatných technických celků
1. EU schválení typu bude uděleno systému, který odpovídá údajům v dokumentaci výrobce a splňuje technické požadavky stanovené příslušnými akty, jež jsou uvedeny v příloze I.
2. EU schválení typu pro konstrukční část nebo samostatný technický celek bude uděleno konstrukční části nebo samostatnému technickému celku, který odpovídá údajům v dokumentaci výrobce a splňuje technické požadavky stanovené příslušnými akty, jež jsou uvedeny v příloze I.
3. Pokud se na konstrukční části nebo samostatné technické celky, ať jsou určeny k opravě, servisu nebo údržbě či nikoliv, vztahuje rovněž schválení typu pro systém související s vozidlem, nevyžaduje se žádné další schválení konstrukční části nebo samostatného technického celku, ledaže tak stanoví příslušné akty uvedené v příloze I.
4. Pokud konstrukční část nebo samostatný technický celek plní svou funkci nebo má specifické vlastnosti pouze ve spojení s jinými částmi vozidla, a proto je možné ověřit shodu s požadavky, pouze pokud konstrukční část nebo samostatný technický celek pracují ve spojení s těmito jinými částmi vozidla, rozsah EU schválení typu konstrukční části nebo samostatného technického celku se odpovídajícím způsobem omezí.
V tom případě se v certifikátu EU schválení typu uvedou všechna omezení použití této konstrukční části nebo samostatného technického celku a zvláštní podmínky pro jejich montáž.
V případech, kdy jsou taková konstrukční část nebo samostatný technický celek montovány výrobcem vozidla, se ověří dodržení všech použitelných omezení použití nebo podmínek pro montáž během schvalování vozidla.
Článek 27
Zkoušky vyžadované pro EU schválení typu
1. Dodržení technických předpisů stanovených v tomto nařízení a v aktech uvedených v příloze I se prokazuje vhodnými zkouškami provedenými určenými technickými zkušebnami.
Použijí se zkušební postupy uvedené v prvním pododstavci a zvláštní zařízení a nářadí předepsané pro provedení těchto zkoušek, které jsou stanoveny příslušnými akty uvedenými v příloze I.
Formát zkušebního protokolu bude v souladu s obecnými požadavky, které stanovila Komise prostřednictvím prováděcích aktů. Tyto prováděcí akty se přijmou přezkumným postupem podle čl. 69 odst. 2. První tyto prováděcí akty budou přijaty do 31. prosince 2014.
2. Výrobce dá schvalovacímu orgánu k dispozici tolik vozidel, konstrukčních částí nebo samostatných technických celků, kolik je jich podle příslušných aktů uvedených v příloze I potřeba k provedení požadovaných zkoušek.
3. Vyžadované zkoušky se provádějí na vozidlech, konstrukčních částech a samostatných technických celcích představujících typ, jenž má být schválen.
Výrobce však může po dohodě se schvalovacím orgánem vybrat vozidlo, systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek, který, třebaže nepředstavuje schvalovaný typ, spojuje ve vztahu k požadované úrovni výkonů řadu nejméně příznivých vlastností. K rozhodování během výběru lze využít zkušební metody se simulací.
4. Se souhlasem schvalovacího orgánu lze jako alternativu ke zkušebním postupům uvedeným v odstavci 1 použít zkušební metody se simulací, a to na žádost výrobce podanou s přihlédnutím k požadavkům stanoveným v aktech v přenesené pravomoci přijatých podle odstavce 6.
5. Zkušební metody se simulací musí splňovat podmínky v aktech s přenesenou pravomocí přijatých podle odstavce 6.
6. S cílem zajistit, aby výsledky získané prostřednictvím zkoušek se simulací byly stejně důvěryhodné jako výsledky z fyzických zkoušek, je Komisi svěřena pravomoc přijímat v souladu s článkem 71 akty v přenesené pravomoci týkající se požadavků, které mohou být předmětem zkoušek se simulací, a podmínek, za kterých tyto zkoušky se simulací mají proběhnout. Při přijímání těchto aktů bude Komise jako z vhodného základu vycházet z požadavků a postupů stanovených v příloze XVI směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/46/ES ze dne 5. září 2007, kterou se stanoví rámec pro schvalování motorových vozidel a jejich přípojných vozidel, jakož i systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků určených pro tato vozidla (rámcová směrnice) (33).
Článek 28
Opatření pro shodnost výroby
1. Schvalovací orgán, který uděluje EU schválení typu, přijme nezbytná opatření, aby, v případě potřeby ve spolupráci se schvalovacími orgány ostatních členských států, ověřil, že byla přijata dostatečná opatření k zajištění shody vyráběných vozidel, systémů, konstrukčních částí nebo samostatných technických celků se schváleným typem.
2. Schvalovací orgán, který uděluje schválení typu úplného vozidla, přijme nezbytná opatření, jejichž cílem je ověřit, zda jsou prohlášení o shodě vydaná výrobcem v souladu s článkem 33. Za tímto účelem schvalovací orgán ověří, zda je dostatečný počet vybraných prohlášení o shodě v souladu s článkem 33 a zda výrobce přijal vhodná opatření k zajištění správnosti údajů uvedených v prohlášeních o shodě.
3. Schvalovací orgán, který udělil EU schválení typu, přijme s ohledem na toto schválení nezbytná opatření, aby, v případě potřeby ve spolupráci se schvalovacími orgány ostatních členských států, ověřil, zda jsou opatření uvedená v odstavcích 1 a 2 nadále dostatečná k tomu, aby se vyráběná vozidla, systémy, konstrukční části nebo samostatné technické celky nadále shodovaly se schváleným typem, a zda jsou prohlášení o shodě nadále v souladu s článkem 33.
4. Za účelem ověření, zda se vozidlo, systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek shodují se schváleným typem, může schvalovací orgán, který udělil EU schválení typu, provést jakékoli kontroly nebo zkoušky vyžadované pro EU schválení typu na vzorcích odebraných v zařízeních výrobce, včetně výrobních zařízení.
5. Pokud schvalovací orgán, který udělil EU schválení typu, zjistí, že se opatření uvedená v odstavcích 1 a 2 nepoužívají, významným způsobem se odchylují od dohodnutých opatření a kontrolních plánů, přestala se používat nebo již nejsou považována za adekvátní, ačkoliv se ve výrobě pokračuje, přijme nezbytná opatření pro zajištění správného provádění postupu týkajícího se shodnosti výroby nebo odejme schválení typu.
6. Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 71 týkající se podrobných opatření, pokud jde o shodnost výroby. První tyto akty v přenesené pravomoci budou přijaty do 31. prosince 2014.
KAPITOLA VI
ZMĚNY EU SCHVÁLENÍ TYPU
Článek 29
Obecná ustanovení
1. Výrobce neprodleně sdělí schvalovacímu orgánu, který udělil EU schválení typu, každou změnu údajů zaznamenaných ve schvalovací dokumentaci.
Uvedený schvalovací orgán určí, který z postupů stanovených v článku 30 se má použít.
V případě potřeby může schvalovací orgán po konzultaci s výrobcem rozhodnout, že je třeba udělit nové EU schválení typu.
2. Žádost o změnu EU schválení typu se podává výlučně schvalovacímu orgánu, který udělil původní EU schválení typu.
3. Pokud schvalovací orgán shledá, že pro účely provedení změny je nezbytné kontroly nebo zkoušky opakovat, vyrozumí o tom výrobce.
Postupy uvedené v článku 30 se uplatní, pouze pokud na základě těchto kontrol nebo zkoušek schvalovací orgán usoudí, že požadavky týkající se EU schválení typu jsou nadále splněny.
Článek 30
Revize a rozšíření EU schválení typu
1. Pokud se změnily údaje zaznamenané ve schvalovací dokumentaci, aniž by bylo nutné opakovat kontroly nebo zkoušky, označí se změna jako „revize“.
V tom případě vydá schvalovací orgán podle potřeby revidované stránky schvalovací dokumentace a na každé revidované stránce zřetelně vyznačí povahu změny a datum jejího nového vydání. Za splnění tohoto požadavku se považuje rovněž vydání konsolidované a aktualizované verze schvalovací dokumentace spolu s podrobným popisem změn.
2. Změna se označí jako „rozšíření“, pokud se údaje ve schvalovací dokumentaci změnily a pokud platí kterékoliv z následujících tvrzení:
a)
jsou požadovány další kontroly nebo zkoušky;
b)
změnily se jakékoliv informace o certifikátu EU schválení typu, s výjimkou jeho příloh;
c)
vstoupí v platnost nové požadavky podle některého z aktů uvedených v příloze I pro schválený typ vozidla nebo schválený systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek.
V případě rozšíření vydá schvalovací orgán aktualizovaný certifikát EU schválení typu označený číslem rozšíření následujícím po čísle řady již udělených rozšíření. V tomto certifikátu schválení typu se zřetelně vyznačí důvod rozšíření a datum jeho nového vydání.
3. Při každém vydání změněných stránek nebo konsolidované a aktualizované verze se odpovídajícím způsobem upraví i seznam schvalovací dokumentace přiložený k certifikátu schválení typu, aby uváděl datum posledního rozšíření nebo revize nebo datum poslední konsolidace aktualizované verze.
4. Změna schválení typu vozidla se nevyžaduje, pokud nové požadavky uvedené v odst. 2 písm. c) nejsou z technického hlediska pro tento typ vozidla důležité nebo se týkají jiných kategorií vozidel, než je kategorie, do které vozidlo patří.
Článek 31
Vydání a oznámení změn
1. V případě rozšíření musí být aktualizovány všechny příslušné části certifikátu EU schválení typu, jeho přílohy a seznam schvalovací dokumentace. Aktualizovaný certifikát a jeho přílohy se bez prodlení vydají žadateli.
2. V případě revize vydá schvalovací orgán žadateli bez prodlení revidované dokumenty nebo případně konsolidovanou a aktualizovanou verzi, včetně revidovaného seznamu schvalovací dokumentace.
3. Schvalovací orgán oznámí každou změnu učiněnou v EU schválení typu schvalovacím orgánům ostatních členských států v souladu s postupy uvedenými v článku 24.
KAPITOLA VII
PLATNOST EU SCHVÁLENÍ TYPU
Článek 32
Skončení platnosti
1. EU schválení typu musí být vydáno s neomezenou dobou platnosti.
2. Platnost EU schválení typu vozidla končí v těchto případech:
a)
nové požadavky použitelné na schválený typ vozidla se stanou závaznými pro dodání na trh, registraci vozidla nebo jeho uvedení do provozu a schválení typu nelze odpovídajícím způsobem aktualizovat;
b)
výroba schváleného vozidla je s konečnou platností dobrovolně ukončena;
c)
doba platnosti schválení skončí z důvodu omezení v souladu s článkem 35 odst. 6;
d)
schválení bylo odejmuto podle čl. 28 odst. 5, čl. 44 odst. 1 nebo čl. 47 odst. 4.
3. Pokud se stane neplatnou pouze jedna varianta v rámci typu nebo jedna verze v rámci varianty, pozbývají EU schválení typu daného vozidla platnosti pouze pro danou variantu nebo verzi.
4. Pokud je s konečnou platností ukončena výroba konkrétního typu vozidla, oznámí výrobce tuto skutečnost schvalovacímu orgánu, který udělil EU schválení typu pro dané vozidlo.
Do jednoho měsíce po obdržení oznámení uvedeného v prvním pododstavci uvědomí schvalovací orgán, jenž vozidlu udělil EU schválení typu, odpovídajícím způsobem schvalovací orgány ostatních členských států.
5. Aniž je dotčen odstavec 4, má-li EU schválení typu vozidla pozbýt platnosti, oznámí výrobce tuto skutečnost schvalovacímu orgánu, který udělil EU schválení typu.
Schvalovací orgán, jenž udělil EU schválení typu, bez prodlení sdělí všechny důležité informace schvalovacím orgánům ostatních členských států, aby bylo možno případně použít článek 39.
Ve sdělení uvedeném v druhém pododstavci se uvede zejména datum výroby a identifikační číslo posledního vyrobeného vozidla.
KAPITOLA VIII
PROHLÁŠENÍ O SHODĚ A OZNAČENÍ
Článek 33
Prohlášení o shodě
1. Výrobce jako držitel schválení typu vozidla vydává v papírové verzi prohlášení o shodě, jímž musí být opatřeno každé vozidlo, ať úplné, neúplné nebo dokončené, jež bylo vyrobeno ve shodě se schváleným typem vozidla.
Toto prohlášení se vydá kupujícímu zdarma společně s vozidlem. Jeho vydání nelze podmiňovat výslovnou žádostí ani poskytnutím dalších informací výrobci.
Na žádost majitele vozidla je výrobce vozidla po dobu deseti let od data výroby vozidla povinen vydat duplikát prohlášení o shodě, přičemž platba za tento duplikát nemá převýšit náklady na jeho vydání. Na přední straně každého duplikátu prohlášení musí být jasně uvedeno označení „duplikát“.
2. Výrobce musí použít vzor pro prohlášení o shodě přijatý Komisí prostřednictvím prováděcích aktů. Tyto prováděcí akty se přijmou přezkumným postupem podle čl. 69 odst. 2. Prohlášení o shodě je upraveno tak, aby se zabránilo jeho padělání. Za tímto účelem prováděcí akty stanoví, že papír používaný na prohlášení musí být chráněn několika ochrannými prvky. První tyto prováděcí akty budou přijaty do 31. prosince 2014.
3. Prohlášení o shodě bude vystaveno v alespoň jednom z úředních jazyků Unie. Kterýkoli členský stát může požádat, aby bylo prohlášení o shodě přeloženo do jeho vlastního úředního jazyka či jazyků.
4. Osoba(y) oprávněná(é) podepsat prohlášení o shodě musí být zaměstnána(y) v organizaci výrobce a musí být řádně pověřena(y) jejím vedením, aby v plném rozsahu nesla(y) právní odpovědnost výrobce, pokud jde o návrh a konstrukci nebo o shodnost výroby vozidla s předpisy.
5. Prohlášení o shodě se vyplňuje v celém rozsahu a nesmí obsahovat jiná omezení týkající se použití vozidla než ta, jež jsou stanovena v tomto nařízení nebo v jakémkoli z aktů v přenesené pravomoci přijatém na základě tohoto nařízení.
6. U neúplného nebo dokončeného vozidla vyplňuje výrobce pouze ty body prohlášení o shodě, které byly v probíhajícím stupni schvalování typu doplněny nebo změněny, a popřípadě připojí k tomuto prohlášení veškerá prohlášení o shodě vydaná v předchozích stupních.
7. V prohlášení o shodě pro vozidla schválená v souladu s čl. 35 odst. 2 se v jeho záhlaví uvede věta „Schválení typu na základě článku 26 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 167/2013 ze dne 5. února 2013 o schvalování zemědělských a lesnických vozidel a dozoru nad trhem s těmito vozidly (prozatímní schválení) pro úplná a dokončená vozidla“.
8. V prohlášení o shodě stanoveném v prováděcích aktech podle odstavce 2 pro vozidla, jejichž typ byl schválen v souladu s článkem 37, se v záhlaví uvede věta „Schválení typu pro úplná a dokončená vozidla v malých sériích“ a v těsné blízkosti u ní rok výroby a následně pořadové číslo v rozmezí od 1 do mezní hodnoty uvedené v tabulce v příloze II, jež označuje pro každý rok výroby zařazení tohoto vozidla do pořadí výroby připadající na tento rok.
9. Aniž je dotčen odstavec 1, může výrobce předávat prohlášení o shodě registračnímu orgánu kteréhokoliv členského státu elektronickými prostředky.
Článek 34
Povinný štítek s řádným označením vozidel a značka schválení typu konstrukčních částí nebo samostatných technických celků
1. Výrobce vozidla opatří každé vozidlo vyrobené ve shodě se schváleným typem povinným štítkem s řádným označením dle požadavků příslušného prováděcího aktu přijatého podle odstavce 3.
2. Výrobce konstrukční části nebo samostatného technického celku, ať už je částí systému či nikoliv, opatří každou konstrukční část nebo samostatný technický celek vyrobený ve shodě se schváleným typem značkou schválení typu požadovanou příslušným prováděcím aktem přijatým na základě tohoto nařízení nebo příslušným nařízením EHK OSN nebo kodexem OECD.
Pokud není taková značka schválení typu požadována, opatří výrobce tuto část nebo celek alespoň svou výrobní nebo obchodní značkou, číslem typu nebo identifikačním číslem.
3. Povinný štítek a EU značka schválení typu musí být ve shodě se vzorem stanoveným Komisí prostřednictvím prováděcích aktů. Tyto prováděcí akty se přijmou přezkumným postupem podle čl. 69 odst. 2. První tyto prováděcí akty budou přijaty do 31. prosince 2014.
KAPITOLA IX
VÝJIMKY PRO NOVÉ TECHNOLOGIE NEBO NOVÉ KONCEPCE
Článek 35
Výjimky pro nová technická řešení nebo nové koncepce
1. Výrobce může požádat o EU schválení typu pro typ vozidla, systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku obsahující technická řešení nebo koncepce, jež jsou neslučitelné s jedním nebo více akty uvedenými v příloze I.
2. Schvalovací orgán může udělit EU schválení typu uvedené v odstavci 1, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
žádost uvádí důvody, proč daná technická řešení nebo koncepce činí systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek neslučitelným s jedním nebo více akty uvedenými v příloze I;
b)
žádost popisuje u nové technologie bezpečnost a dopady na životní prostředí a opatření přijatá k tomu, aby byla zajištěna alespoň rovnocenná úroveň bezpečnosti a ochrany životního prostředí, jakou stanoví požadavky, z nichž se požaduje výjimka;
c)
je předložen popis zkoušek i s jejich výsledky, které prokazují, že jsou splněny podmínky uvedené v písmeni b).
3. Udělení tohoto EU schválení typu, jímž je přiznána výjimka pro nové technologie nebo nové koncepce, podléhá schválení ze strany Komise. Toto schválení bude učiněno prostřednictvím prováděcího aktu. Tento prováděcí akt se přijímá přezkumným postupem podle čl. 69 odst. 2.
4. Schvalovací orgán může do rozhodnutí Komise o tom, zda je povolení uděleno, již udělit typu vozidla, na nějž se vztahuje požadovaná výjimka, EU schválení typu, které je však prozatímní a platí pouze na území daného členského státu. Schvalovací orgán o tom neprodleně uvědomí Komisi a ostatní členské státy prostřednictvím dokumentace obsahující údaje uvedené v odstavci 2.
V záhlaví certifikátu schválení typu a prohlášení o shodě musí být jasně vyznačena skutečnost, že se jedná o prozatímní dokumenty s omezenou územní platností. Komise může přijmou prováděcí akty s cílem stanovit harmonizované vzory certifikátu schválení typu a prohlášení o shodě pro účely tohoto odstavce. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 69 odst. 2.
5. Ostatní schvalovací orgány mohou rozhodnout o přijetí prozatímního schválení písemnou formou, jak je uvedeno v odstavci 4, na svém území.
6. V povolení, které vydává Komise, uvedeném v odstavci 3, se popřípadě rovněž uvede, zda jeho platnost podléhá nějakým omezením. Schválení typu však v každém případě platí alespoň po dobu 36 měsíců.
7. Pokud se Komise rozhodne povolení odmítnout, schvalovací orgán ihned vyrozumí držitele prozatímního schválení typu uvedeného v odstavci 3, že prozatímní schválení bude zrušeno šest měsíců po dni, kdy Komise rozhodla o jeho odmítnutí.
Vozidla vyrobená ve shodě s prozatímním schválením před skončením jeho platnosti však mohou být uvedena na trh, registrována nebo uvedena do provozu v kterémkoliv členském státě, jenž prozatímní schválení přijal.
Článek 36
Pozdější úprava aktů v přenesené pravomoci a prováděcích aktů
1. Pokud Komise schválí udělení výjimky podle článku 35, okamžitě přijme nezbytné kroky, aby dotčené akty v přenesené pravomoci nebo prováděcí akty přizpůsobila technickému pokroku.
Pokud se výjimka podle článku 35 týká nařízení EHK OSN, navrhne Komise změnu příslušného nařízení EHK OSN v souladu s postupem použitelným podle revidované dohody z roku 1958.
2. Po změně příslušných aktů se zruší veškerá omezení v rozhodnutí Komise o schválení výjimky.
Pokud nebyly přijaty nezbytné kroky k úpravě aktů v přenesené pravomoci nebo prováděcích aktů, může Komise na žádost členského státu, který schválení udělil, vydat prostřednictvím prováděcího aktu přijatého přezkumným postupem podle čl. 69 odst. 2 rozhodnutí a prodloužit platnost schválení typu.
KAPITOLA X
VOZIDLA VYRÁBĚNÁ V MALÝCH SÉRIÍCH
Článek 37
Vnitrostátní schválení typu malých sérií
1. Výrobce může požádat o vnitrostátní schválení typu malých sérií typu vozidla v rámci ročních kvantitativních omezení stanovených v příloze II. Tato omezení se vztahují na dodání na trh, registraci nebo uvedení do provozu vozidel schváleného typu na trhu každého členského státu v daném roce.
Pro vnitrostátní schválení typu malých sérií může schvalovací orgán, pokud k tomu má rozumné důvody, upustit od dodržení jednoho nebo více ustanovení tohoto nařízení a jednoho nebo více ustanovení jednoho nebo více aktů uvedených v příloze I, přičemž musí upřesnit odpovídající alternativní požadavky.
2. Alternativní požadavky zmíněné v odstavci 1 zajistí úroveň funkční bezpečnosti a ochranu životního prostředí a bezpečnost osádky, jež je v nejvyšší možné míře rovnocenná úrovni stanovené příslušnými akty uvedenými v příloze I.
3. Pro účely vnitrostátního schválení typu vozidel podle tohoto článku budou schváleny systémy, konstrukční části nebo samostatné technické celky, jejichž typ je schválen v souladu s akty uvedenými v příloze I.
4. Certifikát schválení typu pro vozidla, jež obdržela schválení typu podle tohoto článku, je navržen podle vzoru uvedeného v čl. 25 odst. 2, ale nesmí být nadepsán „certifikát EU schválení typu vozidla“ a musí specifikovat obsah výjimek udělených v souladu s odstavcem 1. Certifikáty schválení typu se číslují v souladu s harmonizovaným systémem uvedeným v čl. 24 odst. 4.
5. Platnost vnitrostátního schválení typu malých sérií je omezena na území členského státu, jehož schvalovací orgán schválení udělil.
6. Avšak na žádost výrobce se doporučenou zásilkou nebo elektronickou poštou schvalovacím orgánům členských států určených výrobcem zašle kopie certifikátu schválení typu a jeho příloh.
7. Schvalovací orgány členských států určené výrobcem rozhodnou do tří měsíců od obdržení žádosti uvedené v odstavci 6, zda schválení typu přijmou či nikoliv. Své rozhodnutí pak formálně sdělí schvalovacímu orgánu, jenž udělil vnitrostátní schválení typu malých sérií.
8. Schvalovací orgány členských států vnitrostátní schválení typu přijmou, ledaže se mohou odůvodněně domnívat, že vnitrostátní technické požadavky, na jejichž základě bylo vozidlo schváleno, neodpovídají jejich vlastním požadavkům.
9. Na žádost žadatele o vnitrostátní schválení typu malých sérií, jenž si přeje uvést na trh nebo zaregistrovat vozidlo v jiném členském státě, poskytne schvalovací orgán, který udělil vnitrostátní schválení typu malých sérií, vnitrostátnímu orgánu tohoto jiného členského státu kopii certifikátu schválení typu i se schvalovací dokumentací. Použijí se odstavce 7 a 8.
KAPITOLA XI
DODÁNÍ NA TRH, REGISTRACE NEBO UVEDENÍ DO PROVOZU
Článek 38
Dodání na trh, registrace nebo uvedení vozidel do provozu
1. Aniž jsou dotčeny články 41 a 44, vozidla, pro které je EU schválení typu úplného vozidla povinné nebo pro které získal výrobce takové schválení podle tohoto nařízení, mohou být dodána na trh, zaregistrována nebo uvedena do provozu pouze tehdy, jsou-li opatřena platným prohlášením o shodě vydaným v souladu s článkem 33.
Pokud jde o neúplná vozidla, je dodání takových vozidel na trh nebo jejich uvedení do provozu povoleno, avšak orgány členských států odpovědné za registraci vozidla mohou odmítnout povolení registrace a používání takových vozidel na pozemních komunikacích.
2. Článek 1 se nevztahuje na vozidla určená k užití v ozbrojených silách, v civilní obraně, požární službě a v silách zajišťujících udržování veřejného pořádku ani na vozidla schválená podle článků 37.
Článek 39
Dodání na trh, registrace nebo uvedení do provozu vozidel z výběhu série
1. V rámci omezení týkajících se výběhu série a časových omezení uvedených v odstavcích 2 a 4, vozidla odpovídající typu vozidla, jehož EU schválení typu pozbylo platnosti podle článku 32, mohou být dodána na trh, registrována nebo uváděna do provozu.
První pododstavec se použije pouze na vozidla na území Unie, na něž se v době jejich výroby vztahovalo platné EU schválení typu, která však nebyla před tím, než toto EU schválení typu pozbylo platnosti, buď dodána na trh, zaregistrována, nebo uvedena do provozu.
2. Odstavec 1 se uplatní u úplných vozidel po dobu 24 měsíců ode dne, k němuž pozbylo EU schválení typu platnosti, a u dokončených vozidel po dobu 30 měsíců od uvedeného dne.
3. Výrobce, který si přeje využít odstavce 1, podá žádost příslušnému vnitrostátnímu orgánu každého členského státu, v němž mají být daná vozidla dodána na trh, zaregistrována nebo uvedena do provozu. V této žádosti se uvedou všechny technické a ekonomické důvody, jež brání tomu, aby tato vozidla splňovala nové požadavky na schválení typu.
Dotyčný vnitrostátní orgán do tří měsíců od obdržení této žádosti rozhodne, zda a v jakém množství povolí registraci těchto vozidel na svém území.
4. Počet vozidel z výběhu série nepřekročí 10 % počtu vozidel zaregistrovaných během předchozích dvou let nebo 20 vozidel na členský stát, podle toho, co je vyšší.
5. V prohlášení o shodě vozidel uvedených do provozu v rámci tohoto postupu musí být proveden zvláštní záznam uvádějící, že se jedná o vozidlo „z výběhu série“.
6. Členské státy zajistí, aby byl účinně sledován počet vozidel, jež mají být dodána na trh, zaregistrována nebo uvedena do provozu podle postupu stanoveného v tomto článku.
7. Tento článek se uplatní pouze na přerušení z důvodu ukončení platnosti schválení typu v případě uvedeném v čl. 32 odst. 2 písm. a).
Článek 40
Dodání na trh nebo uvedení do provozu konstrukčních částí a samostatných technických celků
1. Konstrukční části a samostatné technické celky mohou být dodávány na trh nebo uváděny do provozu pouze v případě, že odpovídají požadavkům příslušných aktů uvedených v příloze I a jsou řádně označeny v souladu s článkem 34.
2. Odstavec 1 se nepoužije v případě konstrukčních částí nebo samostatných technických celků, jež jsou speciálně vyrobeny nebo zkonstruovány pro nová vozidla, na něž se toto nařízení nevztahuje.
3. Odchylně od odstavce 1 mohou členské státy povolit dodání na trh nebo uvedení do provozu konstrukčních částí a samostatných technických celků, jež byly osvobozeny od dodržení jednoho nebo více ustanovení tohoto nařízení podle článku 35 nebo jsou určeny k montáži na vozidla, na něž se vztahují schválení udělená podle článku 37, týkající se dané konstrukční části nebo samostatného technického celku.
4. Odchylně od odstavce 1 a pokud není v tomto nařízení nebo v jednom z jeho aktů v přenesené pravomoci přijatých na základě tohoto nařízení stanoveno jinak, mohou členské státy povolit dodání na trh nebo uvedení do provozu konstrukčních částí nebo samostatných technických celků, jež jsou určeny k montáži na vozidla, u nichž v době jejich dodání na trh nebo uvedení do provozu nebylo podle tohoto nařízení nebo podle směrnice 2003/37/ES požadováno schválení typu.
KAPITOLA XII
OCHRANNÉ DOLOŽKY
Článek 41
Postup zacházení s vozidly, systémy, konstrukčními částmi nebo samostatnými technickými celky představujícími závažné nebezpečí na vnitrostátní úrovni
1. Pokud orgány pro dozor nad trhem jednoho členského státu přijaly opatření podle článku 20 nařízení (ES) č. 765/2008 nebo pokud mají dostatečné důvody se domnívat, že vozidlo, systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek, na něž se vztahuje toto nařízení, představují závažné nebezpečí pro zdraví či bezpečnost osob nebo pro další oblasti veřejného zájmu, na něž se vztahuje toto nařízení, provedou schvalovací orgány, které udělily povolení, hodnocení, zda dotčené vozidlo, systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek splňují všechny požadavky stanovené tímto nařízením. Příslušné hospodářské subjekty v plné míře spolupracují se schvalovacími orgány a orgány pro dozor nad trhem.
Pokud v průběhu tohoto hodnocení schvalovací orgán, který udělil povolení, zjistí, že vozidlo, systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek nesplňují požadavky stanovené tímto nařízením, neprodleně dotčenému hospodářskému subjektu nařídí, aby přijal veškerá vhodná nápravná opatření, kterými uvede vozidlo, systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek v soulad s těmito požadavky, nebo aby vozidlo, systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek stáhl z trhu nebo z oběhu v přiměřené lhůtě odpovídající povaze rizika.
Na opatření uvedená v druhém pododstavci tohoto odstavce se použije článek 21 nařízení (ES) č. 765/2008.
2. Domnívají-li se orgány pro dozor nad trhem, že se neshoda netýká pouze území jejich členského státu, informují Komisi a ostatní členské státy o výsledcích hodnocení a o opatřeních, jejichž provedení žádají od hospodářského subjektu.
3. Hospodářský subjekt u všech nevyhovujících vozidel, systémů, konstrukčních částí nebo samostatných technických celků, které uvedl na trh, zaregistroval nebo za jejichž uvedení do provozu odpovídá, zajistí přijetí veškerých vhodných nápravných opatření.
4. Pokud hospodářský subjekt ve lhůtě uvedené v odst. 1 druhém pododstavci nepřijme přiměřená nápravná opatření, přijmou vnitrostátní orgány veškerá vhodná opatření a na trhu svého členského státu zakáží nebo omezí dodávání na trh, registraci nebo uvedení do provozu nevyhovujících vozidel, systémů, konstrukčních částí nebo samostatných technických celků nebo je stáhnou z trhu nebo z oběhu.
5. Vnitrostátní orgány neprodleně uvědomí Komisi a ostatní členské státy o opatřeních uvedených v odstavci 4.
Součástí poskytovaných informací jsou všechny dostupné podrobnosti, zejména údaje nezbytné k identifikaci nevyhovujícího vozidla, systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku, údaje o jejich původu, povaze údajné neshody a souvisejícího rizika, povaze a délce trvání opatření přijatých na vnitrostátní úrovni a stanoviska příslušného hospodářského subjektu. Schvalovací orgány zejména uvedou, zda je důvodem neshody některá z těchto skutečností:
a)
vozidlo, systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek nesplňují požadavky týkající se zdraví nebo bezpečnosti osob, ochrany životního prostředí nebo dalších oblastí veřejného zájmu, na něž se vztahuje toto nařízení;
b)
existují nedostatky v příslušných aktech uvedených v příloze I.
6. Členské státy do jednoho měsíce uvědomí Komisi a ostatní členské státy o veškerých opatřeních, která přijaly, a sdělí všechny další údaje o neshodě dotčeného vozidla, systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku, které mají k dispozici, a v případě nesouhlasu s oznámenými vnitrostátními opatřeními sdělí své námitky.
7. Pokud do jednoho měsíce od přijetí informací uvedených v odstavci 6 tohoto článku nepodá žádný jiný členský stát ani Komise námitku k opatření, které členský stát přijal, bude toto opatření vyhodnoceno Komisí podle článku 42.
8. Členské státy zajistí, aby byla v souvislosti s dotčeným vozidlem, systémem, konstrukční částí nebo samostatným technickým celkem přijata vhodná omezující opatření, jako je například okamžité stažení daného vozidla, systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku z jejich trhu.
Článek 42
Ochranný postup Unie
1. Pokud jsou během postupu uvedeného v čl. 41 odst. 3 a 4 vzneseny námitky proti opatření členského státu nebo pokud se Komise domnívá, že je vnitrostátní opatření v rozporu s právními předpisy Unie, provede Komise po konzultaci s členskými státy a příslušným hospodářským subjektem nebo subjekty neprodleně hodnocení těchto vnitrostátních opatření. Na základě výsledků tohoto hodnocení Komise rozhodne přezkumným postupem podle čl. 69 odst. 2, zda lze vnitrostátní opatření považovat za oprávněné, či nikoli.
Komise oznámí své rozhodnutí všem členským státům a příslušnému hospodářskému subjektu nebo subjektům.
2. Pokud je vnitrostátní opatření považováno Komisí za oprávněné, všechny členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby byly nevyhovující vozidlo, systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek staženy z jejich trhu; členské státy o tom informují Komisi. Je-li vnitrostátní opatření považováno za neoprávněné, dotčený členský stát toto opatření zruší nebo je změní, a to v souladu s rozhodnutím uvedeným v odstavci 1.
3. Pokud je vnitrostátní opatření považováno za oprávněné a je přisuzováno nedostatkům v tomto nařízení nebo v aktech v přenesené pravomoci nebo prováděcích aktech přijatých na základě tohoto nařízení, Komise navrhne následující vhodná opatření:
a)
jedná-li se o akty v přenesené pravomoci nebo prováděcí akty přijaté na základě tohoto nařízení, Komise navrhne nezbytné změny dotčeného aktu;
b)
jedná-li se o předpisy EHK OSN, navrhne Komise nezbytné návrhy změny příslušných nařízení EHK OSN v souladu s postupem použitelným podle revidované dohody z roku 1958.
Článek 43
Vyhovující vozidla, systémy, konstrukční části nebo samostatné technické celky, které představují závažné nebezpečí
1. Pokud členský stát po provedení hodnocení podle čl. 41 odst. 1 zjistí, že ačkoli jsou vozidla, systémy, konstrukční části nebo samostatné technické celky v souladu s příslušnými požadavky nebo jsou řádně označeny, představují závažné nebezpečí pro bezpečnost nebo mohou vážně ohrozit životní prostředí nebo veřejné zdraví, nařídí příslušnému hospodářskému subjektu, aby přijal veškerá vhodná opatření a zajistil, aby dotčené vozidlo, systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek po uvedení na trh, registraci nebo uvedení do provozu již toto nebezpečí nepředstavovaly, nebo aby dotčené vozidlo, systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek v přiměřené lhůtě odpovídající povaze rizika stáhl z trhu nebo z oběhu. Dokud výrobce vozidla nepřijme veškerá vhodná opatření, může členský stát registraci těchto vozidel odmítat.
2. U vozidla, systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku uvedeného v odstavci 1 hospodářský subjekt zajistí, aby byla ve vztahu ke všem těmto vozidlům, systémům, konstrukčním částem nebo samostatným technickým celkům, které byly uvedeny na trh, zaregistrovány nebo uvedeny do provozu v Unii, přijata nápravná opatření.
3. Členský stát uvedený v odstavci 1 do jednoho měsíce informuje Komisi a ostatní členské státy o všech dostupných podrobnostech, zejména o údajích nezbytných pro identifikaci dotčeného vozidla, systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku, původu a dodavatelského řetězce vozidla, systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku, povahy souvisejícího rizika a povahy a o trvání přijatých vnitrostátních opatření.
4. Komise neprodleně konzultuje členské státy a příslušný hospodářský subjekt nebo subjekty, a zejména schvalovací orgán, který udělil schválení typu, a vyhodnotí opatření přijatá na vnitrostátní úrovni. Na základě tohoto hodnocení Komise rozhodne, zda lze vnitrostátní opatření uvedená v odstavci 1 považovat za oprávněná, či nikoli, a v případě nutnosti navrhne vhodná opatření.
5. Rozhodnutí Komise je určeno všem členským státům a Komise o něm neprodleně uvědomí členské státy a příslušný hospodářský subjekt nebo subjekty.
Článek 44
Vozidla, systémy, konstrukční části nebo samostatné technické celky, jež se neshodují se schváleným typem
1. Jestliže se nová vozidla, systémy, konstrukční části nebo samostatné technické celky vybavené prohlášením o shodě nebo opatřené značkou schválení neshodují s typem, který byl schválen, schvalovací orgán, který udělil EU schválení typu, přijme nezbytná opatření včetně odejmutí schválení typu, aby byla vyráběná vozidla, systémy, konstrukční části nebo samostatné technické celky uvedeny ve shodu se schváleným typem.
2. Pro účely odstavce 1 se odchylky od údajů uvedených v certifikátu EU schválení typu nebo ve schvalovací dokumentaci považují za nedodržení shody se schváleným typem.
3. Pokud vnitrostátní schvalovací orgán prokáže, že se nová vozidla, konstrukční části nebo samostatné technické celky vybavené prohlášením o shodě nebo opatřené značkou schválení typu vydanou v jiném členském státě neshodují se schváleným typem, může požádat schvalovací orgán, který EU schválení typu udělil, aby ověřil, zda se jednotlivá vyráběná vozidla, systémy, konstrukční části nebo samostatné technické celky i nadále shodují se schváleným typem. Po obdržení takové žádosti přijme schvalovací orgán, který vydal EU schválení typu, co nejdříve, nejpozději však do tří měsíců ode dne podání žádosti, nezbytná opatření.
4. Schvalovací orgán požádá schvalovací orgán, který udělil EU schválení typu pro systém, konstrukční část, samostatný technický celek nebo neúplné vozidlo, aby přijal nezbytná opatření k zajištění toho, aby byla vyráběná vozidla opět uvedena do shody se schváleným typem v následujících případech:
a)
u EU schválení typu vozidla, pokud neshoda vozidla vyplývá výlučně z neshody systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku;
b)
u vícestupňového schválení typu, pokud neshoda dokončeného vozidla vyplývá výlučně z neshody systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku, jež tvoří část neúplného vozidla, nebo z neshody samotného neúplného vozidla.
5. Po obdržení takové žádosti přijme dotyčný schvalovací orgán co nejdříve, nejpozději však do tří měsíců ode dne podání žádosti nezbytná opatření, v případě potřeby společně se schvalovacím orgánem, který žádost podal.
6. Je-li zjištěna neshoda, přijme schvalovací orgán členského státu, který udělil EU schválení typu pro systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek nebo pro neúplné vozidlo, opatření uvedená v odstavci 1.
Schvalovací orgány se ve lhůtě jednoho měsíce vzájemně informují o každém odejmutí EU schválení typu a o jeho důvodech.
7. Pokud schvalovací orgán, který udělil EU schválení typu, popírá existenci neshody, o níž byl uvědomen, usilují dotyčné členské státy o urovnání sporu. Komise je průběžně informována a v případě potřeby uspořádá vhodná jednání s cílem dosáhnout urovnání sporu.
Článek 45
Uvedení částí a zařízení, jež mohou představovat závažné nebezpečí pro správné fungování základních systémů, na trh nebo do provozu
1. Části nebo zařízení, jež mohou představovat závažné nebezpečí pro správné fungování systémů, které mají zásadní význam pro bezpečnost vozidla nebo jeho environmentální výkonnost, nebudou uvedeny na trh, zaregistrovány ani uvedeny do provozu a budou zakázány, pokud nebyly schváleny schvalovacím orgánem v souladu s čl. 46 odst. 1, 2 a 4.
2. S cílem zajistit jednotné uplatňování odstavce 1, může Komise přijmout prováděcí akty, aby mohla vypracovat seznam takových částí nebo zařízení na základě dostupných informací, a zejména informací poskytnutých členskými státy, které upozorňují na:
a)
závažnost rizika, pokud jde o bezpečnost vozidla vybaveného dotyčnými částmi nebo zařízením nebo jeho environmentální výkonnost;
b)
případný dopad na spotřebitele a výrobce na trhu s náhradními částmi při stanovení případného požadavku na schválení u částí nebo zařízení podle tohoto článku.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 69 odst. 2.
3. Odstavec 1 se nevztahuje na původní části nebo zařízení a na části nebo zařízení, jejichž typ je schválen v souladu s některým z aktů uvedených v příloze I, vyjma případů, kdy se schválení vztahuje k jiným hlediskům než k těm, na něž se vztahuje odstavec 1.
4. Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 71 jimiž stanoví, které požadavky musí části a zařízení uvedené v odstavci 1 tohoto článku splňovat.
5. Tyto požadavky mohou být založeny na aktech uvedených v příloze I nebo mohou sestávat ze srovnání částí nebo zařízení s environmentální a bezpečností výkonností původního vozidla nebo případně některé z jeho částí. V obou případech musí tyto požadavky zajistit, aby části nebo zařízení neohrozily fungování těch systémů, jež jsou důležité pro bezpečnost vozidla nebo jeho environmentální výkonnost.
Článek 46
Části nebo zařízení, jež mohou představovat závažné nebezpečí pro správné fungování základních systémů - související požadavky
1. Pro účely čl. 45 odst. 1 předá výrobce částí nebo zařízení schvalovacímu orgánu žádost, k níž připojí zkušební protokol navržený určenou technickou zkušebnou, jenž osvědčuje, že části nebo zařízení, pro něž je požadováno schválení, splňují požadavky uvedené v čl. 45 odst. 4. Výrobce může předložit pouze jednu žádost na typ a část, a to pouze u jednoho schvalovacího orgánu.
Pokud to požaduje příslušný orgán jiného členského státu, zašle schvalovací orgán, jenž povolení udělil, žadateli do jednoho měsíce od obdržení této žádosti kopii požadovaného certifikátu o povolení i s přílohami, a to pomocí společného zabezpečeného elektronického systému pro výměnu údajů. Kopie může mít také podobu zabezpečeného elektronického souboru.
2. Žádost obsahuje podrobnosti o výrobci částí nebo zařízení, typu, označení a číslech částí nebo zařízení, jakož i jméno výrobce vozidla, typ vozidla a případně rok výroby nebo jakékoliv jiné informace umožňující identifikaci vozidla, pro něž jsou tyto části nebo zařízení určena.
Pokud schvalovací orgán dojde při zohlednění zkušebního protokolu a dalších důkazů k závěru, že dotyčné části nebo zařízení splňují požadavky uvedené v čl. 45 odst. 4, vydá povolení opravňující k uvedení těchto částí nebo zařízení na trh a do provozu, s výhradou odst. 4 druhého pododstavce tohoto článku.
Schvalovací orgán vydá výrobci neprodleně certifikát.
3. Komise může přijmout prováděcí akty s cílem stanovit šablonu a systém číslování certifikátu uvedeného v odst. 2 třetím pododstavci tohoto článku. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 69 odst. 2.
4. Výrobce neprodleně uvědomí schvalovací orgán, jenž udělil povolení, o každé změně, jež má vliv na podmínky, za nichž bylo vydáno. Schvalovací orgán rozhodne, zda musí být povolení přezkoumáno nebo opětovně vydáno a zda jsou nezbytné další zkoušky.
Výrobce odpovídá za zajištění toho, že části nebo zařízení jsou vyráběny za podmínek, za nichž bylo povolení vydáno, a aby tak byly vyráběny i nadále.
5. Před vydáním povolení schvalovací orgán ověří, že existují uspokojivá opatření a postupy pro zajištění účinné kontroly shodnosti výroby.
Pokud schvalovací orgán zjistí, že podmínky pro vydání povolení již nejsou splněny, požádá výrobce, aby přijal nezbytná opatření k zajištění toho, aby bylo u částí nebo zařízení opět dosaženo shody. V případě nutnosti povolení odejme.
6. Schvalovací orgány z různých členských států oznámí jakoukoli neshodu v souvislosti s povolením uvedeným v odst. 2 druhém pododstavci Komisi. Komise po konzultaci se schvalovacími orgány přijme odpovídající opatření k vyřešení neshody, případně včetně požadavku na odejmutí povolení.
7. Dokud nebyl vypracován seznam zmíněný v čl. 45 odst. 2, mohou členské státy zachovat vnitrostátní ustanovení vztahující se na části nebo zařízení, jež mohou mít dopad na správné fungování systémů se zásadním významem pro bezpečnost vozidla nebo pro jeho environmentální výkonnost.
Článek 47
Stažení vozidel, systémů, konstrukčních částí nebo samostatných technických celků z oběhu
1. Pokud je výrobce, jenž obdržel EU schválení typu úplného vozidla, povinen v souladu s nařízením (ES) č. 765/2008 stáhnout z oběhu vozidla, jež byla uvedena na trh, zaregistrována nebo za jejichž uvedení do provozu výrobce odpovídal, protože systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek namontovaný na vozidle představují závažné nebezpečí pro bezpečnost, veřejné zdraví nebo ochranu životního prostředí, ať už byly řádně schváleny v souladu s tímto nařízením nebo nikoli, nebo protože část, která není předmětem zvláštních požadavků podle právních předpisů týkajících se schválení typu, představuje závažné nebezpečí pro bezpečnost, veřejné zdraví nebo ochranu životního prostředí, neprodleně o tom uvědomí schvalovací orgán, který schválení vozidla udělil.
2. Pokud je výrobce systémů, konstrukčních částí nebo samostatných technických celků, jenž obdržel EU schválení typu, povinen v souladu s nařízením (ES) č. 765/2008 stáhnout z oběhu systémy, konstrukční části nebo samostatné technické celky, jež byly uvedeny na trh nebo za jejichž uvedení do provozu výrobce odpovídal, protože představují závažné nebezpečí pro bezpečnost, bezpečnost při práci, veřejné zdraví nebo ochranu životního prostředí, ať už byly řádně schváleny v souladu s tímto nařízením nebo nikoli, uvedený výrobce o tom okamžitě informuje schvalovací orgán, jenž udělil příslušné schválení.
3. Výrobce navrhne schvalovacímu orgánu soubor vhodných nápravných opatření k odvrácení závažného nebezpečí uvedeného v odstavcích 1 a 2. Schvalovací orgán neprodleně sdělí navržená nápravná opatření schvalovacím orgánům ostatních členských států.
Schvalovací orgány zajistí, aby tato nápravná opatření byla v jejich členských státech řádně provedena.
4. Pokud dotčený schvalovací orgán považuje nápravná opatření za nedostatečná nebo se domnívá, že nebyla provedena dostatečně rychle, neprodleně uvědomí schvalovací orgán, který udělil EU schválení typu.
Schvalovací orgán, který udělil EU schválení typu, následně uvědomí výrobce. Pokud výrobce nenavrhne a neprovede účinná nápravná opatření, schvalovací orgán, který udělil EU schválení typu, přijme veškerá potřebná ochranná opatření, včetně odejmutí EU schválení typu. V případě odejmutí EU schválení typu to schvalovací orgán do jednoho měsíce od tohoto odejmutí doporučeným dopisem nebo rovnocenným elektronickým prostředkem oznámí výrobci, schvalovacím orgánům ostatních členských států a Komisi.
Článek 48
Oznámení rozhodnutí a dostupných opravných prostředků
1. Ve veškerých rozhodnutích učiněných na základě tohoto nařízení a ve veškerých rozhodnutích o odmítnutí nebo odejmutí EU schválení typu, odmítnutí registrace, o zákazu nebo omezení uvedení na trh, registrace nebo uvedení vozidla do provozu nebo která vyžadují stažení vozidla z trhu, musí být uvedeny podrobné důvody, na nichž jsou založena.
2. Tato rozhodnutí se oznamují dotčené straně zároveň s poučením o opravných prostředcích, které jsou jí podle platných právních předpisů dotyčného členského státu k dispozici, a o lhůtách pro jejich provedení.
KAPITOLA XIII
MEZINÁRODNÍ PŘEDPISY
Článek 49
Předpisy EHK OSN potřebné pro EU schválení typu
1. Předpisy EHK OSN a jejich změny, pro něž Unie hlasovala nebo k nimž Unie přistoupila a jež jsou uvedeny v příloze I tohoto nařízení, nebo akty v přenesené pravomoci na základě tohoto nařízení jsou součástí požadavků v rámci EU schválení typu vozidla.
2. Schvalovací orgány členských států přijímají schválení udělená v souladu s těmito předpisy EHK OSN uvedenými v odstavci 1 a případně odpovídající značky schválení typu namísto odpovídajících schválení typu a značek schválení typu udělených podle tohoto nařízení a aktů v přenesené pravomoci přijatých na základě tohoto nařízení.
3. Pokud Unie hlasovala pro předpisy EHK OSN nebo jejich změny pro účely EU schválení typu vozidla, přijme Komise akt v přenesené pravomoci v souladu s článkem 71, aby stanovila povinné uplatňování těchto předpisů EHK OSN nebo jejich změn a aby mohla případně pozměnit přílohu I tohoto nařízení nebo případně akty v přenesené pravomoci přijaté na základě tohoto nařízení.
Tento akt v přenesené pravomoci stanoví lhůty pro povinné použití předpisu EHK OSN nebo jeho změn a zahrne případná přechodná ustanovení.
Komise přijme zvláštní akty v přenesené pravomoci, v nichž uvede povinné uplatňování předpisů EHK OSN.
Článek 50
Uznávání protokolů o zkouškách OECD pro účely EU schválení typu
1. Aniž jsou dotčeny ostatní požadavky stanovené v tomto nařízení, může v případě, kdy toto nařízení odkazuje na kodexy OECD, EU schválení typu vycházet z úplného protokolu o zkouškách vystaveného na základě normalizovaných kodexů OECD, a to jako alternativa k protokolům o zkouškách vystaveným podle tohoto nařízení nebo podle aktů v přenesené pravomoci přijatých na základě tohoto nařízení.
2. Má-li být protokol o zkouškách OECD uvedený v odstavci 1 použitelný pro účely EU schválení typu, musí být schválen v souladu s dodatkem 1 k rozhodnutí Rady OECD ze dne 1. února 2012 o revizi norem OECD pro úřední zkoušky zemědělských a lesnických traktorů v platném znění.
KAPITOLA XIV
POSKYTOVÁNÍ TECHNICKÝCH INFORMACÍ
Článek 51
Informace určené pro uživatele
1. Výrobce nesmí poskytnout technické informace o údajích stanovených v tomto nařízení nebo v jeho aktech v přenesené pravomoci nebo prováděcích aktech přijatých na základě tohoto nařízení, jež se odchylují od údajů schválených schvalovacím orgánem.
2. Pokud tak akt v přenesené pravomoci nebo prováděcí akt přijatý na základě tohoto nařízení stanoví, zpřístupní výrobce uživatelům veškeré důležité informace a nezbytné pokyny popisující všechny zvláštní podmínky nebo omezení spojená s použitím vozidla, systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku.
3. Informace uvedené v odstavci 2 musí být dodány v úředním jazyce (úředních jazycích) členských států, kde má být vozidlo uvedeno na trh, zaregistrováno nebo uvedeno do provozu. Po přijetí schvalovacím orgánem musí být uvedeny v příručce uživatele.
Článek 52
Informace určené pro výrobce konstrukčních částí nebo samostatných technických celků
1. Výrobce vozidla zpřístupní výrobcům konstrukčních částí nebo samostatných technických celků všechny údaje, včetně případných výkresů výslovně uvedených v aktech v přenesené pravomoci nebo v prováděcích aktech přijatých na základě tohoto nařízení, jež jsou nezbytné pro EU schválení typu pro konstrukční části a samostatné technické celky nebo k získání povolení podle článku 45.
Výrobce vozidla může požadovat od výrobců konstrukčních částí nebo samostatných technických celků uzavření závazné dohody na ochranu důvěrné povahy všech informací, jež nejsou veřejně dostupné, včetně informací, jež se vztahují k právům duševního vlastnictví.
2. Výrobce konstrukčních částí nebo samostatných technických celků, jakožto držitel certifikátu EU schválení typu, jenž podle čl. 26 odst. 4 obsahuje omezení použití nebo zvláštní podmínky pro montáž nebo obojí, poskytne výrobci vozidla o této věci veškeré podrobné informace.
Pokud tak akt v přenesené pravomoci přijatý na základě tohoto nařízení stanoví, poskytne výrobce konstrukčních částí nebo samostatných technických celků společně s vyrobenými konstrukčními částmi nebo samostatnými technickými celky pokyny ohledně omezení použití nebo zvláštních podmínek pro montáž nebo obojí.
KAPITOLA XV
PŘÍSTUP K INFORMACÍM O OPRAVÁCH A ÚDRŽBĚ
Článek 53
Povinnosti výrobce
1. Výrobci poskytnou autorizovaným obchodním zástupcům, opravnám a samostatným provozovatelům nediskriminační přístup k informacím o opravách a údržbě vozidla na svých internetových stránkách, za použití standardizovaného formátu, a to snadným a rychle dostupným způsobem. Tato povinnost neplatí, pokud vozidlo bylo schváleno jako malosériové vozidlo.
Software, který má rozhodující význam pro správné fungování bezpečnostního a environmentálního kontrolního systému, má být chráněn před neoprávněnými manipulacemi. Jakékoli využívání těchto systémů, jež je potřebné pro opravy a údržbu, nebo je přístupné pro autorizované obchodní zástupce nebo opravny, musí být však také zpřístupněno nediskriminačním způsobem pro samostatné provozovatele.
2. Do doby, než Komise přijme standardizovanou normu pro poskytování informací uvedených v odstavci 1, zpřístupňují se tyto informace konzistentním způsobem, aby je mohli bez větší námahy zpracovat samostatní provozovatelé.
Výrobci poskytnou autorizovaným obchodním zástupcům, opravnám a samostatným provozovatelům nediskriminační přístup ke školicím materiálům a příslušným pracovním nástrojům. Tento přístup zahrnuje, podle okolností, odpovídající odborné školení zaměřené na stahování softwaru, řízení diagnostických chybových kódů a používání pracovních nástrojů.
3. Aniž je dotčen odstavec 1, zahrnují tam uvedené informace:
a)
typ traktoru a jeho verze;
b)
jednoznačné identifikační číslo vozidla;
c)
příručky k obsluze včetně záznamů o opravách a údržbě a harmonogramů servisních kontrol;
d)
technické manuály a technické servisní bulletiny;
e)
informace o konstrukčních částech a diagnostické informace (jako například minimální a maximální teoretické hodnoty pro měření);
f)
schémata zapojení;
g)
diagnostické chybové kódy, včetně specifických kódů výrobce;
h)
veškeré informace potřebné k instalaci nového nebo aktualizovaného softwaru týkajícího se nového vozidla nebo typu vozidla (například softwarové číslo dílu);
i)
informace týkající se značkových nástrojů a zařízení a poskytované jejich prostřednictvím;
j)
informace o zaznamenávání údajů, údaje o zkouškách a jakékoli další technické informace (např. údaje o obousměrném monitorování, pokud se hodí pro použitou technologii);
k)
standardní pracovní jednotky nebo lhůty pro opravy a údržbu, pokud jsou zpřístupněny, buď přímo nebo prostřednictvím třetí strany, autorizovaným obchodním zástupcům výrobců a opravnám.
4. Autorizovaní obchodní zástupci nebo opravny v rámci distribučního systému určitého výrobce vozidel se pro účely tohoto nařízení považují za samostatné provozovatele, pokud poskytují opravárenské nebo údržbářské služby k vozidlům, pro něž nejsou členy distribučního systému daného výrobce vozidel.
5. Informace o opravách a údržbě vozidel musí být vždy dostupné, s výjimkou případů údržby informačního systému.
6. Pro účely výroby a údržby náhradních dílů a dílů pro údržbu a diagnostických přístrojů a zkušebních zařízení kompatibilních se systémem OBD poskytnou výrobci informace o příslušných systémech OBD a opravách a údržbě vozidel nediskriminačním způsobem každému výrobci nebo opravně konstrukčních částí, diagnostických nástrojů nebo zkušebního zařízení.
7. Pro účely projektování a výroby vybavení pro vozidla poháněná alternativním palivem poskytnou výrobci informace o příslušných systémech OBD a opravách a údržbě vozidel nediskriminačním způsobem každému zúčastněnému výrobci nebo servisnímu technikovi, který provádí instalaci nebo opravu vybavení pro vozidla poháněná alternativním palivem.
8. Pokud výrobce žádá o EU schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu, musí schvalovacímu orgánu poskytnout důkaz o souladu s tímto nařízením, týkajícím se informací vyžadovaných podle tohoto článku.
V případě, že takové informace nejsou dostupné nebo nejsou v souladu s tímto nařízením a akty v přenesené pravomoci a prováděcími akty přijatými na základě tohoto nařízení, které jsou platné v době podání žádosti o EU schválení typu nebo o vnitrostátní schválení typu, výrobce je dodá do šesti měsíců od data schválení.
Komise může přijmout prováděcí akt s cílem stanovit šablonu certifikátu o přístupu k systému OBD vozidla a informacím o opravách a údržbě vozidla, který poskytne schvalovacímu orgánu důkaz o dodržení podmínek. Tento prováděcí akt se přijímá přezkumným postupem podle čl. 69 odst. 2.
9. Pokud tento důkaz o dodržení podmínek není během lhůty uvedené v odst. 8 druhém pododstavci dodán, schvalovací orgán přijme potřebná opatření k zajištění jejich dodržování.
10. Výrobce zpřístupní na svých internetových stránkách následné změny a doplnění informací o opravách a údržbě vozidla v tutéž dobu, kdy je zpřístupní autorizovaným opravnám.
11. Pokud jsou záznamy o opravách a údržbě vozidla vedeny v centrální databázi výrobce vozidla nebo jeho jménem, nezávislí servisní pracovníci musí mít k těmto záznamům bezplatný přístup a musí mít možnost zadávat informace o opravách a údržbě, které provedli.
12. Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 71, kterými stanoví podrobnosti požadavků s ohledem na přístup k informacím o opravách a údržbě vozidla, zejména k technickým specifikacím týkajícím se způsobu, jakým mají být informace o opravách a údržbě vozidla poskytnuty.
13. Komise prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci podle odstavce 12 upraví požadavky na poskytování informací stanovené v tomto článku, včetně technických specifikací týkajících se způsobů poskytování informací, aby byly proporcionální, a to zejména s ohledem na specifický případ poměrně malého objemu výroby vozidla daného typu, s přihlédnutím k limitům pro vozidla v malých sériích, jak jsou uvedeny v příloze II. V řádně odůvodněných případech může taková úprava vést k osvobození od povinnosti poskytovat informace ve standardizované podobě. V každém případě musí být případnou úpravou nebo výjimkou zajištěno dosažení cílů tohoto článku.
Článek 54
Povinnosti s ohledem na více držitelů schválení typu
V případě postupného schválení typu, kombinovaného schválení typu a vícestupňového schválení typu musí být výrobce odpovědný za příslušné schválení typu odpovědný také za sdělení informací o opravách týkajících se zvláštního systému, konstrukčních částí nebo samostatných technických celků nebo dané fáze jak konečnému výrobci, tak samostatným provozovatelům.
Konečný výrobce je odpovědný za poskytování informací o celém vozidle samostatným provozovatelům.
Článek 55
Poplatky za přístup k informacím o opravách a údržbě vozidla
1. Výrobci mohou účtovat přiměřený a úměrný poplatek za přístup k informacím o opravách a údržbě vozidla, k pracovním nástrojům a kurzům odborné přípravy, na které se vztahuje toto nařízení. Poplatek není považován za přiměřený nebo úměrný, pokud odrazuje od přístupu k informacím tím, že nezohledňuje rozsah, ve kterém je samostatný subjekt využívá.
2. Výrobci zpřístupní informace o opravách vozidla a údržbě na dobu jednoho dne, měsíce nebo roku, přičemž poplatky se musí lišit v závislosti na časovém období, na které se tento přístup poskytuje.
Článek 56
Fórum pro přístup k informacím o vozidle
Oblast působnosti činností prováděných Fórem pro přístup k informacím o vozidle, jež byla stanovena v souladu s čl. 13 odst. 9 nařízení Komise (ES) č. 692/2008 ze dne 18. července 2008, kterým se provádí a mění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 715/2007 o schvalování typu motorových vozidel z hlediska emisí z lehkých osobních vozidel a z užitkových vozidel (Euro 5 a Euro 6) a z hlediska přístupu k informacím o opravách a údržbě vozidla (34), musí být rozšířena o vozidla, na něž se vztahuje toto nařízení.
Na základě důkazů o úmyslném či neúmyslném zneužití informací o systému OBD a opravách a údržbě vozidla bude Fórum uvedené v prvním pododstavci radit Komisi, jaká opatření má proti takovému zneužití informací přijmout.
KAPITOLA XVI
URČENÍ A OZNÁMENÍ TECHNICKÝCH ZKUŠEBEN
Článek 57
Požadavky na technické zkušebny
1. Určující schvalovací orgány zajistí, aby před tím, než určí technickou zkušebnu podle článku 59, tato technická zkušebna splňovala požadavky stanovené v odstavcích 2 až 9 tohoto článku.
2. Aniž je dotčen čl. 60 odst. 1, zřizuje se technická zkušebna podle vnitrostátního práva členského státu a má právní subjektivitu.
3. Technická zkušebna musí být subjektem třetí strany, nezávislým na postupech navrhování, výroby, dodávání nebo údržby vozidla, systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku, jenž posuzuje.
Subjekt, který je součástí hospodářského sdružení nebo profesního svazu zastupujícího podniky, jež se podílejí na navrhování, výrobě, dodávání, montáži, používání nebo údržbě vozidel, systémů, konstrukčních částí nebo samostatných technických celků, které tento subjekt posuzuje, zkouší nebo u nichž provádí prohlídky, lze považovat za subjekt vyhovující požadavkům prvního pododstavce, pokud je prokázána jeho nezávislost a neexistence jakéhokoli střetu zájmů.
4. Technická zkušebna, její nejvyšší vedení a pracovníci odpovědní za provádění těch kategorií činností, k nimž jsou určeni v souladu s čl. 59 odst. 1, nesmí být osobami, které navrhují, vyrábějí, dodávají nebo udržují vozidla, systémy, konstrukční části nebo samostatné technické celky, jež posuzují, a nesmí být ani stranami, které se těmito činnostmi zabývají. Tím není vyloučeno používání posuzovaných vozidel, systémů, konstrukčních částí nebo samostatných technických celků uvedených v odstavci 3 tohoto článku, které jsou nezbytné pro činnost technické zkušebny, ani používání takových vozidel, systémů, konstrukčních částí nebo samostatných technických celků k osobním účelům.
Technická zkušebna zajistí, aby činnosti jejích poboček nebo subdodavatelů neohrozily důvěrnost, objektivitu a nestrannost těch kategorií činností, k nimž byla určena.
5. Technická zkušebna a její zaměstnanci provádějí kategorie činností, které jim byly svěřeny, na nejvyšší úrovni profesionální důvěryhodnosti a požadované technické způsobilosti v konkrétní oblasti a nesmějí být vystaveni žádným tlakům ani stimulům, zejména finančním, které by mohly ovlivnit jejich úsudek nebo výsledky jejich činností posuzování, a to zejména ze strany osob nebo skupin osob, které mají na výsledcích těchto činností zájem.
6. Technická zkušebna musí být schopna provádět všechny kategorie činností, jež jí byly svěřeny v souladu s čl. 59 odst. 1, a musí ke spokojenosti schvalovacího orgánu, který ji určil, prokázat, že má:
a)
pracovníky s odpovídající kvalifikací, specifickými technickými znalostmi a odborným vzděláním a dostatečnými a relevantními zkušenostmi potřebnými k plnění úkolů;
b)
popisy postupů týkajících se kategorií činností, o jejichž svěření se uchází, zajišťující transparentnost a opakovatelnost těchto postupů;
c)
postupy pro provádění kategorií činností, o jejichž svěření se uchází, které řádně zohledňují míru složitosti technologie daného vozidla, systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku a hromadnou nebo sériovou povahu výrobního procesu, a
d)
prostředky nezbytné k tomu, aby mohla náležitě plnit úkoly spojené s kategoriemi činností, o jejichž svěření se uchází, a aby mohla mít přístup k veškerému potřebnému vybavení nebo zařízení.
Kromě toho musí určujícímu schvalovacímu orgánu prokázat, že vyhovuje normám stanoveným v aktech v přenesené pravomoci přijatým podle článku 61, jež jsou pro určené činnosti relevantní.
7. Musí být zaručena nestrannost technické zkušebny, jejího nejvyššího vedení a pracovníků, kteří provádějí posuzování. Nesmějí provádět žádnou činnost, která by mohla ohrozit jejich nezávislý úsudek a důvěryhodnost ve vztahu ke kategoriím činností, jejichž výkonem jsou pověřeni.
8. Technická zkušebna uzavře pojištění odpovědnosti týkající se jejích činností, pokud tuto odpovědnost v souladu s vnitrostátním právem nepřevzal členský stát nebo pokud není za posuzování shody přímo odpovědný sám členský stát.
9. Pracovníci technické zkušebny jsou povinni zachovávat služební tajemství, s výjimkou styku s příslušným určujícím schvalovacím orgánem, nebo pokud to vyžadují právní předpisy Unie nebo vnitrostátní právní předpisy, pokud jde o veškeré informace, které získali při plnění svých povinností podle tohoto nařízení nebo podle jakéhokoli ustanovení vnitrostátních právních předpisů, kterými se uvedený článek provádí. Vlastnická práva jsou chráněna.
Článek 58
Pobočky a subdodavatelé technických zkušeben
1. Technická zkušebna může zadat některé ze svých činností, jež jí byly svěřeny v souladu s čl. 59 odst. 1, subdodavateli nebo pobočce pouze se souhlasem určujícího schvalovacího orgánu.
2. Pokud technická zkušebna zadá specifické úkoly související s kategoriemi činností, jež jí byly svěřeny, subdodavateli nebo pobočce, zajistí, aby subdodavatel nebo pobočka splnili požadavky stanovené v článku 57, a informuje o tom odpovídajícím způsobem určující schvalovací orgán.
3. Technická zkušebna nese plnou odpovědnost za úkoly provedené kterýmkoli z jejích subdodavatelů nebo poboček bez ohledu na to, kde jsou usazeny.
4. Technická zkušebna uchovává pro potřebu schvalovacího orgánu, který ji určil, příslušné doklady týkající se posouzení způsobilosti subdodavatele nebo pobočky a úkolů, jež provádějí.
Článek 59
Určení technických zkušeben
1. Technické zkušebny jsou určeny pro jednu nebo více z těchto kategorií činností, v závislosti na oblasti jejich působnosti:
a)
kategorie A: technické zkušebny, jež provádějí zkoušky uvedené v tomto nařízení a v aktech uvedených v příloze I ve svých vlastních zařízeních;
b)
kategorie B: technické zkušebny, jež dohlížejí na zkoušky uvedené v tomto nařízení a v aktech uvedených v příloze II, kde jsou tyto zkoušky prováděny v zařízeních výrobce nebo v zařízeních třetí osoby;
c)
kategorie C: technické zkušebny, jež pravidelně vyhodnocují a sledují postupy výrobce pro kontrolu shodnosti výroby;
d)
kategorie D: technické zkušebny, jež dohlížejí na zkoušky či kontroly nebo je provádějí v rámci dohledu nad shodností výroby.
2. Schvalovací orgán může být určen jako technická zkušebna pro jednu nebo více činností uvedených v odstavci 1.
3. Technické zkušebny ze třetí země, jiné než zkušebny určené v souladu s článkem 60, mohou být oznámeny pro účely článku 63, pouze pokud je toto schválení technické zkušebny stanoveno v rámci dvoustranné dohody mezi Unií a dotyčnou třetí zemí. Nesmí to zabránit technické zkušebně zřízené podle vnitrostátního práva členského státu v souladu s čl. 57 odst. 2, aby si zřídila pobočku ve třetích zemích, pokud jsou pobočky přímo řízeny a kontrolovány určenou technickou zkušebnou.
Článek 60
Akreditované interní technické zkušebny výrobce
1. Akreditovaná interní technická zkušebna výrobce může být určena pouze pro činnosti kategorie A s ohledem na technické požadavky, u kterých je v aktech v přenesené pravomoci přijatých na základě tohoto nařízení umožněno vlastní zkoušení. Uvedená technická zkušebna musí tvořit samostatnou a oddělenou součást daného podniku a nesmí se podílet na návrhu, výrobě, dodávkách nebo údržbě vozidel, systémů, konstrukčních částí nebo samostatných technických celků, jež posuzuje.
2. Akreditovaná interní technická zkušebna musí splňovat následující požadavky:
a)
vedle toho, že je určena schvalovacím orgánem členského státu, musí být akreditována vnitrostátním akreditačním orgánem ve smyslu čl. 2 bodu 11 nařízení (ES) č. 765/2008 a v souladu s normami a postupem uvedeným v článku 61 tohoto nařízení;
b)
akreditovaná interní technická zkušebna a její zaměstnanci jsou organizačně samostatnou jednotkou a používají metody podávání zpráv uvnitř podniku, jehož jsou součástí, které zajišťují jejich nestrannost a dokládají ji příslušnému vnitrostátnímu akreditačnímu orgánu;
c)
akreditovaná interní technická zkušebna a ani její zaměstnanci nesmějí provádět žádnou činnost, která by mohla ohrozit jejich nezávislý úsudek nebo důvěryhodnost ve vztahu ke kategoriím činností, jejichž výkonem byly pověřeni;
d)
akreditovaná interní technická zkušebna poskytuje služby výhradně podniku, jehož je součástí.
3. Akreditovaná interní technická zkušebna se pro účely článku 63 neoznamuje Komisi, avšak informace o akreditaci poskytne podnik, jehož tvoří součást, nebo vnitrostátní akreditační orgán určujícímu schvalovacímu orgánu na žádost tohoto orgánu.
Článek 61
Výkonností normy a postupy pro posuzování technických zkušeben
S cílem zajistit, aby tyto zkušebny splňovaly stejně vysokou úroveň výkonnostních norem ve všech členských státech, je Komisi svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 71, kterými stanoví normy, jež musí technické zkušebny dodržovat, a postupy pro jejich posuzování v souladu s článkem 62 a jejich akreditaci v souladu s článkem 60.
Článek 62
Posouzení kvalifikace technických zkušeben
1. Určující schvalovací orgán vypracuje hodnotící zprávu prokazující, že technická zkušebna, jež se uchází o poskytování služeb, byla posouzena z hlediska souladu s požadavky tohoto nařízení a akty v přenesené pravomoci přijatými na základě tohoto nařízení. Tato zpráva může zahrnovat certifikát o akreditaci vydaný akreditačním subjektem.
2. Hodnocení, na němž je založena zpráva uvedená v odstavci 1, se provádí v souladu s ustanoveními uvedenými v aktu v přenesené pravomoci přijatém podle článku 61. U hodnotící zprávy se nejméně každé tři roky provede přezkum.
3. Hodnotící zpráva se na požádání zašle Komisi. V takových případech, pokud není hodnocení založeno na certifikátu o akreditaci vydaném vnitrostátním akreditačním orgánem, dokládajícím, že technická zkušebna splňuje požadavky tohoto nařízení, předloží určující schvalovací orgán Komisi listinné důkazy dokládající způsobilost technické zkušebny a přijatá opatření, která zajišťují, že je technická zkušebna pravidelně sledována určujícím schvalovacím orgánem a že splňuje požadavky tohoto nařízení a aktů v přenesené pravomoci přijatých na základě tohoto nařízení.
4. Schvalovací orgán, jehož cílem je být určen jako technická zkušebna v souladu s čl. 59 odst. 2, zdokumentuje shodu formou posouzení, jež provádějí inspektoři nezávislí na činnosti, jež se posuzuje. Tito auditoři mohou být z téže organizace za předpokladu, že jsou řízeni nezávisle na pracovnících provádějících posuzovanou činnost.
5. Akreditovaná interní technická zkušebna musí být v souladu s příslušnými ustanoveními tohoto článku.
Článek 63
Postupy pro oznámení
1. Členské státy oznámí Komisi u každé technické zkušebny, kterou určily, název, adresu, včetně elektronické adresy, odpovědné osoby a kategorii činností a také veškeré další změny tohoto určení. V oznámení je uvedeno, pro jaké položky uvedené v příloze I jsou technické zkušebny určeny.
2. Technické zkušebny mohou provádět činnosti uvedené v čl. 59 odst. 1 jménem určujícího schvalovacího orgánu, který odpovídá za schválení typu pouze tehdy, pokud byly předem oznámeny Komisi v souladu s odstavcem 1 tohoto článku.
3. Táž technická zkušebna může být určena několika určujícími schvalovacími orgány a oznámena členskými státy těchto schvalovacích orgánů bez ohledu na kategorii nebo kategorie činností, jež budou vykonávat v souladu s čl. 59 odst. 1.
4. Komisi musí být oznámeny jakékoli další relevantní změny týkající se určení.
5. Pokud je třeba při použití aktu uvedeného v příloze I určit zvláštní organizaci nebo příslušný subjekt provádějící činnost, jež není zahrnuta do činností, na něž se vztahuje čl. 59 odst. 1, je třeba učinit oznámení podle tohoto článku.
6. Komise zveřejní na své internetové stránce seznam technických zkušeben a podrobné údaje o těchto zkušebnách oznámených v souladu s tímto článkem.
Článek 64
Změny týkající se určení
1. Pokud určující schvalovací orgán zjistí nebo je upozorněn na to, že určená technická zkušebna již nesplňuje požadavky stanovené v tomto nařízení nebo neplní své povinnosti, omezí, pozastaví nebo případně zruší určení podle toho, jak je neplnění těchto požadavků nebo povinností závažné. Členský stát, který tuto skutečnost technické zkušebně oznámil, neprodleně podá zprávu také Komisi. Komise odpovídajícím způsobem upraví informace zveřejněné podle čl. 63 odst. 6.
2. V případě omezení, pozastavení nebo zrušení určení nebo v případě, že technická zkušebna ukončila svou činnost, učiní určující schvalovací orgán příslušné kroky a zajistí, aby byly podklady týkající se uvedené technické zkušebny buď zpracovány jinou technickou zkušebnou, nebo aby byly na vyžádání k dispozici příslušným určujícím schvalovacím orgánům nebo orgánům pro dozor nad trhem.
Článek 65
Zpochybnění způsobilosti technických zkušeben
1. Komise prošetří všechny případy, v nichž má pochybnosti nebo je upozorněna na pochybnosti o způsobilosti technické zkušebny nebo o tom, zda technická zkušebna nadále splňuje požadavky a povinnosti, které jsou jí uloženy.
2. Členský stát, v němž sídlí určující schvalovací orgán předloží Komisi na vyžádání veškeré informace týkající se odůvodnění určení nebo toho, že je určení dotčené technické zkušebny nadále platné.
3. Komise zajistí, aby se se všemi citlivými informacemi získanými v průběhu tohoto šetření nakládalo jako s důvěrnými.
4. Pokud Komise zjistí, že technická zkušebna nesplňuje nebo přestala splňovat požadavky na své určení, informuje o tom odpovídajícím způsobem členský stát, v němž se nachází určující schvalovací orgán, s cílem přijmout ve spolupráci s tímto členským státem nezbytná nápravná opatření, včetně případného zrušení určení.
Článek 66
Provozní povinnosti technických zkušeben
1. Technické zkušebny provádějí kategorie činností, pro které byly určeny, jménem určujícího schvalovacího orgánu a v souladu s hodnotícími a zkušebními postupy stanovenými v tomto nařízení a v aktech uvedených v příloze I.
Technické zkušebny dohlížejí na provádění zkoušek potřebných ke schválení nebo kontrol, jak jsou uvedeny v tomto nařízení nebo v některém z aktů uvedených v příloze I, nebo tyto činnosti samy provádějí, s výjimkou případů, u nichž jsou povoleny alternativní postupy. Technické zkušebny nemohou provádět zkoušky, posouzení ani kontroly, k nimž nejsou řádně určeny svým schvalovacím orgánem.
2. Technické zkušebny vždy:
a)
umožní svým určujícím schvalovacím orgánům, aby při posuzování shody podle potřeby osvědčily způsobilost technické zkušebny, a
b)
aniž je dotčen čl. 57 odst. 9 a článek 67, poskytnou jejich určující schvalovací orgány veškeré informace o jejich kategoriích činností spadajících do oblasti působnosti tohoto nařízení, které mohou být požadovány.
3. Pokud technická zkušebna zjistí, že výrobce nesplňuje požadavky stanovené tímto nařízením, podá o tom zprávu určujícímu schvalovacímu orgánu, aby tento orgán nařídil výrobci přijmout vhodná nápravná opatření a aby nevydával certifikát schválení typu, dokud nebudou přijata vhodná nápravná opatření v souladu s požadavky schvalovacího orgánu.
4. Pokud v průběhu sledování shodnosti výroby po vydání certifikátu schválení typu technická zkušebna, jež jedná jménem určujícího schvalovacího orgánu, zjistí, že vozidlo, systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek již nejsou v souladu s tímto nařízením, podá o tom zprávu svému určujícímu schvalovacímu orgánu. Schvalovací orgán přijme vhodná opatření podle článku 28.
Článek 67
Informační povinnosti technických zkušeben
1. Technické zkušebny informují určující schvalovací orgán o:
a)
veškerých zjištěných případech neshody, které mohou vyžadovat odmítnutí, omezení, pozastavení nebo odnětí certifikátu schválení typu;
b)
všech okolnostech majících vliv na rozsah a podmínky jejich určení;
c)
všech žádostech o informace, které obdržely od orgánů pro dozor nad trhem a jež se týkají jejich činností.
2. Na žádost svého určujícího schvalovacího orgánu poskytnou technické zkušebny informace o činnostech, které provádějí v rámci působnosti svého určení, a o jakékoli další prováděné činnosti, včetně přeshraničních činností a zadávání subdodávek.
KAPITOLA XVII
PROVÁDĚCÍ AKTY A AKTY V PŘENESENÉ PRAVOMOCI
Článek 68
Prováděcí akty
Za účelem dosažení cílů tohoto nařízení a za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení tohoto nařízení přijme Komise přezkumným postupem podle čl. 69 odst. 2 prováděcí akty, které stanoví následující prováděcí opatření:
a)
šablony pro informační dokument a dokumentaci podle článku 22;
b)
systém číslování certifikátů EU schválení typu podle čl. 24 odst. 4;
c)
šablonu pro certifikát EU schválení typu podle čl. 25 odst. 2;
d)
šablonu pro list s výsledky zkoušek přiložený k certifikátu EU schválení typu podle čl. 25 odst. 3 písm. a);
e)
šablonu seznamu použitelných požadavků nebo aktů podle čl. 25 odst. 6;
f)
obecné požadavky týkající se formátu zkušebního protokolu uvedeného v čl. 27 odst. 1;
g)
vzor prohlášení o shodě podle čl. 33 odst. 2;
h)
vzor značky EU schválení typu uvedený v článku 34;
i)
povolení k udělení EU schválení typu, jímž je přiznána výjimka pro nové technologie nebo nové koncepce podle čl. 35 odst. 3;
j)
šablony certifikátu schválení typu a prohlášení o shodě pro nové technologie nebo nové koncepce uvedené v čl. 35 odst. 4;
k)
povolení vydaná členským státům k prodloužení platnosti schválení typu podle čl. 36 odst. 2;
l)
seznam dílů nebo zařízení podle čl. 45 odst. 2;
m)
šablonu a systém číslování certifikátu uvedeného v čl. 46 odst. 3, jakož i veškeré aspekty související s postupem schvalování uvedeným v tomto článku;
n)
šablonu certifikátu prokazujícího dodržení podmínek schvalovacímu orgánu podle čl. 53 odst. 8.
Článek 69
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen „Technický výbor - zemědělská vozidla“ (TC-AV). Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011.
Pokud výbor nevydá žádné stanovisko, Komise navrhovaný prováděcí akt nepřijme a použije se čl. 5 odst. 4 třetí pododstavec nařízení (EU) č. 182/2011.
Článek 70
Změna příloh
Aniž jsou dotčena jiná ustanovení tohoto nařízení týkající se změny jeho příloh, je Komisi rovněž svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 71, pokud jde o změny přílohy I, s cílem zavést odkazy na regulační akt a vzít v úvahu opravy.
Článek 71
Výkon přenesení pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je svěřena Komisi za podmínek stanovených v tomto článku.
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v čl. 17 odst. 5, čl. 18 odst. 4, čl. 19 odst. 6, čl. 20 odst. 8, čl. 27 odst. 6, čl. 28 odst. 6, čl. 45 odst. 4, čl. 49 odst. 3, čl. 53 odst. 12 a článcích 61 a 70 je svěřena Komisi na dobu pěti let od 22. března 2013.
3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v čl. 17 odst. 5, čl. 18 odst. 4, čl. 19 odst. 6, čl. 20 odst. 8, čl. 27 odst. 6, čl. 28 odst. 6, čl. 45 odst. 4, čl. 49 odst. 3, čl. 53 odst. 12 a článcích 61 a 70 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomoci v něm blíže určené. Rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci.
4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
5. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle čl. 17 odst. 5, čl. 18 odst. 4, čl. 19 odst. 6, čl. 20 odst. 8, čl. 27 odst. 6, čl. 28 odst. 6, čl. 45 odst. 4, čl. 49 odst. 3, čl. 53 odst. 12 a článků 61 a 70 vstoupí v platnost, pouze pokud Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitky ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropská parlament i Rada před uplynutím této lhůty Komisi informují o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o dva měsíce.
KAPITOLA XVIII
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 72
Sankce
1. Členské státy stanoví sankce za porušení tohoto nařízení a aktů v přenesené pravomoci nebo prováděcích aktů přijatých na základě tohoto nařízení ze strany hospodářských subjektů. Učiní všechna nezbytná opatření, aby bylo zajištěno uplatňování těchto sankcí. Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující. Členské státy oznámí tato ustanovení Komisi do 23. března 2015 a neprodleně ji informují o jakýchkoli případných změnách těchto ustanovení.
2. Typy porušení tohoto nařízení, jež podléhají sankcím, zahrnují:
a)
nepravdivá prohlášení v průběhu schvalovacích postupů nebo postupů vedoucích ke stažení;
b)
padělání výsledků zkoušek pro schvalování typu nebo shodnosti v provozu;
c)
neposkytnutí údajů nebo technických specifikací, které by mohly vést ke stažení, odmítnutí udělení nebo k odejmutí schválení typu;
d)
používání odpojovacích zařízení;
e)
odmítnutí zpřístupnit informace;
f)
hospodářské subjekty, které uvádějí na trh vozidla, systémy, konstrukční části nebo samostatné technické celky podléhající schválení bez tohoto schválení, nebo které s tímto úmyslem falšují doklady nebo označení.
Článek 73
Přechodná ustanovení
1. Aniž jsou dotčena jiná ustanovení tohoto nařízení, tímto nařízením nepozbývá platnosti žádné EU schválení typu udělené systémům, konstrukčním částem nebo samostatným technickým celkům před 1. lednem 2016.
2. Schvalovací orgány nadále mohou těmto vozidlům, konstrukčním částem a samostatným technickým celkům uvedeným v odstavci 1 udělovat rozšíření schválení v souladu se směrnicí 2003/37/ES a jakoukoliv ze směrnic uvedených v čl. 76 odst. 1. Tato schválení však nemohou být použita pro účely získání schválení typu úplného vozidla podle tohoto nařízení.
3. Odchylně od tohoto nařízení mohou být nové systémy, konstrukční části, samostatné technické celky nebo vozidla typů, které obdržely schválení typu úplného vozidla podle směrnice 2003/37/ES, i nadále zaregistrovány, uváděny na trh nebo do provozu až do 31. prosince 2017. Nová vozidla typů, které nepodléhají schválení typu podle směrnice 2003/37/ES, mohou být i nadále zaregistrována nebo uváděna do provozu do tohoto data v souladu s právními předpisy členského státu, v němž dojde k uvedení do provozu nebo k registraci.
Vnitrostátní orgány nesmějí v takovém případě zakazovat, omezovat nebo bránit registraci, uvádění na trh nebo uvádění do provozu vozidel, která vyhovují schválenému typu.
Článek 74
Zpráva
1. Do 31. prosince 2019 informují členské státy Komisi o používání postupů schválení typu stanovených v tomto nařízení.
2. Na základě informací poskytnutých podle odstavce 1 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě do 31. prosince 2020 tuto zprávu o uplatňování tohoto nařízení.
Článek 75
Přezkum
1. Do 31. prosince 2022 předloží Komise zprávu týkající se prvků uvedených v odstavci 3 Evropskému parlamentu a Radě.
2. Tato zpráva bude založena na konzultacích s příslušnými zúčastněnými subjekty a zohlední stávající související evropské a mezinárodní normy.
3. Do 31. prosince 2021 podají členské státy Komisi zprávu o:
a)
počtu jednotlivých schválení, jež byla udělena vozidlům, na něž se vztahuje toto nařízení, před jejich první roční registrací vnitrostátními orgány tohoto členského státu ode dne 1. ledna 2016;
b)
vnitrostátních kritériích, z nichž tato schválení vycházela, pokud se tato kritéria odchýlila od požadavků, jež jsou závazné pro EU schválení typu.
4. Ke zprávě se případně připojí návrhy právních předpisů a posoudí se v ní možnost zahrnutí jednotlivých schválení do tohoto nařízení na základě harmonizovaných požadavků.
Článek 76
Zrušení
1. Aniž je dotčen čl. 73 odst. 2 tohoto nařízení, směrnice 2003/37/ES, jakož i směrnice 74/347/EHS, 76/432/EHS, 76/763/EHS, 77/537/EHS, 78/764/EHS, 80/720/EHS, 86/297/EHS, 86/298/EHS, 86/415/EHS, 87/402/EHS, 2000/25/ES, 2009/57/ES, 2009/58/ES, 2009/59/ES, 2009/60/ES, 2009/61/ES, 2009/63/ES, 2009/64/ES, 2009/66/ES, 2009/68/ES, 2009/75/ES, 2009/76/ES a 2009/144/ES se zrušují s účinkem ode dne 1. ledna 2016.
2. Odkazy na zrušené směrnice se považují za odkazy na toto nařízení, s ohledem na směrnici 2003/37/ES, v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze III.
Článek 77
Změna směrnice 2006/42/ES
V čl. 1 odst. 2 písm. e) směrnice 2006/42/ES se první odrážka nahrazuje tímto:
„-
zemědělské a lesnické traktory, s výjimkou strojního zařízení namontovaného na těchto vozidlech,“.
Článek 78
Vstup v platnost a použitelnost
1. Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
2. Použije se ode dne 1. ledna 2016.
Ode dne 22. března 2013 nesmí vnitrostátní orgány odmítnout udělit EU schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro nový typ vozidla, nebo zakázat registraci, uvedení na trh nebo uvedení nového vozidla do provozu, jestliže o to výrobce požádá, pokud toto vozidlo vyhovuje tomuto nařízení a aktům v přenesené pravomoci a prováděcím aktům přijatým na jeho základě.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Štrasburku dne 5. února 2013.
VERORDNUNG (EU) Nr. 167/2013 DES EUROPÄISCHEN PARLAMENTS UND DES RATES
vom 5. Februar 2013
über die Genehmigung und Marktüberwachung von land- und forstwirtschaftlichen Fahrzeugen
(Text von Bedeutung für den EWR)
DAS EUROPÄISCHE PARLAMENT UND DER RAT DER EUROPÄISCHEN UNION -
gestützt auf den Vertrag über die Arbeitsweise der Europäischen Union, insbesondere auf Artikel 114,
auf Vorschlag der Europäischen Kommission,
nach Zuleitung des Entwurfs des Gesetzgebungsakts an die nationalen Parlamente,
nach Stellungnahme des Europäischen Wirtschafts- und Sozialausschusses (1),
gemäß dem ordentlichen Gesetzgebungsverfahren (2),
in Erwägung nachstehender Gründe:
(1)
Zur Förderung des Binnenmarkts wurde ein umfassendes Typgenehmigungsverfahren der Union für Zugmaschinen, ihre Anhänger und die von ihnen gezogenen auswechselbaren Geräte eingeführt; dieses Verfahren ist in der Richtlinie 2003/37/EG des Europäischen Parlaments und des Rates vom 26. Mai 2003 über die Typgenehmigung für land- oder forstwirtschaftliche Zugmaschinen, ihre Anhänger und die von ihnen gezogenen auswechselbaren Maschinen sowie für Systeme, Bauteile und selbstständige technische Einheiten dieser Fahrzeuge (3) geregelt.
(2)
Im Interesse der Entwicklung und des Funktionierens des Binnenmarkts der Union sollten die Genehmigungssysteme der Mitgliedstaaten durch ein Typgenehmigungsverfahren der Union ersetzt werden, das auf dem Grundsatz einer vollständigen Harmonisierung beruht; zugleich sollten Kosten-Nutzen-Erwägungen, insbesondere im Hinblick auf kleine und mittlere Unternehmen, gebührende Berücksichtigung finden.
(3)
Auf Ersuchen des Europäischen Parlaments und zur Vereinfachung und Beschleunigung der Annahme von Rechtsvorschriften für die Typgenehmigung wurde bei den Rechtsvorschriften der Union für die Typgenehmigung von Fahrzeugen ein neues Regulierungskonzept eingeführt; in diesem ist vorgesehen, dass der Gesetzgeber im ordentlichen Gesetzgebungsverfahren nur die grundlegenden Regeln und Prinzipien festlegt und die Befugnis zum Erlass von Rechtsakten in Bezug auf weitere technische Einzelheiten an die Kommission delegiert. Als materielle Anforderungen sollten daher in dieser Verordnung nur grundlegende Vorschriften hinsichtlich der funktionalen Sicherheit und der Sicherheit am Arbeitsplatz sowie hinsichtlich der Umweltverträglichkeit festgelegt werden, und der Kommission sollte die Befugnis übertragen werden, die technischen Spezifikationen in delegierten Rechtsakten festzulegen.
(4)
Die Vorschriften dieser Verordnung stehen im Einklang mit den in der Mitteilung der Kommission vom 5. Juni 2002 mit dem Titel „Aktionsplan ‚Vereinfachung und Verbesserung des Regelungsumfelds‘ “ niedergelegten Grundsätzen.
(5)
Es ist von besonderer Bedeutung, dass künftige, auf der Grundlage dieser Verordnung vorgeschlagene Maßnahmen oder in Anwendung derselben einzurichtende Verfahren mit den Grundsätzen übereinstimmen, die in dem von der Kommission 2006 veröffentlichten Bericht mit dem Titel „CARS 21: Ein wettbewerbsfähiges Kfz-Regelungssystem für das 21. Jahrhundert“ („CARS 21“) nochmals bestätigt wurden. Insbesondere sollte diese Verordnung im Interesse einer besseren Rechtsetzung und Vereinfachung und um zu vermeiden, dass bestehende Rechtsakte der Union mit technischen Spezifikationen regelmäßig aktualisiert werden müssen, auf bestehende internationale Normen und Regelungen, die der Öffentlichkeit zugänglich sind, Bezug nehmen, ohne sie im Unionsrechtsrahmen zu wiederholen.
(6)
Da weder in den Richtlinien 97/68/EG des Europäischen Parlaments und des Rates vom 16. Dezember 1997 zur Angleichung der Rechtsvorschriften der Mitgliedstaaten über Maßnahmen zur Bekämpfung der Emission von gasförmigen Schadstoffen und luftverunreinigenden Partikeln aus Verbrennungsmotoren für mobile Maschinen und Geräte (4) und 2006/42/EG des Europäischen Parlaments und des Rates vom 17. Mai 2006 über Maschinen (5) noch in dieser Verordnung Anforderungen an Auslegung und Bau zur Gewährleistung der Verkehrssicherheit von selbstfahrenden mobilen Maschinen und Geräten zum Einsatz insbesondere in der Land- und Forstwirtschaft festgelegt sind, sollte die Kommission den Harmonisierungsbedarf in Bezug auf die diesbezüglichen Rechtsvorschriften der Mitgliedstaaten beurteilen und zur Gewährleistung eines hohen Maßes an Sicherheit unter Berücksichtigung bestehender Rechtsvorschriften der Union die Vorlage einer legislativen Maßnahme prüfen.
(7)
Diese Verordnung sollte die Maßnahmen auf nationaler Ebene und auf Unionsebene in Bezug auf die Verwendung land- und forstwirtschaftlicher Fahrzeuge auf Straßen unberührt lassen; dazu zählen unter anderem besondere Vorschriften für Führerscheine, die Begrenzung der Höchstgeschwindigkeit oder Zugangsregelungen für bestimmte Straßen.
(8)
Die Richtlinie 2003/37/EG begrenzte in einem ersten Schritt die verbindliche Anwendung des EG-Gesamtfahrzeug-Typgenehmigungsverfahrens auf Fahrzeuge der Klassen T1, T2 und T3 und enthielt nicht alle Vorschriften, die für einen Antrag auf EG-Gesamtfahrzeug-Typgenehmigung auf freiwilliger Basis für andere Klassen erforderlich gewesen wären. Zur Vollendung des Binnenmarkts und zur Sicherstellung seines reibungslosen Funktionierens sollte es den Herstellern nach dieser Verordnung gestattet sein, auf freiwilliger Basis einen Antrag auf EU-Gesamtfahrzeug-Typgenehmigung für all jene Klassen zu stellen, die in den Geltungsbereich dieser Verordnung fallen, damit sie die Möglichkeit haben, durch die EU-Typgenehmigung die Vorteile des Binnenmarkts zu nutzen.
(9)
In der Richtlinie 2003/37/EG sind die Bestimmungen für die EG-Gesamtfahrzeug-Typgenehmigung für geländegängige Fahrzeuge und Side-by-Side-Fahrzeuge wie Zugmaschinen festgelegt. Diese Fahrzeugtypen sollten daher auch von dieser Verordnung erfasst werden, sofern der betreffende Fahrzeugtyp unter eine in dieser Verordnung genannte Fahrzeugklasse fällt und allen Anforderungen dieser Verordnung entspricht.
(10)
In den Marktüberwachungsbestimmungen dieser Verordnung werden die Pflichten der nationalen Behörden genauer festgelegt als in den entsprechenden Bestimmungen der Verordnung (EG) Nr. 765/2008 des Europäischen Parlaments und des Rates vom 9. Juli 2008 über die Vorschriften für die Akkreditierung und Marktüberwachung im Zusammenhang mit der Vermarktung von Produkten (6).
(11)
Um die funktionale Sicherheit und die Sicherheit am Arbeitsplatz sowie den Umweltschutz auf hohem Niveau zu gewährleisten, sollten die für Fahrzeuge, Systeme, Bauteile und selbstständige technische Einheiten geltenden technischen Anforderungen und Umweltauflagen im Bereich der Typgenehmigung harmonisiert werden.
(12)
Es ist angebracht, den Grundsatz festzuschreiben, dass Fahrzeuge so ausgelegt, gefertigt und zusammengebaut sein müssen, dass die Verletzungsgefahr für Fahrzeuginsassen und andere Verkehrsteilnehmer möglichst gering ist. Die Hersteller sollten deshalb verpflichtet werden sicherzustellen, dass ihre Fahrzeuge den einschlägigen Vorschriften dieser Verordnung entsprechen. Dazu gehören unter anderem die Vorschriften für die Festigkeit der Fahrzeugstruktur, für Fahrerassistenzsysteme, Systeme, die dem Fahrer die Sicht auf die Straße ermöglichen und ihn über den Zustand des Fahrzeugs und die Beschaffenheit des Fahrzeugumfelds informieren, für Beleuchtungseinrichtungen, für Insassenschutzsysteme, die Beschaffenheit der Fahrzeugaußenseite und Zubehörteile sowie die Vorschriften für Fahrzeugmassen und -abmessungen sowie Fahrzeugreifen.
(13)
Um sicherzustellen, dass das Verfahren zur Überwachung der Übereinstimmung der Produktion, das einen der Eckpfeiler des EU-Typgenehmigungsverfahrens darstellt, richtig eingeführt worden ist und ordnungsgemäß funktioniert, sollten die Hersteller regelmäßig durch eine zuständige Behörde oder einen dafür benannten und ausreichend qualifizierten Technischen Dienst überprüft werden.
(14)
In bestimmten, eng begrenzten Fällen sollte eine nationale Typgenehmigung für Kleinserienfahrzeuge erteilt werden können. Dies sollte jedoch auf eine begrenzte Zahl von Fahrzeugen beschränkt werden. Daher ist es notwendig, den Begriff der Kleinserie anhand der Zahl der herzustellenden Fahrzeuge genauer zu fassen.
(15)
Mit den Unionsvorschriften für die Genehmigung von Fahrzeugen soll in erster Linie sichergestellt werden, dass neue Fahrzeuge, Bauteile und selbstständige technische Einheiten, die in Verkehr gebracht werden, ein hohes Sicherheits- und Umweltschutzniveau bieten. Dieses Ziel sollte nicht dadurch beeinträchtigt werden, dass bestimmte Teile oder Ausrüstungen eingebaut werden, nachdem ein Fahrzeug in Verkehr gebracht oder in Betrieb genommen wurde. Daher sollten geeignete Maßnahmen ergriffen werden, um sicherzustellen, dass Teile oder Ausrüstungen, die in Fahrzeuge eingebaut werden können und die Funktionsweise von Systemen, die in Bezug auf Sicherheit und Umweltschutz von wesentlicher Bedeutung sind, erheblich beeinträchtigen können, einer vorhergehenden Kontrolle durch eine Genehmigungsbehörde unterliegen, bevor sie in Verkehr gebracht werden. Diese Maßnahmen sollten technische Vorschriften in Bezug auf die Anforderungen an solche Teile oder Ausrüstungen umfassen.
(16)
Solche Maßnahmen sollten nur für eine begrenzte Zahl von Teilen oder Ausrüstungen gelten; die Kommission sollte nach Anhörung der Interessengruppen das Verzeichnis dieser Teile oder Ausrüstungen in einem Durchführungsrechtsakt festlegen. Die Maßnahmen sollten sicherstellen, dass die betreffenden Teile oder Ausrüstungen die Sicherheit oder die Umweltverträglichkeit des Fahrzeugs nicht beeinträchtigen, gleichzeitig aber den Wettbewerb auf dem Zubehör- und Ersatzteilmarkt nach Möglichkeit aufrechterhalten.
(17)
Die Union ist eine Vertragspartei des Übereinkommens der Wirtschaftskommission für Europa der Vereinten Nationen über die Annahme einheitlicher technischer Vorschriften für Radfahrzeuge, Ausrüstungsgegenstände und Teile, die in Radfahrzeuge eingebaut und/oder in Radfahrzeugen verwendet werden können, und die Bedingungen für die gegenseitige Anerkennung von Genehmigungen, die nach diesen Vorschriften erteilt wurden („Geändertes Übereinkommen von 1958“) (7). Um die Rechtsvorschriften für die Typgenehmigung nach den Empfehlungen von CARS 21 zu vereinfachen, ist es angezeigt, alle Einzelrichtlinien aufzuheben, ohne das Schutzniveau zu senken. Die in den entsprechenden Richtlinien festgelegten Anforderungen sollten in diese Verordnung oder in die gemäß dieser Verordnung erlassenen delegierten Rechtsakte übernommen und gegebenenfalls durch Verweise auf die entsprechenden Regelungen der Wirtschaftskommission für Europa der Vereinten Nationen (UN-ECE) ersetzt werden, denen die Union zugestimmt hat oder denen die Union beigetreten ist und die dem Geänderten Übereinkommen von 1958 beigefügt sind. Um den Verwaltungsaufwand für das Typgenehmigungsverfahren zu verringern, sollte den Fahrzeugherstellern gestattet werden, Typgenehmigungen in Übereinstimmung mit dieser Verordnung gegebenenfalls direkt über den Weg einer Genehmigung nach den jeweiligen UN-ECE-Regelungen zu beantragen, auf die in Anhang I oder in den gemäß dieser Verordnung erlassenen delegierten Rechtsakten Bezug genommen wird.
(18)
Somit sollten UN-ECE-Regelungen und Änderungen an UN-ECE-Regelungen, denen die Union in Anwendung des Beschlusses 97/836/EG zugestimmt hat, in die Rechtsvorschriften über die EU-Typgenehmigung aufgenommen werden. Dementsprechend sollte der Kommission die Befugnis übertragen werden, die notwendigen Änderungen an Anhang I dieser Verordnung oder an den gemäß dieser Verordnung erlassenen delegierten Rechtsakten zu beschließen.
(19)
Alternativ könnte in den delegierten Rechtsakten auf Kodizes der Organisation für wirtschaftliche Zusammenarbeit und Entwicklung (OECD) oder auf CEN/Cenelec- bzw. ISO-Normen verwiesen werden, die für die Öffentlichkeit unmittelbar zugänglich sind und in diesen Rechtsakten aufgeführt werden.
(20)
Es ist wichtig, dass die Hersteller den Fahrzeughaltern sachdienliche Informationen geben, um eine unsachgemäße Benutzung von Sicherheitseinrichtungen zu verhindern.
(21)
Damit die Hersteller von Bauteilen oder selbstständigen technischen Einheiten die EU-Typgenehmigung von Bauteilen oder selbstständigen technischen Einheiten oder eine Autorisierung für Teile oder Ausrüstungen beantragen können, ist es ferner wichtig, dass diese Hersteller ihrerseits Zugang zu bestimmten Informationen erhalten, über die nur die Fahrzeughersteller selbst verfügen, wie beispielsweise zu technischen Informationen, einschließlich Zeichnungen, die sie für die Entwicklung von Teilen für den Zubehör- und Ersatzteilmarkt benötigen.
(22)
Nichtdiskriminierender Zugang zu den für die Fahrzeugreparatur notwendigen Informationen mittels eines standardisierten Formats zum Auffinden technischer Informationen und ein wirksamer Wettbewerb auf dem Markt für Fahrzeugreparatur- und -wartungsinformationsdienste sind für ein besseres Funktionieren des Binnenmarkts notwendig, insbesondere hinsichtlich des freien Warenverkehrs, der Niederlassungsfreiheit und der Dienstleistungsfreiheit. Ein großer Teil dieser Informationen betrifft Systeme für On-Board-Diagnose und ihr Zusammenwirken mit anderen Fahrzeugsystemen. Es ist angebracht, technische Spezifikationen für die Bereitstellung solcher Informationen auf den Internetseiten der Hersteller festzulegen, sowie zweckmäßige Maßnahmen zu ergreifen, um einen angemessenen Zugang für kleine und mittlere Unternehmen sicherzustellen.
(23)
Die Fahrzeughersteller sollten ihrer Verpflichtung, Reparatur- und Wartungsinformationen über die Kommunikationsprotokolle zwischen Zugmaschinen und gezogenen Geräten oder Anbaugeräten gemäß ISO 11783 zugänglich zu machen, auch dadurch nachkommen können, dass sie auf ihrer Internetseite einen Link zu einer Internetseite einstellen, die von mehreren Herstellern gemeinsam oder von einem Herstellerkonsortium unterhalten wird.
(24)
Um einheitliche Bedingungen für die Durchführung dieser Verordnung zu gewährleisten, sollten der Kommission Durchführungsbefugnisse übertragen werden. Diese Befugnisse sollten gemäß der Verordnung (EU) Nr. 182/2011 des Europäischen Parlaments und des Rates vom 16. Februar 2011 zur Festlegung der allgemeinen Regeln und Grundsätze, nach denen die Mitgliedstaaten die Wahrnehmung der Durchführungsbefugnisse durch die Kommission kontrollieren (8), ausgeübt werden.
(25)
Im Hinblick auf die Ergänzung dieser Verordnung durch weitere technische Einzelheiten sollte der Kommission die Befugnis übertragen werden, im Einklang mit Artikel 290 des Vertrags über die Arbeitsweise der Europäischen Union Rechtsakte in Bezug auf die funktionale Sicherheit, baulichen Anforderungen, Anforderungen an Umweltverträglichkeit und Antriebsleistung, den Zugang zu Reparatur- und Wartungsinformationen, die Benennung Technischer Dienste sowie spezifische autorisierte Aufgaben der Technischen Dienste zu erlassen. Es ist von besonderer Wichtigkeit, dass die Kommission im Zuge ihrer vorbereitenden Arbeiten angemessene Konsultationen - auch auf Expertenebene - durchführt. Bei der Vorbereitung und Ausarbeitung delegierter Rechtsakte sollte die Kommission dafür sorgen, dass die einschlägigen Dokumente dem Europäischen Parlament und dem Rat zeitgleich, rechtzeitig und ordnungsgemäß übermittelt werden.
(26)
Die Mitgliedstaaten sollten Vorschriften über Sanktionen für Verstöße gegen diese Verordnung und gegen die gemäß dieser Verordnung erlassenen delegierten Rechtsakte oder Durchführungsrechtsakte festlegen und sicherstellen, dass sie umgesetzt werden. Diese Sanktionen sollten wirksam, verhältnismäßig und abschreckend sein.
(27)
Diese Verordnung hindert die Mitgliedstaaten nicht daran, weiterhin ihre jeweiligen Einzelgenehmigungssysteme anzuwenden; die Kommission sollte jedoch dem Europäischen Parlament und dem Rat über das Funktionieren dieser nationalen Systeme Bericht erstatten, wobei sie sich auf die von den Mitgliedstaaten bereitgestellten Informationen stützt, damit erneut geprüft werden kann, ob ein Legislativvorschlag zur Harmonisierung der Einzelgenehmigungssysteme auf Unionsebene vorgelegt werden soll.
(28)
Als Folge der Anwendung des neuen, durch diese Verordnung eingerichteten Regelungssystems sollten die folgenden Richtlinien aufgehoben werden:
-
Richtlinie 2003/37/EG,
-
Richtlinie 74/347/EWG des Rates vom 25. Juni 1974 zur Angleichung der Rechtsvorschriften der Mitgliedstaaten betreffend das Sichtfeld und die Scheibenwischer von land- oder forstwirtschaftlichen Zugmaschinen auf Rädern (9),
-
Richtlinie 76/432/EWG des Rates vom 6. April 1976 zur Angleichung der Rechtsvorschriften der Mitgliedstaaten über die Bremsanlagen von land- und forstwirtschaftlichen Zugmaschinen auf Rädern (10),
-
Richtlinie 76/763/EWG des Rates vom 27. Juli 1976 zur Angleichung der Rechtsvorschriften der Mitgliedstaaten über die Beifahrersitze von land- oder forstwirtschaftlichen Zugmaschinen auf Rädern (11),
-
Richtlinie 77/537/EWG des Rates vom 28. Juni 1977 zur Angleichung der Rechtsvorschriften der Mitgliedstaaten über Maßnahmen gegen die Emission verunreinigender Stoffe aus Dieselmotoren zum Antrieb von land- oder forstwirtschaftlichen Zugmaschinen auf Rädern (12),
-
Richtlinie 78/764/EWG des Rates vom 25. Juli 1978 zur Angleichung der Rechtsvorschriften der Mitgliedstaaten über den Führersitz von land- oder forstwirtschaftlichen Zugmaschinen auf Rädern (13),
-
Richtlinie 80/720/EWG des Rates vom 24. Juni 1980 zur Angleichung der Rechtsvorschriften der Mitgliedstaaten über Betätigungsraum, Zugänge zum Fahrersitz sowie Türen und Fenster von land- und forstwirtschaftlichen Zugmaschinen auf Rädern (14),
-
Richtlinie 86/297/EWG des Rates vom 26. Mai 1986 zur Angleichung der Rechtsvorschriften der Mitgliedstaaten über die Zapfwellen und ihre Schutzvorrichtungen an land- und forstwirtschaftlichen Zugmaschinen auf Rädern (15),
-
Richtlinie 86/298/EWG des Rates vom 26. Mai 1986 über hinten angebrachte Umsturzschutzvorrichtungen an land- und forstwirtschaftlichen Schmalspurzugmaschinen auf Rädern (16),
-
Richtlinie 86/415/EWG des Rates vom 24. Juli 1986 über Einbau, Position, Funktionsweise und Kennzeichnung der Betätigungseinrichtungen von land- oder forstwirtschaftlichen Zugmaschinen auf Rädern (17),
-
Richtlinie 87/402/EWG des Rates vom 25. Juni 1987 über vor dem Führersitz angebrachte Umsturzschutzvorrichtungen an land- und forstwirtschaftlichen Schmalspurzugmaschinen auf Rädern (18),
-
Richtlinie 2000/25/EG des Europäischen Parlaments und des Rates vom 22. Mai 2000 über Maßnahmen zur Bekämpfung der Emission gasförmiger Schadstoffe und luftverunreinigender Partikel aus Motoren, die für den Antrieb von land- und forstwirtschaftlichen Zugmaschinen bestimmt sind (19),
-
Richtlinie 2009/57/EG des Europäischen Parlaments und des Rates vom 13. Juli 2009 über Umsturzschutzvorrichtungen für land- und forstwirtschaftliche Zugmaschinen auf Rädern (20),
-
Richtlinie 2009/58/EG des Europäischen Parlaments und des Rates vom 13. Juli 2009 über die Abschleppeinrichtung und den Rückwärtsgang von land- oder forstwirtschaftlichen Zugmaschinen auf Rädern (21),
-
Richtlinie 2009/59/EG des Europäischen Parlaments und des Rates vom 13. Juli 2009 über Rückspiegel von land- oder forstwirtschaftlichen Zugmaschinen auf Rädern (22),
-
Richtlinie 2009/60/EG des Europäischen Parlaments und des Rates vom 13. Juli 2009 über die bauartbedingte Höchstgeschwindigkeit und die Ladepritschen von land- oder forstwirtschaftlichen Zugmaschinen auf Rädern (23),
-
Richtlinie 2009/61/EG des Europäischen Parlaments und des Rates vom 13. Juli 2009 über den Anbau der Beleuchtungs- und Lichtsignaleinrichtungen für land- oder forstwirtschaftliche Zugmaschinen auf Rädern (24),
-
Richtlinie 2009/63/EG des Europäischen Parlaments und des Rates vom 13. Juli 2009 über bestimmte Bestandteile und Merkmale von land- oder forstwirtschaftlichen Zugmaschinen auf Rädern (25),
-
Richtlinie 2009/64/EG des Europäischen Parlaments und des Rates vom 13. Juli 2009 über die Funkentstörung (elektromagnetische Verträglichkeit) von land- und forstwirtschaftlichen Zugmaschinen (26),
-
Richtlinie 2009/66/EG des Europäischen Parlaments und des Rates vom 13. Juli 2009 über die Lenkanlage von land- oder forstwirtschaftlichen Zugmaschinen auf Rädern (27),
-
Richtlinie 2009/68/EG des Europäischen Parlaments und des Rates vom 13. Juli 2009 über die Typgenehmigung für Bauteile betreffend Beleuchtungs- und Lichtsignaleinrichtungen für land- oder forstwirtschaftliche Zugmaschinen auf Rädern (28),
-
Richtlinie 2009/75/EG des Europäischen Parlaments und des Rates vom 13. Juli 2009 über Umsturzschutzvorrichtungen für land- und forstwirtschaftliche Zugmaschinen auf Rädern (statische Prüfungen) (29),
-
Richtlinie 2009/76/EG des Europäischen Parlaments und des Rates vom 13. Juli 2009 über den Geräuschpegel in Ohrenhöhe der Fahrer von land- oder forstwirtschaftlichen Zugmaschinen auf Rädern (30),
-
Richtlinie 2009/144/EG des Europäischen Parlaments und des Rates vom 30. November 2009 über bestimmte Bauteile und Merkmale von land- oder forstwirtschaftlichen Zugmaschinen auf Rädern (31).
(29)
Es ist für alle Interessengruppen wichtig, sich ein klares Bild über den Zusammenhang zwischen dieser Verordnung und der Richtlinie 2006/42/EG zu verschaffen, damit keine Überschneidungen entstehen und damit sie eindeutig erkennen können, welchen Vorschriften ein bestimmtes Produkt genügen muss.
(30)
Da die Ziele dieser Verordnung, nämlich die Festlegung harmonisierter Verwaltungsvorschriften und technischer Anforderungen für die Typgenehmigung und Marktüberwachung von land- und forstwirtschaftlichen Fahrzeugen, auf Ebene der Mitgliedstaaten allein nicht ausreichend verwirklicht werden können und daher wegen ihres Umfangs und ihrer Auswirkungen besser auf Unionsebene zu verwirklichen sind, kann die Union im Einklang mit dem in Artikel 5 des Vertrags über die Europäische Union niedergelegten Subsidiaritätsprinzip tätig werden. Entsprechend dem in demselben Artikel genannten Grundsatz der Verhältnismäßigkeit geht diese Verordnung nicht über das zur Erreichung dieser Ziele erforderliche Maß hinaus -
HABEN FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN:
KAPITEL I
GEGENSTAND, ANWENDUNGSBEREICH UND BEGRIFFSBESTIMMUNGEN
Artikel 1
Gegenstand
(1) Mit dieser Verordnung werden die Verwaltungsvorschriften und technischen Anforderungen für die Typgenehmigung aller neuen Fahrzeuge, Systeme, Bauteile oder selbstständigen technischen Einheiten, die in Artikel 2 Absatz 1 genannt sind, festgelegt.
Diese Verordnung gilt nicht für die Einzelgenehmigung von Fahrzeugen. Mitgliedstaaten, die solche Einzelgenehmigungen erteilen, akzeptieren jedoch jede Typgenehmigung von Fahrzeugen, Systemen, Bauteilen und selbstständigen technischen Einheiten, die gemäß dieser Verordnung und nicht gemäß den einschlägigen nationalen Vorschriften erteilt wurde.
(2) Mit dieser Verordnung werden die Vorschriften für die Marktüberwachung von Fahrzeugen, Systemen, Bauteilen und selbstständigen technischen Einheiten festgelegt, die gemäß dieser Verordnung genehmigt werden müssen. Ferner werden mit dieser Verordnung die Vorschriften für die Marktüberwachung von Teilen und Ausrüstungen für diese Fahrzeuge festgelegt.
(3) Diese Verordnung lässt die Anwendung der Vorschriften hinsichtlich der Straßenverkehrssicherheit unberührt.
Artikel 2
Anwendungsbereich
(1) Diese Verordnung gilt für land- und forstwirtschaftliche Fahrzeuge gemäß Artikel 4, die in einer oder mehreren Stufen ausgelegt und gebaut werden, sowie für Systeme, Bauteile und selbstständige technische Einheiten sowie Teile und Ausrüstungen, die für solche Fahrzeuge ausgelegt und gebaut werden.
Diese Verordnung gilt insbesondere für die nachstehenden Fahrzeuge:
a)
Zugmaschinen (Klassen T und C),
b)
Anhänger (Klasse R) und
c)
gezogene auswechselbare Geräte (Klasse S).
(2) Diese Verordnung gilt nicht für auswechselbare Maschinen, die im öffentlichen Straßenverkehr von einem anderen Fahrzeug in vollständig angehobener Stellung mitgeführt werden oder die nicht um eine vertikale Achse drehbar mit dem anderen Fahrzeug verbunden sind.
(3) Für die nachstehenden Fahrzeuge hat der Hersteller die Wahl zwischen der Beantragung einer Genehmigung nach dieser Verordnung oder der Einhaltung der einschlägigen nationalen Anforderungen:
a)
Anhänger (Klasse R) und gezogene auswechselbare Geräte (Klasse S),
b)
Zugmaschinen auf Gleisketten (Klasse C),
c)
Zugmaschinen auf Rädern mit besonderer Zweckbestimmung (Klassen T4.1 und T4.2).
Artikel 3
Begriffsbestimmungen
Im Sinne dieser Verordnung und der in Anhang I aufgeführten Rechtsakte - soweit dort nichts anderes bestimmt ist - bezeichnet der Ausdruck
1.
„Typgenehmigung“ das Verfahren, nach dem eine Genehmigungsbehörde bescheinigt, dass ein Typ eines Fahrzeugs, eines Systems, eines Bauteils oder einer selbstständigen technischen Einheit den einschlägigen Verwaltungsvorschriften und technischen Anforderungen entspricht;
2.
„Gesamtfahrzeug-Typgenehmigung“ eine Typgenehmigung, durch die eine Genehmigungsbehörde bescheinigt, dass ein unvollständiger, vollständiger oder vervollständigter Fahrzeugtyp den einschlägigen Verwaltungsvorschriften und technischen Anforderungen entspricht;
3.
„System-Typgenehmigung“ eine Typgenehmigung, durch die eine Genehmigungsbehörde bescheinigt, dass ein in ein Fahrzeug eines bestimmten Typs eingebautes System den einschlägigen Verwaltungsvorschriften und technischen Anforderungen entspricht;
4.
„Bauteil-Typgenehmigung“ eine Typgenehmigung, durch die eine Genehmigungsbehörde bescheinigt, dass ein Bauteil unabhängig von einem Fahrzeug den einschlägigen Verwaltungsvorschriften und technischen Anforderungen entspricht;
5.
„Typgenehmigung einer selbstständigen technischen Einheit“ eine Typgenehmigung, durch die eine Genehmigungsbehörde bescheinigt, dass eine selbstständige technische Einheit in Bezug auf einen oder mehrere bestimmte Fahrzeugtypen den einschlägigen Verwaltungsvorschriften und technischen Anforderungen entspricht;
6.
„nationale Typgenehmigung“ ein Typgenehmigungsverfahren nach dem nationalen Recht eines Mitgliedstaats, wobei sich die Gültigkeit einer solchen Genehmigung auf das Hoheitsgebiet dieses Mitgliedstaats beschränkt;
7.
„EU-Typgenehmigung“ das Verfahren, nach dem eine Genehmigungsbehörde bescheinigt, dass ein Typ eines Fahrzeugs, eines Systems, eines Bauteils oder einer selbstständigen technischen Einheit den einschlägigen Verwaltungsvorschriften und technischen Anforderungen dieser Verordnung entspricht;
8.
„Zugmaschine“ ein land- oder forstwirtschaftliches Kraftfahrzeug auf Rädern oder Gleisketten mit mindestens zwei Achsen und einer bauartbedingten Höchstgeschwindigkeit von mindestens 6 km/h, dessen wesentliche Funktion in der Erzeugung einer Zugkraft besteht und das speziell zum Ziehen, Schieben, Tragen und zum Antrieb von auswechselbaren Geräten für land- oder forstwirtschaftliche Arbeiten oder zum Ziehen von land- oder forstwirtschaftlichen Anhängern oder Geräten bestimmt ist; es kann für den Transport von Lasten im Zusammenhang mit land- oder forstwirtschaftlichen Arbeiten eingerichtet und/oder mit einem oder mehreren Beifahrersitzen ausgestattet sein;
9.
„Anhänger“ ein land- oder forstwirtschaftliches Fahrzeug, das im Wesentlichen dazu bestimmt ist, von einer Zugmaschine gezogen zu werden und Lasten zu befördern oder Materialien zu bearbeiten, und bei dem das Verhältnis zwischen der technisch zulässigen Gesamtmasse in beladenem Zustand und der Leermasse dieses Fahrzeugs mindestens 3,0 beträgt;
10.
„gezogenes auswechselbares Gerät“ ein Fahrzeug zum Einsatz in der Land- oder Forstwirtschaft, das dazu bestimmt ist, von einer Zugmaschine gezogen zu werden, und das die Funktion der Zugmaschine verändert oder erweitert, dauerhaft mit einem Gerät ausgerüstet oder für die Bearbeitung von Materialien ausgelegt ist; es kann auch mit einer Ladeplattform ausgestattet sein, die für die Aufnahme der zur Ausführung der Arbeiten erforderlichen Geräte und Vorrichtungen sowie für die zeitweilige Lagerung der bei der Arbeit erzeugten oder benötigten Materialien ausgelegt und gebaut ist; das Verhältnis zwischen der technisch zulässigen Gesamtmasse in beladenem Zustand und der Leermasse dieses Fahrzeugs beträgt weniger als 3,0;
11.
„Fahrzeug“ eine Zugmaschine, einen Anhänger oder ein gezogenes auswechselbares Gerät gemäß den Begriffsbestimmungen der Nummern 8, 9 und 10;
12.
„Basisfahrzeug“ ein Fahrzeug, das für die erste Stufe eines Mehrstufen-Typgenehmigungsverfahrens verwendet wird;
13.
„unvollständiges Fahrzeug“ ein Fahrzeug, das mindestens einer weiteren Vervollständigungsstufe unterzogen werden muss, damit es den einschlägigen technischen Anforderungen dieser Verordnung entspricht;
14.
„vervollständigtes Fahrzeug“ ein Fahrzeug, das einem Mehrstufen-Typgenehmigungsverfahren unterzogen wurde und den einschlägigen technischen Anforderungen dieser Verordnung entspricht;
15.
„vollständiges Fahrzeug“ ein Fahrzeug, das keiner Vervollständigung bedarf, um die einschlägigen technischen Anforderungen dieser Verordnung zu erfüllen;
16.
„Fahrzeug aus einer auslaufenden Serie“ ein Fahrzeug aus dem Lagerbestand, das nicht oder nicht mehr auf dem Markt bereitgestellt, zugelassen oder in Betrieb genommen werden kann, weil neue technische Anforderungen in Kraft getreten sind, nach denen es nicht genehmigt wurde;
17.
„System“ eine den Anforderungen dieser Verordnung oder den Anforderungen eines der gemäß dieser Verordnung erlassenen delegierten Rechtsakte oder Durchführungsrechtsakte unterliegende Gesamtheit von Einrichtungen, die gemeinsam eine oder mehrere bestimmte Funktionen in einem Fahrzeug erfüllen;
18.
„Bauteil“ eine den Anforderungen dieser Verordnung oder den Anforderungen eines der gemäß dieser Verordnung erlassenen delegierten Rechtsakte oder Durchführungsrechtsakte unterliegende Einrichtung, die Bestandteil eines Fahrzeugs sein soll und für die unabhängig von einem Fahrzeug eine Typgenehmigung gemäß dieser Verordnung und den gemäß dieser Verordnung erlassenen delegierten Rechtsakten oder Durchführungsrechtsakten erteilt werden kann, sofern die betreffenden Rechtsakte oder Durchführungsrechtsakte dies ausdrücklich vorsehen;
19.
„selbstständige technische Einheit“ eine den Anforderungen dieser Verordnung oder den Anforderungen eines der gemäß dieser Verordnung erlassenen delegierten Rechtsakte oder Durchführungsrechtsakte unterliegende Einrichtung, die Bestandteil eines Fahrzeugs sein soll und für die gesondert, jedoch nur in Bezug auf einen oder mehrere bestimmte Fahrzeugtypen eine Typgenehmigung erteilt werden kann, sofern die betreffenden Rechtsakte oder Durchführungsrechtsakte dies ausdrücklich vorsehen;
20.
„Teile“ Waren, die für den Bau eines Fahrzeugs verwendet werden, sowie Ersatzteile;
21.
„Ausrüstungen“ Waren, ausgenommen Teile, die einem Fahrzeug hinzugefügt oder daran angebracht werden können;
22.
„Originalteil oder -ausrüstung“ ein Teil oder eine Ausrüstung, das/die nach den Spezifikationen und Produktionsnormen gefertigt wird, die der Fahrzeughersteller für die Fertigung von Teilen oder Ausrüstungen für den Bau des betreffenden Fahrzeugs vorschreibt; hierzu gehören Teile oder Ausrüstungen, die auf derselben Fertigungsstraße gefertigt wurden wie die Teile oder Ausrüstungen für den Bau des Fahrzeugs; bis zum Nachweis des Gegenteils ist davon auszugehen, dass Teile oder Ausrüstungen Originalteile oder -ausrüstungen sind, wenn der Hersteller bescheinigt, dass die Teile oder Ausrüstungen die gleiche Qualität aufweisen wie die für den Bau des betreffenden Fahrzeugs verwendeten Bauteile und nach den Spezifikationen und Produktionsnormen des Fahrzeugherstellers gefertigt wurden;
23.
„Ersatzteile“ Waren, die in ein Fahrzeug eingebaut oder an ihm angebracht werden und Originalteile dieses Fahrzeugs ersetzen sollen, wozu auch Waren wie Schmieröle zählen, die für die Nutzung des Fahrzeugs erforderlich sind, mit Ausnahme von Kraftstoffen;
24.
„funktionale Sicherheit“ das Fehlen eines unzumutbaren Risikos der Verletzung oder Gesundheitsschädigung von Personen oder der Verletzung oder Beschädigung von Eigentum aufgrund einer Gefährdung durch die Fehlfunktion mechanischer, hydraulischer, pneumatischer, elektrischer oder elektronischer Systeme, Bauteile oder selbstständiger technischer Einheiten;
25.
„Hersteller“ jede natürliche oder juristische Person, die gegenüber der Genehmigungsbehörde für alle Belange des Typgenehmigungs- oder Autorisierungsverfahrens, für die Sicherstellung der Übereinstimmung der Produktion sowie für die Marktüberwachungsbelange der hergestellten Fahrzeuge, Systeme, Bauteile oder selbstständigen technischen Einheiten verantwortlich ist, und zwar unabhängig davon, ob diese natürliche oder juristische Person unmittelbar an allen Konstruktions- und Fertigungsstufen eines Fahrzeugs, eines Systems, eines Bauteils oder einer selbstständigen technischen Einheit, das/die Gegenstand des Genehmigungsverfahrens ist, beteiligt ist oder nicht;
26.
„Bevollmächtigter des Herstellers“ eine in der Union ansässige natürliche oder juristische Person, die vom Hersteller ordnungsgemäß dazu bevollmächtigt wurde, den Hersteller in den von dieser Verordnung geregelten Angelegenheiten bei der Genehmigungsbehörde oder der Marktüberwachungsbehörde zu vertreten und im Namen des Herstellers zu handeln;
27.
„Genehmigungsbehörde“ die Behörde eines Mitgliedstaats, die dieser Mitgliedstaat errichtet oder benannt und der Kommission notifiziert hat und die zuständig ist für alle Belange der Typgenehmigung für Fahrzeuge, Systeme, Bauteile und selbstständige technische Einheiten sowie für das Autorisierungsverfahren und für die Ausstellung und gegebenenfalls den Entzug oder die Verweigerung von Genehmigungsbögen; sie fungiert ferner als Kontaktstelle für die Genehmigungsbehörden anderer Mitgliedstaaten, benennt die Technischen Dienste und sorgt dafür, dass der Hersteller seine Pflichten in Bezug auf die Übereinstimmung der Produktion erfüllt;
28.
„Technischer Dienst“ eine Organisation oder Stelle, die von der Genehmigungsbehörde eines Mitgliedstaats als Prüflabor für die Durchführung von Prüfungen oder als Konformitätsbewertungsstelle für die Durchführung der Anfangsbewertung und anderer Prüfungen und Kontrollen im Auftrag der Genehmigungsbehörde benannt wurde, wobei diese Aufgaben auch von der Genehmigungsbehörde selbst wahrgenommen werden können;
29.
„Selbstprüfung“ die Durchführung von Prüfungen in eigenen Räumlichkeiten, die Erfassung der Prüfergebnisse und die Vorlage eines Berichts mit Schlussfolgerungen bei der Genehmigungsbehörde durch einen Hersteller, der als Technischer Dienst benannt wurde, um die Einhaltung bestimmter Anforderungen zu beurteilen;
30.
„virtuelles Prüfverfahren“ Computersimulationen, einschließlich Berechnungen, mit denen nachgewiesen wird, dass ein Fahrzeug, ein System, ein Bauteil oder eine selbstständige technische Einheit den technischen Anforderungen eines gemäß Artikel 27 Absatz 6 erlassenen delegierten Rechtsakts entspricht, ohne dass dabei ein Fahrzeug, ein System, ein Bauteil oder eine selbstständige technische Einheit physisch vorhanden sein muss;
31.
„Typgenehmigungsbogen“ das Dokument, mit dem die Genehmigungsbehörde amtlich bescheinigt, dass für einen Typ eines Fahrzeugs, eines Systems, eines Bauteils oder einer selbstständigen technischen Einheit eine Genehmigung erteilt wurde;
32.
„EU-Typgenehmigungsbogen“ das Dokument gemäß dem Muster in dem nach dieser Verordnung erlassenen Durchführungsrechtsakt oder das Mitteilungsformblatt gemäß den einschlägigen UN-ECE-Regelungen, auf die in dieser Verordnung oder in den gemäß dieser Verordnung erlassenen delegierten Rechtsakten Bezug genommen wird;
33.
„Übereinstimmungsbescheinigung“ das Dokument, mit dem der Hersteller bescheinigt, dass ein hergestelltes Fahrzeug dem genehmigten Fahrzeugtyp entspricht;
34.
„On-Board-Diagnosesystem“ oder „OBD-System“ ein System, das in der Lage ist, mithilfe rechnergespeicherter Fehlercodes den wahrscheinlichen Bereich von Fehlfunktionen anzuzeigen;
35.
„Reparatur- und Wartungsinformationen“ sämtliche für Diagnose, Instandhaltung, Inspektion, regelmäßige Überwachung, Reparatur, Neuprogrammierung oder Neuinitialisierung des Fahrzeugs erforderlichen Informationen, die die Hersteller ihren autorisierten Händlern und Reparaturbetrieben zur Verfügung stellen, einschließlich aller nachfolgenden Ergänzungen und Aktualisierungen dieser Informationen; dazu gehören auch sämtliche Informationen, die für den Einbau von Teilen oder Ausrüstungen in ein Fahrzeug erforderlich sind;
36.
„unabhängiger Wirtschaftsakteur“ Unternehmen, die keine autorisierten Händler oder Reparaturbetriebe sind und die direkt oder indirekt an der Wartung und Reparatur von Fahrzeugen beteiligt sind, insbesondere Reparaturbetriebe, Hersteller oder Händler von Werkstattausrüstung, Werkzeugen oder Ersatzteilen, Herausgeber von technischen Informationen, Automobilclubs, Pannenhilfsdienste, Anbieter von Inspektions- und Prüfdienstleistungen sowie Einrichtungen der Aus- und Weiterbildung von Mechanikern, Herstellern und Reparaturkräften für Ausrüstungen von Fahrzeugen, die mit alternativen Kraftstoffen betrieben werden;
37.
„Neufahrzeug“ ein Fahrzeug, das noch nie zuvor zugelassen war oder in Betrieb genommen wurde;
38.
„Zulassung“ die behördliche Genehmigung für die unbefristete, befristete oder kurzfristige Inbetriebnahme eines Fahrzeugs, auch im Straßenverkehr, die die Identifizierung des Fahrzeugs und die Zuteilung einer als amtliches Kennzeichen bezeichneten Seriennummer umfasst;
39.
„Inverkehrbringen“ die erstmalige Bereitstellung eines Fahrzeugs, eines Systems, eines Bauteils, einer selbstständigen technischen Einheit, eines Teils oder einer Ausrüstung in der Union;
40.
„Inbetriebnahme“ den erstmaligen bestimmungsgemäßen Einsatz eines Fahrzeugs, eines Systems, eines Bauteils, einer selbstständigen technischen Einheit, eines Teils oder einer Ausrüstung in der Union;
41.
„Einführer“ jede in der Union ansässige natürliche oder juristische Person, die ein Fahrzeug, ein System, ein Bauteil, eine selbstständige technische Einheit, ein Teil oder eine Ausrüstung aus einem Drittstaat in Verkehr bringt;
42.
„Händler“ jede natürliche oder juristische Person in der Lieferkette, mit Ausnahme des Herstellers oder des Einführers, die ein Fahrzeug, ein System, ein Bauteil, eine selbstständige technische Einheit, ein Teil oder eine Ausrüstung auf dem Markt bereitstellt;
43.
„Wirtschaftsakteur“ den Hersteller, den Bevollmächtigten des Herstellers, den Einführer oder den Händler;
44.
„Marktüberwachung“ die von den nationales Behörden durchgeführten Tätigkeiten und von ihnen getroffenen Maßnahmen, durch die sichergestellt werden soll, dass auf dem Markt bereitgestellte Fahrzeuge, Systeme, Bauteile oder selbstständige technische Einheiten den Anforderungen der einschlägigen Harmonisierungsvorschriften der Union entsprechen und keine Gefährdung für die Gesundheit, Sicherheit oder andere im öffentlichen Interesse schützenswerte Aspekte darstellen;
45.
„Marktüberwachungsbehörde“ eine Behörde eines Mitgliedstaats, die für die Durchführung der Marktüberwachung in dessen Hoheitsgebiet zuständig ist;
46.
„nationale Behörde“ eine Genehmigungsbehörde oder jede andere Behörde, die in Bezug auf Fahrzeuge, Systeme, Bauteile, selbstständige technische Einheiten, Teile oder Ausrüstungen an der Marktüberwachung, der Grenzkontrolle oder der Zulassung in einem Mitgliedstaat beteiligt oder dafür zuständig ist;
47.
„Bereitstellung auf dem Markt“ die entgeltliche oder unentgeltliche Abgabe eines Fahrzeugs, Systems, Bauteils, einer selbstständigen technischen Einheit, eines Teils oder einer Ausrüstung zum Vertrieb oder zur Verwendung auf dem Markt im Rahmen einer Geschäftstätigkeit;
48.
„Fahrzeugtyp“ eine Gruppe von Fahrzeugen, einschließlich Varianten und Versionen der gleichen Klasse, die sich zumindest in folgenden wesentlichen Merkmalen nicht unterscheiden:
-
Klasse,
-
Hersteller,
-
Typbezeichnung durch den Hersteller,
-
wesentliche Bau- und Konstruktionsmerkmale,
-
Rahmen: in Blockbauweise/mit Längsträgern/mit Gelenk (im Sinne von klar erkennbaren und erheblichen Unterschieden),
-
für Klasse T: Achsen (Anzahl) oder für Klasse C: Achsen/Gleisketten (Anzahl),
-
bei in mehreren Stufen gefertigten Fahrzeugen Hersteller und Typ des Fahrzeugs der vorangegangenen Stufe;
49.
„Variante“ Fahrzeuge des gleichen Typs, die sich zumindest in folgender Hinsicht nicht unterscheiden:
a)
für Zugmaschinen:
-
Aufbaukonzept oder Art des Aufbaus,
-
Vervollständigungsstufe,
-
Motor (Verbrennungsmotor/Hybridantrieb/Elektromotor/Hybrid-Elektroantrieb),
-
Funktionsprinzip,
-
Zahl und Anordnung der Zylinder,
-
Motorleistung: Unterschiede von nicht mehr als 30 % (die höchste Leistung beträgt maximal das 1,3-fache der niedrigsten Leistung),
-
Hubraum: Unterschiede von nicht mehr als 20 % (der höchste Wert beträgt maximal das 1,2-fache des niedrigsten Wertes),
-
Antriebsachsen (Zahl, Anordnung, Verbindung untereinander),
-
gelenkte Achsen (Zahl und Anordnung),
-
Gesamtmasse in beladenem Zustand (Abweichung von höchstens 10 %),
-
Art der Kraftübertragung,
-
Umsturzschutzvorrichtung,
-
gebremste Achsen (Zahl);
b)
für Anhänger oder gezogene auswechselbare Geräte:
-
gelenkte Achsen (Anzahl, Anordnung und Verbindung untereinander),
-
Gesamtmasse in beladenem Zustand (Abweichung von höchstens 10 %),
-
gebremste Achsen (Anzahl);
50.
„Hybridfahrzeug“ ein Kraftfahrzeug mit mindestens zwei verschiedenen (bordeigenen) Energiewandlern und zwei verschiedenen (bordeigenen) Energiespeichersystemen zum Zwecke des Fahrzeugantriebs;
51.
„Hybrid-Elektrofahrzeug“ ein Fahrzeug, das für seinen Antrieb Energie aus folgenden energie-/leistungsspeichernden Quellen im Fahrzeug bezieht:
a)
einem Betriebskraftstoff,
b)
einer Batterie, einem Kondensator, einem Schwungrad/Generator oder einem anderen elektrischen Energiespeichersystem.
Diese Begriffsbestimmung schließt auch Fahrzeuge ein, die Energie aus Betriebskraftstoffen lediglich zum Zwecke der Wiederaufladung des elektrischen Energiespeichersystems nutzen;
52.
„Fahrzeug mit reinem Elektroantrieb“ ein Fahrzeug, das durch ein System angetrieben wird, das aus einer oder mehreren Speichereinrichtungen für elektrische Energie, einem oder mehreren Stromrichtern und einem oder mehreren Elektromotoren besteht, die gespeicherte elektrische Energie in mechanische Energie umwandeln, die den Rädern für den Antrieb des Fahrzeugs zugeführt wird;
53.
„Version einer Variante“ Fahrzeuge, die aus einer Kombination von Merkmalen bestehen, welche in den in Artikel 24 Absatz 10 genannten Beschreibungsunterlagen aufgeführt sind.
Verweise in dieser Verordnung auf Anforderungen, Verfahren oder Vorkehrungen, die in dieser Verordnung festgelegt sind, sind als Verweise auf solche Anforderungen, Verfahren oder Vorkehrungen zu lesen, die in dieser Verordnung und in den gemäß dieser Verordnung erlassenen delegierten Rechtsakten und Durchführungsrechtsakten festgelegt sind.
Artikel 4
Fahrzeugklassen
Im Sinne dieser Verordnung gelten die nachstehenden Fahrzeugklassen:
1. „Klasse T“: alle Zugmaschinen auf Rädern; jeder Klasse von Zugmaschinen auf Rädern gemäß den Nummern 2 bis 8 wird je nach ihrer Auslegungsgeschwindigkeit am Ende ein Index „a“ oder „b“ hinzugefügt:
a)
„a“ für Zugmaschinen auf Rädern mit einer bauartbedingten Höchstgeschwindigkeit von höchstens 40 km/h;
b)
„b“ für Zugmaschinen auf Rädern mit einer bauartbedingten Höchstgeschwindigkeit über 40 km/h;
2. „Klasse T1“: Zugmaschinen auf Rädern mit einer Spurweite der dem Fahrer am nächsten liegenden Achse von mindestens 1 150 mm, einer Leermasse in fahrbereitem Zustand von mehr als 600 kg und einer Bodenfreiheit bis 1 000 mm;
3. „Klasse T2“: Zugmaschinen auf Rädern mit einer Mindestspurweite von weniger als 1 150 mm, einer Leermasse in fahrbereitem Zustand von mehr als 600 kg, einer Bodenfreiheit bis 600 mm; wenn der Quotient aus der Höhe des Schwerpunkts der Zugmaschine über dem Boden und der mittleren Mindestspurweite der Achsen mehr als 0,90 beträgt, ist die bauartbedingte Höchstgeschwindigkeit auf 30 km/h begrenzt;
4. „Klasse T3“: Zugmaschinen auf Rädern mit einer Leermasse in fahrbereitem Zustand bis 600 kg;
5. „Klasse T4“: Zugmaschinen auf Rädern mit besonderer Zweckbestimmung;
6. „Klasse T4.1“ (Stelzradzugmaschinen): Zugmaschinen, die für den Einsatz in hohen Reihenkulturen, z. B. Rebkulturen, ausgelegt sind. Sie sind durch ein überhöhtes Fahrgestell oder einen überhöhten Fahrgestellteil gekennzeichnet, so dass sie parallel zu den Pflanzenreihen über diese hinweg fahren und dabei eine oder mehrere Reihen zwischen ihre Räder nehmen können. Sie sind zur Beförderung oder zum Antrieb von Geräten konzipiert, die vorn, zwischen den Achsen, hinten oder auf einer Plattform angebracht sind. Befindet sich die Zugmaschine in Arbeitsposition, ist die Bodenfreiheit, gemessen in der Vertikalen der Pflanzenreihen, größer als 1 000 mm. Beträgt der Quotient aus der Höhe des Schwerpunkts der Zugmaschine über dem Boden (bei normaler Bereifung) und der mittleren Mindestspurweite der Achsen mehr als 0,90, so ist die bauartbedingte Höchstgeschwindigkeit auf 30 km/h begrenzt;
7. „Klasse T4.2“ (überbreite Zugmaschinen): Zugmaschinen, die durch ihre großen Abmessungen gekennzeichnet und speziell zur Bearbeitung großer landwirtschaftlicher Flächen bestimmt sind;
8. „Klasse T4.3“ (Zugmaschinen mit geringer Bodenfreiheit): Zugmaschinen mit Vierradantrieb, deren auswechselbare Geräte für den Einsatz in der Land- und Forstwirtschaft bestimmt sind, mit einem Tragrahmen, einer oder mehreren Zapfwellen, einer technisch zulässigen Masse von höchstens 10 t und einem Verhältnis technisch zulässige Masse/maximale Leermasse in fahrbereitem Zustand unter 2,5 sowie mit einem Schwerpunkt (bei normaler Bereifung) von weniger als 850 mm über dem Boden.
9. „Klasse C“: Zugmaschinen auf Gleisketten, die über die Gleisketten oder über eine Kombination von Rädern und Gleisketten angetrieben werden (Definition der Unterklassen analog zu der Klasse T);
10. „Klasse R“: Anhänger; jeder Klasse von Anhängern gemäß den Nummern 11 bis 14 wird je nach ihrer Auslegungsgeschwindigkeit am Ende ein Index „a“ oder „b“ hinzugefügt:
a)
„a“ für Anhänger mit einer bauartbedingten Höchstgeschwindigkeit von höchstens 40 km/h;
b)
„b“ für Anhänger mit einer bauartbedingten Höchstgeschwindigkeit über 40 km/h;
11. „Klasse R1“: Anhänger, bei denen die Summe der technisch zulässigen Massen je Achse bis zu 1 500 kg beträgt;
12. „Klasse R2“: Anhänger, bei denen die Summe der technisch zulässigen Massen je Achse mehr als 1 500 kg und bis zu 3 500 kg beträgt;
13. „Klasse R3“: Anhänger, bei denen die Summe der technisch zulässigen Massen je Achse mehr als 3 500 kg und bis zu 21 000 kg beträgt;
14. „Klasse R4“: Anhänger, bei denen die Summe der technisch zulässigen Massen je Achse mehr als 21 000 kg beträgt;
15. „Klasse S“: gezogene auswechselbare Geräte.
Jeder Klasse von gezogenen auswechselbaren Geräten wird je nach ihrer Auslegungsgeschwindigkeit am Ende ein Index „a“ oder „b“ hinzugefügt:
a)
„a“ für gezogene auswechselbare Geräte mit einer bauartbedingten Höchstgeschwindigkeit von höchstens 40 km/h,
b)
„b“ für gezogene auswechselbare Geräte mit einer bauartbedingten Höchstgeschwindigkeit über 40 km/h;
16. „Klasse S1“: gezogene auswechselbare Geräte, bei denen die Summe der technisch zulässigen Massen je Achse bis zu 3 500 kg beträgt;
17. „Klasse S2“: gezogene auswechselbare Geräte, bei denen die Summe der technisch zulässigen Massen je Achse über 3 500 kg beträgt;
KAPITEL II
ALLGEMEINE PFLICHTEN
Artikel 5
Pflichten der Mitgliedstaaten
(1) Die Mitgliedstaaten errichten oder benennen die Genehmigungsbehörden, die für Genehmigungsangelegenheiten zuständig sind, sowie die Marktüberwachungsbehörden, die für Marktüberwachungsangelegenheiten zuständig sind, gemäß dieser Verordnung. Die Mitgliedstaaten notifizieren der Kommission die Errichtung und Benennung solcher Behörden.
Bei der Notifizierung sind Name und Anschrift einschließlich der elektronischen Anschrift sowie der Zuständigkeitsbereich der Genehmigungs- und Marktüberwachungsbehörden anzugeben. Die Kommission veröffentlicht die Liste der Genehmigungsbehörden mit den dazugehörigen Angaben auf ihrer Internetseite.
(2) Die Mitgliedstaaten gestatten das Inverkehrbringen, die Zulassung oder die Inbetriebnahme von Fahrzeugen, Bauteilen und selbstständigen technischen Einheiten nur, wenn diese den Anforderungen dieser Verordnung entsprechen.
(3) Die Mitgliedstaaten dürfen das Inverkehrbringen, die Zulassung oder die Inbetriebnahme von Fahrzeugen, Systemen, Bauteilen oder selbstständigen technischen Einheiten nicht unter Verweis auf die von dieser Verordnung erfassten Aspekte des Baus oder der Wirkungsweise untersagen, beschränken oder behindern, wenn diese den Anforderungen dieser Verordnung entsprechen.
(4) Die Mitgliedstaaten organisieren und führen die Marktüberwachung und die Kontrolle von in den Markt eingeführten Fahrzeugen, Systemen, Bauteilen oder selbstständigen technischen Einheiten gemäß Kapitel III der Verordnung (EG) Nr. 765/2008 durch.
Artikel 6
Pflichten der Genehmigungsbehörden
(1) Die Genehmigungsbehörden stellen sicher, dass Hersteller, die eine Typgenehmigung beantragen, ihre Pflichten gemäß dieser Verordnung erfüllen.
(2) Die Genehmigungsbehörden erteilen eine Genehmigung nur für solche Fahrzeuge, Systeme, Bauteile oder selbstständige technische Einheiten, die den Anforderungen dieser Verordnung entsprechen.
Artikel 7
Marktüberwachungsmaßnahmen
(1) Die Marktüberwachungsbehörden führen in Bezug auf typgenehmigte Fahrzeuge, Systeme, Bauteile und selbstständige technische Einheiten unter Berücksichtigung der anerkannten Grundsätze der Risikobewertung sowie von Beschwerden und sonstigen Informationen in angemessenem Umfang geeignete Kontrollen der Unterlagen durch.
Die Marktüberwachungsbehörden können Wirtschaftsakteure dazu auffordern, diese Unterlagen und Informationen zur Verfügung zu stellen, soweit dies für die Ausführung ihrer Tätigkeit als notwendig erachtet wird.
Wenn Wirtschaftakteure Übereinstimmungsbescheinigungen vorlegen, tragen die Marktüberwachungsbehörden diesen Bescheinigungen gebührend Rechnung.
(2) Für andere als die in Absatz 1 genannten Teile und Ausrüstungen gilt Artikel 19 Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 765/2008 ohne Einschränkung.
Artikel 8
Pflichten der Hersteller
(1) Beim Inverkehrbringen oder bei der Inbetriebnahme ihrer Fahrzeuge, Systeme, Bauteile oder selbstständigen technischen Einheiten gewährleisten die Hersteller, dass diese gemäß den Anforderungen dieser Verordnung und der gemäß dieser Verordnung erlassenen delegierten Rechtsakte und Durchführungsrechtsakte hergestellt und genehmigt wurden.
(2) Im Falle einer Mehrstufen-Typgenehmigung ist jeder Hersteller für die Genehmigung und die Übereinstimmung der Produktion der Systeme, Bauteile oder selbstständigen technischen Einheiten, die er auf seiner Fahrzeug-Fertigungsstufe hinzufügt, verantwortlich. Verändert ein Hersteller Bauteile oder Systeme, die auf früheren Fertigungsstufen bereits genehmigt wurden, so ist er für die Genehmigung und die Übereinstimmung der Produktion der veränderten Bauteile und Systeme verantwortlich.
(3) Verändert ein Hersteller das unvollständige Fahrzeug so, dass dieses in eine andere Fahrzeugklasse eingestuft wird und somit andere Rechtsvorschriften als jene für die früheren Fertigungsstufen gelten, so ist er auch für die Übereinstimmung mit den Anforderungen verantwortlich, die für die Fahrzeugklasse, in die das veränderte Fahrzeug eingestuft wird, gelten.
(4) Für die Zwecke der Genehmigung von Fahrzeugen, Systemen, Bauteilen oder selbstständigen technischen Einheiten, die unter diese Verordnung fallen, benennt ein außerhalb der Union ansässiger Hersteller einen in der Union ansässigen Bevollmächtigten, der ihn bei der Genehmigungsbehörde vertritt.
(5) Ein außerhalb der Union ansässiger Hersteller benennt außerdem für die Zwecke der Marktüberwachung einen einzigen in der Union ansässigen Bevollmächtigten, wobei es sich um den in Absatz 4 genannten oder einen weiteren Bevollmächtigten handeln kann.
(6) Der Hersteller ist gegenüber der Genehmigungsbehörde für alle Belange des Genehmigungsverfahrens und für die Sicherstellung der Übereinstimmung der Produktion verantwortlich, und zwar auch dann, wenn er nicht an allen Stufen der Herstellung des Fahrzeugs, des Systems, des Bauteils oder der selbstständigen technischen Einheit unmittelbar beteiligt ist.
(7) Gemäß dieser Verordnung und den gemäß dieser Verordnung erlassenen delegierten Rechtsakten und Durchführungsrechtsakten stellt der Hersteller durch geeignete Verfahren sicher, dass bei Serienfertigung stets Übereinstimmung mit dem genehmigten Typ gewährleistet ist. Änderungen an der Konstruktion eines Fahrzeugs, Systems, Bauteils oder einer selbstständigen technischen Einheit oder an deren Merkmalen sowie Änderungen der Anforderungen, auf die bei Erklärung der Übereinstimmung eines Fahrzeugs, Systems, Bauteils oder einer selbstständigen technischen Einheit verwiesen wird, werden gemäß VI berücksichtigt.
(8) Zusätzlich zu den gesetzlich vorgeschriebenen Schildern und den Typgenehmigungszeichen, die gemäß Artikel 34 an seinen Fahrzeugen, Bauteilen oder selbstständigen technischen Einheiten angebracht werden, gibt der Hersteller seinen Namen, seinen eingetragenen Handelsnamen oder seine eingetragene Handelsmarke und seine Kontaktanschrift in der Union entweder auf dem auf dem Markt bereitgestellten Fahrzeug, Bauteil oder der selbstständigen technischen Einheit selbst oder, wenn dies nicht möglich ist, auf der Verpackung oder in den dem Bauteil oder der selbstständigen technischen Einheit beigefügten Unterlagen an.
(9) Solange sich ein Fahrzeug, System, Bauteil oder eine selbstständige technische Einheit in seiner Verantwortung befindet, stellt der Hersteller sicher, dass die Lagerungs- oder Transportbedingungen die Übereinstimmung mit den Anforderungen dieser Verordnung nicht beeinträchtigen.
Artikel 9
Pflichten der Hersteller hinsichtlich der Produkte, die nicht den Anforderungen entsprechen oder ein erhebliches Risiko darstellen
(1) Ein Hersteller, der der Auffassung ist oder Grund zu der Annahme hat, dass sein Fahrzeug, System, Bauteil oder seine selbstständige technische Einheit beim Inverkehrbringen oder bei der Inbetriebnahme nicht dieser Verordnung oder den gemäß dieser Verordnung erlassenen delegierten Rechtsakten und Durchführungsrechtsakten entspricht, ergreift unverzüglich die erforderlichen Korrekturmaßnahmen, um die Übereinstimmung dieses Fahrzeugs, Systems, Bauteils oder dieser selbstständigen technischen Einheit herzustellen, es/sie gegebenenfalls vom Markt zu nehmen oder zurückzurufen.
Der Hersteller teilt dies unverzüglich der Genehmigungsbehörde mit, die die Genehmigung erteilt hat, und macht dabei ausführliche Angaben, insbesondere über die fehlende Übereinstimmung und die ergriffenen Korrekturmaßnahmen.
(2) Wenn das Fahrzeug, das System, das Bauteil, die selbstständige technische Einheit, das Teil oder die Ausrüstung ein erhebliches Risiko darstellt, unterrichtet der Hersteller unverzüglich die Genehmigungs- und Marktüberwachungsbehörden der Mitgliedstaaten, in denen das Fahrzeug, das System, das Bauteil, die selbstständige technische Einheit, das Teil oder die Ausrüstung auf dem Markt bereitgestellt oder in Betrieb genommen wurde, davon und macht dabei ausführliche Angaben, insbesondere über die fehlende Übereinstimmung und die ergriffenen Korrekturmaßnahmen.
(3) Der Hersteller hält die in Artikel 24 Absatz 10 genannten Beschreibungsunterlagen und der Fahrzeughersteller zusätzlich eine Kopie der in Artikel 33 genannten Übereinstimmungsbescheinigungen zehn Jahre lang nach dem Inverkehrbringen eines Fahrzeugs und fünf Jahre nach dem Inverkehrbringen eines Systems, Bauteils oder einer selbstständigen technischen Einheit für die Genehmigungsbehörden zur Einsichtnahme bereit.
(4) Der Hersteller händigt der nationalen Behörde auf deren begründetes Verlangen über die Genehmigungsbehörde eine Kopie des EU-Typgenehmigungsbogens oder der in Artikel 46 Absätze 1 und 2 genannten Genehmigung in einer für diese Behörde leicht zu verstehenden Sprache aus, aus der die Übereinstimmung des Fahrzeugs, Systems, Bauteils oder der selbstständigen technischen Einheit hervorgeht. Der Hersteller kooperiert mit der nationalen Behörde bei allen Maßnahmen gemäß Artikel 20 der Verordnung (EG) Nr. 765/2008 zur Abwendung von Risiken, die mit seinen Fahrzeugen, Systemen, Bauteilen oder selbstständigen technischen Einheiten, die in Verkehr gebracht, zugelassen oder in Betrieb genommen wurden, verbunden sind.
Artikel 10
Pflichten der Bevollmächtigten des Herstellers für die Marktüberwachung
Der Bevollmächtigte des Herstellers für die Marktüberwachung nimmt die Aufgaben wahr, die der Hersteller in der entsprechenden Vollmacht festgelegt hat. Gemäß dieser Vollmacht kann der Bevollmächtigte mindestens folgende Aufgaben wahrnehmen:
a)
Er hat Zugang zu der in Artikel 22 genannten Beschreibungsmappe und den in Artikel 33 genannten Übereinstimmungsbescheinigungen, damit sie zehn Jahre lang nach dem Inverkehrbringen eines Fahrzeugs und fünf Jahre nach dem Inverkehrbringen eines Systems, Bauteils oder einer selbstständigen technischen Einheit für die Genehmigungsbehörden zur Einsichtnahme bereitgestellt werden können.
b)
Auf begründetes Verlangen einer Genehmigungsbehörde händigt er alle erforderlichen Informationen und Unterlagen zum Nachweis der Übereinstimmung der Produktion eines Fahrzeugs, Systems, Bauteils oder einer selbstständigen technischen Einheit an diese Behörde aus.
c)
Auf Verlangen der Genehmigungs- oder Marktüberwachungsbehörden kooperiert er bei allen Maßnahmen zur Abwendung der erheblichen Risiken, die mit Fahrzeugen, Systemen, Bauteilen, selbstständigen technischen Einheiten, Teilen oder Ausrüstungen verbunden sind, die zu ihrem Aufgabenbereich gehören.
Artikel 11
Pflichten der Einführer
(1) Der Einführer bringt nur konforme Fahrzeuge, Systeme, Bauteile oder selbstständige technische Einheiten, die entweder eine EU-Typgenehmigung erhalten haben oder die Anforderungen für eine nationale Genehmigung erfüllen, oder Teile oder Ausrüstungen, die in vollem Umfang den Anforderungen der Verordnung (EG) Nr. 765/2008 entsprechen, in Verkehr.
(2) Vor dem Inverkehrbringen eines typgenehmigten Fahrzeugs, Systems, Bauteils oder einer typgenehmigten selbstständigen technischen Einheit stellt der Einführer sicher, dass Beschreibungsunterlagen gemäß Artikel 24 Absatz 10 vorhanden sind und dass das System, Bauteil oder die selbstständige technische Einheit das vorgeschriebene Typgenehmigungszeichen trägt und mit Artikel 8 Absatz 8 in Einklang steht. Im Fall eines Fahrzeugs überprüft der Einführer, ob das Fahrzeug mit der vorgeschriebenen Übereinstimmungsbescheinigung versehen ist.
(3) Ist ein Einführer der Auffassung oder hat er Grund zu der Annahme, dass ein Fahrzeug, System, Bauteil, eine selbstständige technische Einheit, ein Teil oder eine Ausrüstung nicht den Anforderungen dieser Verordnung entspricht und insbesondere nicht mit der entsprechenden Typgenehmigung übereinstimmt, darf er dieses Fahrzeug, System, Bauteil oder diese selbstständige technische Einheit nicht in Verkehr bringen, seine bzw. ihre Inbetriebnahme nicht erlauben oder es bzw. sie nicht zulassen, bevor die Übereinstimmung hergestellt ist. Ist er außerdem der Auffassung oder hat er Grund zu der Annahme, dass das Fahrzeug, System, Bauteil, die selbstständige technische Einheit, das Teil oder die Ausrüstung ein erhebliches Risiko darstellt, unterrichtet er den Hersteller sowie die Marktüberwachungsbehörden davon. Bei typgenehmigten Fahrzeugen, Systemen, Bauteilen oder selbstständigen technischen Einheiten unterrichtet er auch die Genehmigungsbehörde, die die Genehmigung erteilt hat.
(4) Der Einführer gibt seinen Namen, seinen eingetragenen Handelsnamen oder seine eingetragene Handelsmarke und seine Kontaktanschrift auf dem Fahrzeug, System, Bauteil, der selbstständigen technischen Einheit, dem Teil oder der Ausrüstung selbst oder, wenn dies nicht möglich ist, auf der Verpackung oder in den dem System, Bauteil, der selbstständigen technischen Einheit, dem Teil oder der Ausrüstung beigefügten Unterlagen an.
(5) Der Einführer stellt sicher, dass dem Fahrzeug, System, Bauteil oder der selbstständigen technischen Einheit die gemäß Artikel 51 erforderlichen Anleitungen und Informationen in der Amtssprache oder den Amtssprachen der betreffenden Mitgliedstaaten beigefügt sind.
(6) Solange sich ein Fahrzeug, System, Bauteil oder eine selbstständige technische Einheit in seiner Verantwortung befindet, stellt der Einführer sicher, dass die Lagerungs- oder Transportbedingungen die Übereinstimmung mit den Anforderungen dieser Verordnung nicht beeinträchtigen.
(7) Sofern er dies angesichts des mit einem Fahrzeug, System, Bauteil, einer selbstständigen technischen Einheit, einem Teil oder einer Ausrüstung verbundenen erheblichen Risikos für angemessen hält, prüft der Einführer zum Schutz der Gesundheit und der Sicherheit der Verbraucher etwaige Beschwerden und Rückrufe und führt gegebenenfalls ein Register der Beschwerden und Rückrufe betreffend Fahrzeuge, Systeme, Bauteile, selbstständige technische Einheiten, Teile oder Ausrüstungen und hält die Händler über diese Überwachung auf dem Laufenden.
Artikel 12
Pflichten der Einführer in Bezug auf die Produkte, die nicht den Anforderungen entsprechen oder ein erhebliches Risiko darstellen
(1) Ein Einführer, der der Auffassung ist oder Grund zu der Annahme hat, dass ein Fahrzeug, System, Bauteil oder eine selbstständige technische Einheit, das/die er in Verkehr gebracht hat, nicht dieser Verordnung entspricht, ergreift unverzüglich die erforderlichen Korrekturmaßnahmen, um die Übereinstimmung dieses Fahrzeugs, Systems, Bauteils oder dieser selbstständigen technischen Einheit herzustellen oder es/sie gegebenenfalls zurückzunehmen oder zurückzurufen.
(2) Der Einführer unterrichtet, wenn mit einem Fahrzeug, System, Bauteil, einer selbstständigen technischen Einheit, einem Teil oder einer Ausrüstung ein erhebliches Risiko verbunden ist, unverzüglich den Hersteller und die Genehmigungs- und Marktüberwachungsbehörden der Mitgliedstaaten, in denen er es/sie auf dem Markt bereitgestellt hat. Der Einführer unterrichtet diese auch über die getroffenen Maßnahmen und macht dabei ausführliche Angaben, insbesondere über das erhebliche Risiko und die vom Hersteller getroffenen Korrekturmaßnahmen.
(3) Der Einführer hält zehn Jahre lang nach dem Inverkehrbringen eines Fahrzeugs und fünf Jahre lang nach dem Inverkehrbringen eines Systems, eines Bauteils oder einer selbstständigen technischen Einheit eine Kopie der Übereinstimmungsbescheinigung für die Genehmigungs- und Marktüberwachungsbehörden bereit und stellt sicher, dass diesen Behörden Beschreibungsunterlagen gemäß Artikel 24 Absatz 10 auf Verlangen vorgelegt werden können.
(4) Der Einführer händigt einer nationalen Behörde auf deren begründetes Verlangen alle Informationen und Unterlagen in einer für die betreffende Behörde leicht zu verständlichen Sprache aus, die für den Nachweis der Übereinstimmung des Fahrzeugs, Systems, Bauteils oder der selbstständigen technischen Einheit erforderlich sind. Der Einführer kooperiert mit dieser Behörde auf deren Verlangen bei allen Maßnahmen zur Abwendung von Risiken, die mit Fahrzeugen, Systemen, Bauteilen, selbstständigen technischen Einheiten, Teilen oder Ausrüstungen verbunden sind, die er in Verkehr gebracht hat.
Artikel 13
Pflichten der Händler
(1) Der Händler beachtet die Vorschriften dieser Verordnung mit der gebührenden Sorgfalt, wenn er ein Fahrzeug, System, Bauteil, eine selbstständige technische Einheit, ein Teil oder eine Ausrüstung auf dem Markt bereitstellt.
(2) Bevor ein Fahrzeug, System, Bauteil oder eine selbstständige technische Einheit auf dem Markt bereitgestellt, es/sie zugelassen oder in Betrieb genommen wird, überprüft der Händler, ob das Fahrzeug, System, Bauteil oder die selbstständige technische Einheit mit der gesetzlich vorgeschriebenen Kennzeichnung oder dem Typgenehmigungszeichen versehen ist, ob die vorgeschriebenen Unterlagen, die Gebrauchsanleitung und die Sicherheitsinformationen in der Amtssprache oder den Amtssprachen des Mitgliedstaats beigefügt sind, in dem das Fahrzeug, System, Bauteil oder die selbstständige technische Einheit auf dem Markt bereitgestellt werden soll, und ob der Einführer und der Hersteller die Anforderungen von Artikel 11 Absätze 2 und 4 und von Artikel 34 Absätze 1 und 2 erfüllt haben.
(3) Solange sich ein Fahrzeug, System, Bauteil oder eine selbstständige technische Einheit in seiner Verantwortung befindet, stellt der Händler sicher, dass die Lagerungs- oder Transportbedingungen die Übereinstimmung mit den Anforderungen dieser Verordnung nicht beeinträchtigen.
Artikel 14
Pflichten der Händler in Bezug auf die Produkte, die nicht den Anforderungen entsprechen oder ein erhebliches Risiko darstellen
(1) Ist ein Händler der Auffassung oder hat er Grund zu der Annahme, dass ein Fahrzeug, System, Bauteil oder eine selbstständige technische Einheit nicht mit den Anforderungen dieser Verordnung übereinstimmt, darf er dieses Fahrzeug, System, Bauteil oder diese selbstständige technische Einheit nicht auf dem Markt bereitstellen, zulassen oder in Betrieb nehmen, bis die Übereinstimmung hergestellt ist.
(2) Ein Händler, der der Auffassung ist oder Grund zu der Annahme hat, dass ein Fahrzeug, System, Bauteil oder eine selbstständige technische Einheit, das/die er auf dem Markt bereitgestellt oder zugelassen hat oder für dessen/deren Inbetriebnahme er verantwortlich ist, nicht dieser Verordnung entspricht, informiert den Hersteller oder den Bevollmächtigten des Herstellers, um sicherzustellen, dass die erforderlichen Korrekturmaßnahmen gemäß Artikel 9 Absatz 1 oder Artikel 12 Absatz 1 getroffen werden, um die Übereinstimmung dieses Fahrzeugs, Systems, Bauteils oder dieser selbstständigen technischen Einheit herzustellen oder es/sie gegebenenfalls zurückzurufen.
(3) Wenn mit dem Fahrzeug, System, Bauteil, der selbstständigen technischen Einheit, dem Teil oder der Ausrüstung ein erhebliches Risiko verbunden ist, unterrichtet der Händler unverzüglich den Hersteller, den Einführer sowie die Genehmigungs- und Marktüberwachungsbehörden der Mitgliedstaaten, in denen er es/sie auf dem Markt bereitgestellt hat. Der Händler unterrichtet diese ferner über die getroffenen Maßnahmen und macht dabei ausführliche Angaben, insbesondere über das erhebliche Risiko und die vom Hersteller getroffenen Korrekturmaßnahmen.
(4) Der Händler stellt auf begründetes Verlangen einer nationalen Behörde sicher, dass der Hersteller der nationalen Behörde die in Artikel 9 Absatz 4 genannten Informationen vorlegt oder dass der Einführer der nationalen Behörde die in Artikel 12 Absatz 3 genannten Informationen vorlegt. Er kooperiert mit dieser Behörde auf deren Verlangen bei allen Maßnahmen gemäß Artikel 20 der Verordnung (EG) Nr. 765/2008 zur Abwendung von Risiken, die mit dem Fahrzeug, System, Bauteil, der selbstständigen technischen Einheit, dem Teil oder der Ausrüstung verbunden sind, die er auf dem Markt bereitgestellt hat.
Artikel 15
Fälle, in denen die Pflichten des Herstellers auch für Einführer und Händler gelten
Ein Einführer oder Händler gilt als Hersteller für die Zwecke dieser Verordnung und unterliegt den Pflichten der Hersteller gemäß Artikel 8 bis Artikel 10, wenn er ein Fahrzeug, System, Bauteil oder eine selbstständige technische Einheit unter seinem eigenen Namen oder seiner eigenen Marke auf dem Markt bereitstellt, zulässt oder für dessen/deren Inbetriebnahme verantwortlich ist oder ein Fahrzeug, System, Bauteil oder eine selbstständige technische Einheit so verändert, dass die Übereinstimmung mit den geltenden Anforderungen beeinträchtigt werden kann.
Artikel 16
Identifizierung der Wirtschaftsakteure
Die Wirtschaftsakteure nennen den Genehmigungs- und Marktüberwachungsbehörden auf Verlangen für einen Zeitraum von fünf Jahren
a)
die Wirtschaftsakteure, von denen sie ein Fahrzeug, System, Bauteil, eine selbstständige technische Einheit, ein Teil oder eine Ausrüstung bezogen haben;
b)
die Wirtschaftsakteure, an die sie ein Fahrzeug, System, Bauteil, eine selbstständige technische Einheit, ein Teil oder eine Ausrüstung geliefert haben.
KAPITEL III
MATERIELLE ANFORDERUNGEN
Artikel 17
Anforderungen für die funktionale Sicherheit von Fahrzeugen
(1) Der Hersteller stellt sicher, dass die von ihm hergestellten Fahrzeuge so ausgelegt, gefertigt und zusammengebaut sind, dass die Verletzungsgefahr für Fahrzeuginsassen und andere Personen, die sich in der Nähe des Fahrzeugs aufhalten, möglichst gering ist.
(2) Der Hersteller stellt sicher, dass die von ihm hergestellten Fahrzeuge, Systeme, Bauteile und selbstständigen technischen Einheiten den einschlägigen Anforderungen dieser Verordnung entsprechen, unter anderem den Anforderungen für:
a)
die Festigkeit der Fahrzeugstruktur,
b)
Fahrerassistenzsysteme, insbesondere hinsichtlich Lenk- und Bremsanlagen, einschließlich verbesserter Bremssysteme und elektronischer Stabilitätskontrollsysteme,
c)
Systeme, die dem Fahrer die Sicht auf die Straße ermöglichen und ihn über den Zustand des Fahrzeugs und die Beschaffenheit des Fahrzeugumfelds informieren, einschließlich Glasscheiben, Spiegel und Fahrerinformationssysteme,
d)
Beleuchtungseinrichtungen,
e)
Insassenschutzsysteme einschließlich Innenausstattung, Kopfstützen, Sicherheitsgurte und Fahrzeugtüren,
f)
die Fahrzeugaußenseite und Zubehörteile,
g)
elektromagnetische Verträglichkeit,
h)
Vorrichtungen für Schallzeichen,
i)
Heizungsanlagen,
j)
Sicherungen gegen unbefugte Benutzung,
k)
Fahrzeug-Identifizierungssysteme,
l)
Massen und Abmessungen,
m)
die elektrische Sicherheit, einschließlich statischer Elektrizität,
n)
den hinteren Unterfahrschutz,
o)
seitliche Schutzvorrichtungen,
p)
Ladeflächen,
q)
Abschleppeinrichtungen,
r)
Reifen,
s)
Spritzschutzsysteme,
t)
Rückwärtsgang,
u)
Gleisketten,
v)
mechanische Verbindungseinrichtungen, einschließlich Schutz vor Montagefehlern.
(3) Bauteile von Fahrzeugen unterliegen nicht der Richtlinie 2006/95/EG des Europäischen Parlaments und des Rates vom 12. Dezember 2006 zur Angleichung der Rechtsvorschriften der Mitgliedstaaten betreffend elektrische Betriebsmittel zur Verwendung innerhalb bestimmter Spannungsgrenzen (32), wenn die mit ihnen verbundenen Gefahren elektrischer Natur von den gemäß dieser Verordnung erlassenen delegierten Rechtsakten oder Durchführungsrechtsakten erfasst werden.
(4) Die in den Absätzen 1 und 2 genannten Anforderungen gelten für Fahrzeuge und für Systeme, Bauteile und selbstständige technische Einheiten für diese Fahrzeuge, soweit sie gemäß Anhang I Anwendung finden.
(5) Um die Erreichung eines hohen Niveaus der funktionalen Sicherheit zu gewährleisten, wird der Kommission die Befugnis übertragen, gemäß Artikel 71 delegierte Rechtsakte zu erlassen, in denen die detaillierten technischen Anforderungen - gegebenenfalls einschließlich Prüfverfahren und Grenzwerten - für die in Absatz 2 dieses Artikels aufgeführten Gegenstände festgelegt werden. Die ersten entsprechenden delegierten Rechtsakte werden bis zum 31. Dezember 2014 erlassen.
Diese detaillierten Anforderungen müssen geeignet sein, das Maß an funktionaler Sicherheit gemäß den in Artikel 76 Absatz 1 und Artikel 77 genannten Richtlinien anzuheben oder zumindest aufrechtzuerhalten, und sie gewährleisten Folgendes:
a)
Fahrzeuge mit einer bauartbedingten Höchstgeschwindigkeit von über 40 km/h erfüllen ein gleiches Maß an funktionaler Sicherheit im Hinblick auf Bremsleistung und gegebenenfalls Antiblockiersysteme wie Kraftfahrzeuge und ihre Anhänger;
b)
der maximale Kontaktdruck der Reifen oder Gleisketten auf hartem Straßenbelag beträgt nicht mehr als 0,8 MPa.
Artikel 18
Anforderungen für die Sicherheit am Arbeitsplatz
(1) Der Hersteller stellt sicher, dass die von ihm hergestellten Fahrzeuge so ausgelegt, gefertigt und zusammengebaut sind, dass die Verletzungsgefahr für Personen, die an oder mit dem Fahrzeug arbeiten, möglichst gering ist.
(2) Der Hersteller stellt sicher, dass die von ihm hergestellten Fahrzeuge, Systeme, Bauteile und selbstständigen technischen Einheiten den einschlägigen Anforderungen dieser Verordnung entsprechen, unter anderem den Anforderungen für:
a)
Überrollschutzstrukturen (Roll-Over Protection Structures - „ROPS“),
b)
Strukturen zum Schutz gegen herabfallende Gegenstände (Falling Objects Protective Structures - „FOPS“),
c)
Beifahrersitze,
d)
die Exposition des Fahrers gegenüber dem Geräuschpegel,
e)
den Fahrersitz,
f)
den Betätigungsraum und den Zugang zum Fahrerplatz, einschließlich des Schutzes vor Ausrutschen, Stolpern oder Stürzen,
g)
die Zapfwellen,
h)
den Schutz von Antriebselementen,
i)
die Verankerungen der Sicherheitsgurte,
j)
Sicherheitsgurte,
k)
den Schutz des Fahrers gegen das Eindringen von Gegenständen (Operator Protection Structures - „OPS“),
l)
den Schutz des Fahrers vor gefährlichen Stoffen,
m)
den Schutz vor Berührung von Teilen oder Materialien, die extreme Temperaturen aufweisen,
n)
die Betriebsanleitung,
o)
Bedienungselemente einschließlich der Sicherheit und Zuverlässigkeit der Kontrollsysteme, Notstoppvorrichtungen und selbsttätigen Abstellvorrichtungen,
p)
den Schutz vor anderen als den unter den Buchstaben a, b, g und k genannten mechanischen Gefahren, einschließlich des Schutzes vor rauen Oberflächen, scharfen Kanten und Ecken, Reißen von mit Flüssigkeit gefüllten Leitungen und unkontrollierter Bewegung des Fahrzeugs,
q)
Betrieb und Wartung einschließlich der sicheren Reinigung des Fahrzeugs,
r)
trennende und nichttrennende Schutzeinrichtungen,
s)
Hinweise, Warnungen und Kennzeichnungen,
t)
Materialien und Produkte,
u)
Batterien.
(3) Die in den Absätzen 1 und 2 genannten Anforderungen gelten für Fahrzeuge und für Systeme, Bauteile und selbstständige technische Einheiten für diese Fahrzeuge, soweit sie gemäß Anhang I Anwendung finden.
(4) Um ein hohes Niveau der Sicherheit am Arbeitsplatz zu gewährleisten, wird der Kommission die Befugnis übertragen, gemäß Artikel 71 delegierte Rechtsakte zu erlassen, in denen die detaillierten technischen Anforderungen - gegebenenfalls einschließlich Prüfverfahren und Grenzwerten - für die in Absatz 2 aufgeführten Gegenstände festgelegt werden. Die ersten entsprechenden delegierten Rechtsakte werden bis zum 31. Dezember 2014 erlassen.
Diese detaillierten technischen Anforderungen müssen geeignet sein, das Niveau der Sicherheit am Arbeitsplatz gemäß den in Artikel 76 Absatz 1 und Artikel 77 genannten Richtlinien anzuheben oder zumindest aufrechtzuerhalten, und ergonomische Aspekte (einschließlich des Schutzes vor vorhersehbarer unsachgemäßer Benutzung, Bedienbarkeit von Kontrollsystemen, Zugänglichkeit von Steuerelementen zur Vermeidung eines unbeabsichtigten Auslösens, Anpassung der Schnittstelle Mensch/Fahrzeug an die voraussehbaren Eigenschaften des Fahrers, Vibrationen und Eingreifen des Bedienpersonals), die Stabilität und den Brandschutz berücksichtigen.
Artikel 19
Anforderungen für die Umweltverträglichkeit
(1) Der Hersteller stellt sicher, dass die von ihm hergestellten Fahrzeuge so ausgelegt, gefertigt und zusammengebaut sind, dass ihre Auswirkungen auf die Umwelt möglichst gering sind.
(2) Der Hersteller stellt sicher, dass die von ihm hergestellten Fahrzeuge, Systeme, Bauteile und selbstständigen technischen Einheiten den einschlägigen Anforderungen dieser Verordnung entsprechen, unter anderem den Anforderungen für:
a)
Schadstoffemissionen,
b)
den äußeren Geräuschpegel.
(3) Es gelten die speziellen Grenzwerte, Prüfverfahren und Anforderungen für Schadstoffemissionen, die in der Richtlinie 97/68/EG über mobile Maschinen und Geräte festgelegt sind.
(4) Die Grenzwerte für den äußeren Geräuschpegel dürfen nicht höher sein als
a)
89 dB(A) für Zugmaschinen mit einer Leermasse in fahrbereitem Zustand über 1 500 kg;
b)
85 dB(A) für Zugmaschinen mit einer Leermasse in fahrbereitem Zustand bis zu 1 500 kg.
Sie werden nach den Prüfverfahren gemessen, die in den in Absatz 6 genannten delegierten Rechtsakten festgelegt sind.
(5) Die in den Absätzen 1 und 2 genannten Anforderungen gelten für Fahrzeuge und für Systeme, Bauteile und selbstständige technische Einheiten für diese Fahrzeuge, soweit sie gemäß Anhang I Anwendung finden.
(6) Der Kommission wird die Befugnis übertragen, gemäß Artikel 71 delegierte Rechtsakte zu erlassen, in denen die detaillierten technischen Anforderungen für den äußeren Geräuschpegel einschließlich Prüfverfahren und für den Einbau von in Bezug auf ihre Schadstoffemissionen genehmigten Motoren in ein Fahrzeug sowie die damit einhergehenden Flexibilitätsvorschriften festgelegt werden, damit eine hohe Umweltverträglichkeit erreicht wird. Die ersten entsprechenden delegierten Rechtsakte werden bis zum 31. Dezember 2014 erlassen.
Diese spezifischen technischen Anforderungen müssen geeignet sein, die Umweltverträglichkeit gemäß den in Artikel 76 Absatz 1 und gegebenenfalls Artikel 77 genannten Richtlinien anzuheben oder zumindest aufrechtzuerhalten.
KAPITEL IV
EU-TYPGENEHMIGUNGSVERFAHREN
Artikel 20
Verfahren für die EU-Typgenehmigung
(1) Bei der Beantragung einer Gesamtfahrzeug-Typgenehmigung kann der Hersteller zwischen den folgenden Verfahren wählen:
a)
Mehrphasen-Typgenehmigung,
b)
Einphasen-Typgenehmigung,
c)
gemischte Typgenehmigung.
Zusätzlich kann der Hersteller die Mehrstufen-Typgenehmigung wählen.
Für die Typgenehmigung von Systemen, Bauteilen oder selbstständigen technischen Einheiten kann nur das Verfahren der Einphasen-Typgenehmigung angewandt werden.
(2) Bei der Mehrphasen-Typgenehmigung werden schrittweise für sämtliche zum Fahrzeug gehörigen Systeme, Bauteile und selbstständigen technischen Einheiten die EU-Typgenehmigungen erteilt, was schließlich zur Gesamtfahrzeug-Typgenehmigung führt.
(3) Bei der Einphasen-Typgenehmigung wird das gesamte Fahrzeug in einem einzigen Vorgang genehmigt.
(4) Die gemischte Typgenehmigung ist ein Mehrphasen-Typgenehmigungsverfahren, bei dem die Genehmigungen für ein System oder mehrere Systeme in der Schlussphase des Genehmigungsverfahrens für das gesamte Fahrzeug erteilt werden, ohne dass für diese Systeme EU-Typgenehmigungsbögen ausgestellt werden müssen.
(5) Beim Mehrstufen-Typgenehmigungsverfahren bescheinigen eine oder mehrere Genehmigungsbehörden, dass - je nach Fertigungsstand - ein Typ eines unvollständigen oder vervollständigten Fahrzeugs den einschlägigen Verwaltungsvorschriften und technischen Anforderungen dieser Verordnung entspricht.
Eine Mehrstufen-Typgenehmigung wird für einen Typ eines unvollständigen oder vervollständigten Fahrzeugs erteilt, der mit den Angaben in der Beschreibungsmappe gemäß Artikel 22 übereinstimmt und, abhängig vom Fertigungsstand des Fahrzeugs, den technischen Anforderungen der in Anhang I aufgeführten einschlägigen Rechtsakte entspricht.
(6) Die Typgenehmigung für die letzte Fertigungsstufe wird erst erteilt, nachdem die Genehmigungsbehörde festgestellt hat, dass der in der letzten Fertigungsstufe genehmigte Fahrzeugtyp zu diesem Zeitpunkt alle geltenden technischen Anforderungen erfüllt. Dies umfasst eine Dokumentenkontrolle aller Anforderungen, die von einer in einem mehrstufigen Verfahren erteilten Typgenehmigung für ein unvollständiges Fahrzeug abgedeckt werden, auch wenn diese für eine andere Fahrzeug(unter)klasse erteilt wird.
(7) Die Wahl des Genehmigungsverfahrens berührt nicht die geltenden materiellen Anforderungen, die der genehmigte Fahrzeugtyp zu dem Zeitpunkt erfüllen muss, an dem die Gesamtfahrzeug-Typgenehmigung erteilt wird.
(8) Der Kommission wird die Befugnis übertragen, gemäß Artikel 71 in Bezug auf die detaillierten Vorkehrungen für die Typgenehmigungsverfahren delegierte Rechtsakte zu erlassen. Die ersten entsprechenden delegierten Rechtsakte werden bis zum 31. Dezember 2014 erlassen.
Artikel 21
Antrag auf Typgenehmigung
(1) Der Hersteller reicht den Antrag auf Typgenehmigung bei der Genehmigungsbehörde ein.
(2) Für ein und denselben Typ eines Fahrzeugs, Systems, Bauteils oder einer selbstständigen technischen Einheit kann nur ein einziger Antrag in nur einem einzigen Mitgliedstaat eingereicht werden.
(3) Für jeden zu genehmigenden Typ ist ein gesonderter Antrag einzureichen.
Artikel 22
Beschreibungsmappe
(1) Der Antragsteller legt der Genehmigungsbehörde eine Beschreibungsmappe vor.
(2) Die Beschreibungsmappe enthält folgende Unterlagen:
a)
einen Beschreibungsbogen;
b)
alle Daten, Zeichnungen, Fotos und sonstigen Informationen;
c)
für Fahrzeuge die Angabe des oder der gewählten Verfahren nach Artikel 20 Absatz 1;
d)
alle zusätzlichen Informationen, die von der Genehmigungsbehörde im Rahmen des Antragverfahrens angefordert werden.
(3) Die Beschreibungsmappe kann in Papierform oder in einem vom Technischen Dienst und von der Genehmigungsbehörde akzeptierten elektronischen Format vorgelegt werden.
(4) Die Kommission legt im Wege von Durchführungsrechtsakten Muster für den Beschreibungsbogen und die Beschreibungsmappe fest. Diese Durchführungsrechtsakte werden gemäß dem in Artikel 69 Absatz 2 genannten Prüfverfahren erlassen. Die ersten entsprechenden Durchführungsrechtsakte werden bis zum 31. Dezember 2014 erlassen.
Artikel 23
Besondere Anforderungen für die Informationen, die für den Antrag auf Typgenehmigung gemäß den verschiedenen Verfahren beizubringen sind
(1) Ein Antrag auf Mehrphasen-Typgenehmigung umfasst eine Beschreibungsmappe gemäß Artikel 22 sowie sämtliche Typgenehmigungsbögen, die gemäß den in Anhang I aufgeführten jeweils anwendbaren Rechtsakten erforderlich sind.
Im Falle der Typgenehmigung eines Systems, Bauteils oder einer selbstständigen technischen Einheit gemäß den in Anhang I aufgeführten anwendbaren Rechtsakten hat die Genehmigungsbehörde Zugang zu der zugehörigen Beschreibungsmappe, bis die Genehmigung entweder erteilt oder verweigert worden ist.
(2) Ein Antrag auf Einphasen-Typgenehmigung umfasst eine Beschreibungsmappe gemäß Artikel 22, die die einschlägigen Angaben gemäß den gemäß dieser Verordnung erlassenen Durchführungsrechtsakten in Bezug auf diese jeweils anwendbaren Rechtsakte enthält.
(3) Im Falle eines gemischten Typgenehmigungsverfahrens liegen der Beschreibungsmappe ein oder mehrere Typgenehmigungsbögen bei, die gemäß den in Anhang I aufgeführten jeweils anwendbaren Rechtsakten erforderlich sind, und sie enthält, wenn kein Typgenehmigungsbogen vorgelegt wird, die einschlägigen Angaben gemäß den gemäß dieser Verordnung erlassenen Durchführungsrechtsakten in Bezug auf diese jeweils anwendbaren Rechtsakte.
(4) Unbeschadet der Absätze 1, 2 und 3 sind für die Mehrstufen-Typgenehmigung folgende Angaben vorzulegen:
a)
in der ersten Stufe diejenigen Teile der Beschreibungsmappe und diejenigen EU-Typgenehmigungsbögen, die den Fertigungsstand des Basisfahrzeugs betreffen;
b)
in der zweiten und jeder weiteren Stufe diejenigen Teile der Beschreibungsmappe und diejenigen EU-Typgenehmigungsbögen, die die jeweilige Baustufe betreffen, sowie eine Kopie des EU-Typgenehmigungsbogens für das Fahrzeug, der für die vorangegangene Baustufe ausgestellt wurde, sowie umfassende Angaben zu allen Änderungen oder Ergänzungen, die vom Hersteller am Fahrzeug vorgenommen wurden.
Die Angaben nach Unterabsatz 1 Buchstaben a oder b können gemäß Absatz 3 zur Verfügung gestellt werden.
(5) Die Genehmigungsbehörde kann vom Hersteller unter Angabe von Gründen zusätzliche Informationen anfordern, die für eine Entscheidung über die erforderlichen Prüfungen notwendig sind oder die die Durchführung dieser Prüfungen erleichtern.
KAPITEL V
DURCHFÜHRUNG DER EU-TYPGENEHMIGUNGSVERFAHREN
Artikel 24
Allgemeine Bestimmungen
(1) Die Genehmigungsbehörden erteilen eine EU-Typgenehmigung erst, nachdem sie die in Artikel 28 genannten Vorkehrungen zur Sicherstellung der Übereinstimmung der Produktion überprüft und sich vergewissert haben, dass der Typ eines Fahrzeugs, Systems, Bauteils oder einer selbstständigen technischen Einheit den geltenden Anforderungen entspricht.
(2) EU-Typgenehmigungen werden gemäß diesem Kapitel erteilt.
(3) Stellt eine Genehmigungsbehörde fest, dass ein Typ eines Fahrzeugs, Systems, Bauteils oder einer selbstständigen technischen Einheit zwar den erforderlichen Bestimmungen entspricht, aber dennoch ein erhebliches Risiko für die Sicherheit darstellt oder die Umwelt oder die öffentliche Gesundheit ernsthaft gefährden kann oder ein erhebliches Risiko für die Sicherheit am Arbeitsplatz darstellt, so kann sie die Erteilung der EU-Typgenehmigung verweigern. In diesem Fall übermittelt sie den Genehmigungsbehörden der anderen Mitgliedstaaten und der Kommission unverzüglich ausführliche Unterlagen mit einer Begründung ihrer Entscheidung und Belegen für ihre Feststellungen.
(4) Die EU-Typgenehmigungsbögen werden gemäß einem harmonisierten System nummeriert, das von der Kommission im Wege von Durchführungsrechtsakten festgelegt wird. Diese Durchführungsrechtsakte werden gemäß dem in Artikel 69 Absatz 2 genannten Prüfverfahren erlassen. Die ersten entsprechenden Durchführungsrechtsakte werden bis zum 31. Dezember 2014 erlassen.
(5) Die Genehmigungsbehörde übermittelt innerhalb eines Monats nach Ausstellung eines EU-Typgenehmigungsbogens den Genehmigungsbehörden der anderen Mitgliedstaaten für jeden Fahrzeugtyp, für den sie eine Genehmigung erteilt hat, mittels eines gemeinsamen sicheren elektronischen Austauschsystems eine Kopie des EU-Typgenehmigungsbogens einschließlich seiner Anlagen. Die Kopie kann auch die Form einer sicheren elektronischen Datei haben.
(6) Die Genehmigungsbehörde unterrichtet die Genehmigungsbehörden der anderen Mitgliedstaaten unverzüglich über jede Verweigerung und jeden Entzug einer Fahrzeug-Typgenehmigung sowie über die Gründe hierfür.
(7) Die Genehmigungsbehörde übermittelt den Genehmigungsbehörden der anderen Mitgliedstaaten alle drei Monate eine Liste der EU-Typgenehmigungen für Systeme, Bauteile oder selbstständige technische Einheiten, die sie im vorangegangenen Dreimonatszeitraum erteilt, geändert, verweigert oder entzogen hat.
(8) Die Genehmigungsbehörde, die eine EU-Typgenehmigung erteilt hat, übermittelt auf Verlangen einer Genehmigungsbehörde eines anderen Mitgliedstaats dieser mittels eines gemeinsamen sicheren elektronischen Austauschsystems innerhalb eines Monats nach Eingang des Ersuchens eine Kopie des angeforderten EU-Typgenehmigungsbogens mit den zugehörigen Anlagen. Die Kopie kann auch die Form einer sicheren elektronischen Datei haben.
(9) Die Genehmigungsbehörde übermittelt die in den Absätzen 5 bis 8 genannten Angaben ebenfalls der Kommission, wenn diese dies verlangt.
(10) Die Genehmigungsbehörde stellt Beschreibungsunterlagen zusammen, die aus der Beschreibungsmappe sowie den Prüfberichten und allen weiteren vom Technischen Dienst oder der Genehmigungsbehörde im Zuge der Wahrnehmung ihrer Aufgaben der Beschreibungsmappe hinzugefügten Unterlagen bestehen. Die Beschreibungsunterlagen umfassen ein Inhaltsverzeichnis, das den Inhalt der Beschreibungsunterlagen mit geeigneter Seitennummerierung oder mit einer anderen Kennzeichnung angibt, die das Auffinden aller Seiten und das Erkennen des Formats aller Unterlagen zweifelsfrei ermöglicht; dieses Dokument ist so zu gestalten, dass die aufeinander folgenden Schritte des EU-Typgenehmigungsverfahrens, insbesondere das Datum von Revisionen und Aktualisierungen, festgehalten werden. Die Genehmigungsbehörde hält die Informationen aus den Beschreibungsunterlagen nach dem Ende der Gültigkeit der betreffenden Genehmigung zehn Jahre lang bereit.
Artikel 25
Besondere Bestimmungen für den EU-Typgenehmigungsbogen
(1) Der EU-Typgenehmigungsbogen enthält Folgendes in Form von Anlagen:
a)
die Beschreibungsunterlagen nach Artikel 24 Absatz 10,
b)
die Prüfergebnisse,
c)
Name(n), Unterschriftsprobe(n) und Dienststellung(en) der zur Unterzeichnung von Übereinstimmungsbescheinigungen berechtigten Person(en),
d)
im Falle einer EU-Gesamtfahrzeug-Typgenehmigung ein ausgefülltes Exemplar der Übereinstimmungsbescheinigung.
(2) Der EU-Typgenehmigungsbogen wird auf der Grundlage des Musters ausgestellt, das von der Kommission im Wege von Durchführungsrechtsakten festgelegt wird. Diese Durchführungsrechtsakte werden gemäß dem in Artikel 69 Absatz 2 genannten Prüfverfahren erlassen. Die ersten entsprechenden Durchführungsrechtsakte werden bis zum 31. Dezember 2014 erlassen.
(3) Für jeden Fahrzeugtyp
a)
füllt die Genehmigungsbehörde alle zutreffenden Abschnitte des EU-Typgenehmigungsbogens, einschließlich der Anlage mit den Prüfergebnissen, aus;
b)
erstellt die Genehmigungsbehörde das Inhaltsverzeichnis zu den Beschreibungsunterlagen;
c)
stellt die Genehmigungsbehörde dem Antragsteller den ausgefüllten Typgenehmigungsbogen und seine Anlagen unverzüglich aus.
Die Kommission legt das Muster für die unter Buchstabe a genannte Anlage mit den Prüfergebnissen im Wege von Durchführungsrechtsakten fest. Diese Durchführungsrechtsakte werden gemäß dem in Artikel 69 Absatz 2 genannten Prüfverfahren erlassen. Die ersten entsprechenden Durchführungsrechtsakte werden bis zum 31. Dezember 2014 erlassen.
(4) Im Falle einer EU-Typgenehmigung, die gemäß Artikel 35 mit einer Beschränkung ihrer Gültigkeit oder mit Ausnahmen von gewissen Bestimmungen dieser Verordnung oder der gemäß dieser Verordnung erlassenen delegierten Rechtsakte und Durchführungsrechtsakte verbunden ist, sind diese Beschränkungen oder Ausnahmen im EU-Typgenehmigungsbogen anzugeben.
(5) Wählt der Hersteller das gemischte Typgenehmigungsverfahren, so trägt die Genehmigungsbehörde in den Beschreibungsunterlagen die Angaben zu den gemäß den in Artikel 27 Absatz 1 genannten Durchführungsrechtsakten erstellten Prüfberichten ein, zu denen keine EU-Typgenehmigungsbögen vorliegen.
(6) Wählt der Hersteller das Einphasen-Typgenehmigungsverfahren, so erstellt die Genehmigungsbehörde eine Aufstellung der geltenden Anforderungen oder Rechtsakte und fügt sie dem EU-Typgenehmigungsbogen bei. Die Kommission legt das Muster für eine solche Aufstellung im Wege von Durchführungsrechtsakten fest. Diese Durchführungsrechtsakte werden gemäß dem in Artikel 69 Absatz 2 genannten Prüfverfahren erlassen. Die ersten entsprechenden Durchführungsrechtsakte werden bis zum 31. Dezember 2014 erlassen.
Artikel 26
Besondere Bestimmungen für Systeme, Bauteile und selbstständige technische Einheiten
(1) Die EU-Typgenehmigung wird für ein System erteilt, das mit den Angaben in der Beschreibungsmappe übereinstimmt und den technischen Anforderungen der in Anhang I aufgeführten einschlägigen Rechtsakte entspricht.
(2) Die EU-Typgenehmigung in Bezug auf ein Bauteil oder eine selbstständige technische Einheit wird für ein Bauteil oder eine selbstständige technische Einheit erteilt, das/die mit den Angaben in der Beschreibungsmappe übereinstimmt und den technischen Anforderungen der in Anhang I aufgeführten einschlägigen Rechtsakte entspricht.
(3) Werden Bauteile oder selbstständige technische Einheiten - auch solche, die zur Reparatur oder Wartung eines Fahrzeugs bestimmt sind - zugleich von einer System-Typgenehmigung in Bezug auf ein Fahrzeug erfasst, so ist für sie keine zusätzliche Genehmigung für ein Bauteil oder eine selbstständige technische Einheit erforderlich, sofern dies in den in Anhang I aufgeführten einschlägigen Rechtsakten nicht ausdrücklich vorgesehen ist.
(4) Wenn ein Bauteil oder eine selbstständige technische Einheit nur in Verbindung mit anderen Teilen des Fahrzeugs seine/ihre Funktion erfüllen kann oder nur in Verbindung mit anderen Teilen des Fahrzeugs ein besonderes Merkmal aufweist und daher die Einhaltung der Anforderungen nur dann geprüft werden kann, wenn das Bauteil oder die selbstständige technische Einheit in Verbindung mit diesen anderen Fahrzeugteilen betrieben wird, muss der Geltungsbereich der EU-Typgenehmigung für das Bauteil oder die selbstständige technische Einheit entsprechend eingeschränkt werden.
In diesem Fall muss der EU-Typgenehmigungsbogen Angaben zu etwaigen Beschränkungen für die Verwendung des Bauteils oder der selbstständigen technischen Einheit und zu besonderen Einbauvorschriften enthalten.
Stattet der Fahrzeughersteller das Fahrzeug mit einem solchen Bauteil oder einer solchen selbstständigen technischen Einheit aus, so wird die Einhaltung etwaiger Verwendungsbeschränkungen oder Einbauvorschriften anlässlich der Erteilung der Genehmigung für das Fahrzeug geprüft.
Artikel 27
Für die EU-Typgenehmigung erforderliche Prüfungen
(1) Die Einhaltung der technischen Vorschriften dieser Verordnung und der in Anhang I aufgeführten Rechtsakte wird durch geeignete Prüfungen nachgewiesen, die von den benannten Technischen Diensten durchgeführt werden.
Die Prüfverfahren gemäß Unterabsatz 1 sowie die für die Durchführung der Prüfungen vorgeschriebenen Spezialausrüstungen und -werkzeuge werden in den in Anhang I aufgeführten einschlägigen Rechtsakten beschrieben.
Die Form des Prüfberichts entspricht den allgemeinen Anforderungen, die von der Kommission im Wege von Durchführungsrechtsakten festgelegt werden. Diese Durchführungsrechtsakte werden gemäß dem in Artikel 69 Absatz 2 genannten Prüfverfahren erlassen. Die ersten entsprechenden Durchführungsrechtsakte werden bis zum 31. Dezember 2014 erlassen.
(2) Der Hersteller stellt der Genehmigungsbehörde die Zahl von Fahrzeugen, Bauteilen oder selbstständigen technischen Einheiten zur Verfügung, die gemäß den in Anhang I aufgeführten einschlägigen Rechtsakten für die Durchführung der vorgeschriebenen Prüfungen notwendig sind.
(3) Die erforderlichen Prüfungen werden an Fahrzeugen, Bauteilen und selbstständigen technischen Einheiten durchgeführt, die für den Typ, für den eine Genehmigung erteilt werden soll, repräsentativ sind.
Der Hersteller kann jedoch mit Zustimmung der Genehmigungsbehörde ein Fahrzeug, System, Bauteil oder eine selbstständige technische Einheit wählen, das/die zwar nicht für den Typ, für den eine Genehmigung erteilt werden soll, repräsentativ ist, aber im Hinblick auf das geforderte Leistungsniveau eine Reihe der ungünstigsten Eigenschaften aufweist. Zur Erleichterung der Entscheidung im Auswahlprozess können virtuelle Prüfverfahren angewandt werden.
(4) Mit Zustimmung der Genehmigungsbehörde können auf Antrag des Herstellers virtuelle Prüfverfahren als Alternative zu den in Absatz 1 genannten Prüfverfahren in Bezug auf jene Anforderungen angewandt werden, die in den gemäß Absatz 6 erlassenen delegierten Rechtsakten festgelegt werden.
(5) Virtuelle Prüfverfahren erfüllen die Bedingungen der gemäß Absatz 6 erlassenen delegierten Rechtsakte.
(6) Um sicherzustellen, dass die Ergebnisse virtueller Prüfungen genauso aussagekräftig sind wie die Ergebnisse physischer Prüfungen, wird der Kommission die Befugnis übertragen, gemäß Artikel 71 in Bezug auf die Anforderungen, hinsichtlich derer virtuelle Prüfungen angewandt werden können, und die Bedingungen, unter denen solche virtuellen Prüfungen durchzuführen sind, delegierte Rechtsakte zu erlassen. Beim Erlass dieser delegierten Rechtsakte legt die Kommission gegebenenfalls die in Anhang XVI der Richtlinie 2007/46/EG des Europäischen Parlaments und des Rates vom 5. September 2007 zur Schaffung eines Rahmens für die Genehmigung von Kraftfahrzeugen und Kraftfahrzeuganhängern sowie von Systemen, Bauteilen und selbstständigen technischen Einheiten für diese Fahrzeuge (Rahmenrichtlinie) (33) vorgesehenen Anforderungen und Verfahren zugrunde.
Artikel 28
Übereinstimmung der Produktion
(1) Die Genehmigungsbehörde, die eine EU-Typgenehmigung erteilt, ergreift die notwendigen Maßnahmen, um - erforderlichenfalls in Zusammenarbeit mit den Genehmigungsbehörden der anderen Mitgliedstaaten - zu überprüfen, ob geeignete Vorkehrungen getroffen wurden, um sicherzustellen, dass die hergestellten Fahrzeuge, Systeme, Bauteile oder selbstständigen technischen Einheiten mit dem genehmigten Typ übereinstimmen.
(2) Die Genehmigungsbehörde, die eine EU-Gesamtfahrzeug-Typgenehmigung erteilt, ergreift die notwendigen Maßnahmen, um zu überprüfen, dass die durch den Hersteller ausgestellten Übereinstimmungsbescheinigungen Artikel 33 entsprechen. Zu diesem Zweck überprüft die Genehmigungsbehörde, dass eine ausreichende Zahl von Mustern von Übereinstimmungsbescheinigungen Artikel 33 entspricht und dass der Hersteller angemessene Vorkehrungen getroffen hat, um sicherzustellen, dass die Daten in den Übereinstimmungsbescheinigungen richtig sind.
(3) Die Genehmigungsbehörde, die eine EU-Typgenehmigung erteilt hat, ergreift bezüglich dieser Genehmigung die notwendigen Maßnahmen, um - erforderlichenfalls in Zusammenarbeit mit den Genehmigungsbehörden der anderen Mitgliedstaaten - zu überprüfen, ob die Vorkehrungen nach den Absätzen 1 und 2 weiterhin angemessen sind, damit die hergestellten Fahrzeuge, Systeme, Bauteile oder selbstständigen technischen Einheiten weiterhin mit dem genehmigten Typ übereinstimmen und die Übereinstimmungsbescheinigungen Artikel 33 weiterhin entsprechen.
(4) Um sich zu vergewissern, dass die Fahrzeuge, Systeme, Bauteile oder selbstständigen technischen Einheiten dem genehmigten Typ entsprechen, kann die Genehmigungsbehörde, die die EU-Typgenehmigung erteilt hat, an Proben, die in den Betriebsstätten des Herstellers einschließlich seiner Fertigungsstätten entnommen wurden, jede Kontrolle oder Prüfung durchführen, die für die EU-Typgenehmigung erforderlich ist.
(5) Stellt eine Genehmigungsbehörde, die eine EU-Typgenehmigung erteilt hat, fest, dass die in den Absätzen 1 und 2 genannten Vorkehrungen nicht angewandt werden, erheblich von den festgelegten Vorkehrungen und Kontrollplänen abweichen, nicht mehr angewandt oder nicht mehr als geeignet betrachtet werden, obwohl die Produktion nicht eingestellt wurde, so ergreift sie die erforderlichen Maßnahmen, um sicherzustellen, dass das Verfahren zur Gewährleistung der Übereinstimmung der Produktion ordnungsgemäß eingehalten wird, oder sie entzieht die Typgenehmigung.
(6) Der Kommission wird die Befugnis übertragen, gemäß Artikel 71 in Bezug auf die detaillierten Vorkehrungen bezüglich der Übereinstimmung der Produktion delegierte Rechtsakte zu erlassen. Die ersten entsprechenden delegierten Rechtsakte werden bis zum 31. Dezember 2014 erlassen.
KAPITEL VI
ÄNDERUNG VON EU-TYPGENEHMIGUNGEN
Artikel 29
Allgemeine Bestimmungen
(1) Der Hersteller unterrichtet die Genehmigungsbehörde, die die EU-Typgenehmigung erteilt hat, unverzüglich über jede Änderung der Angaben in den Beschreibungsunterlagen.
Diese Genehmigungsbehörde entscheidet, welches der in Artikel 30 festgelegten Verfahren anzuwenden ist.
Sofern erforderlich, kann die Genehmigungsbehörde nach Konsultation des Herstellers entscheiden, dass eine neue EU-Typgenehmigung zu erteilen ist.
(2) Ein Antrag auf Änderung einer EU-Typgenehmigung wird ausschließlich bei der Genehmigungsbehörde eingereicht, die die ursprüngliche EU-Typgenehmigung erteilt hat.
(3) Stellt die Genehmigungsbehörde fest, dass für eine Änderung Kontrollen oder Prüfungen wiederholt werden müssen, so unterrichtet sie den Hersteller entsprechend.
Die in Artikel 30 genannten Verfahren gelten erst, nachdem die Genehmigungsbehörde auf der Grundlage dieser Kontrollen oder Prüfungen zu dem Schluss gelangt ist, dass die Anforderungen für die EU-Typgenehmigung weiterhin erfüllt sind.
Artikel 30
Revisionen und Erweiterungen von EU-Typgenehmigungen
(1) Ändern sich Angaben in den Beschreibungsunterlagen, ohne dass Kontrollen oder Prüfungen wiederholt werden müssen, so wird die Änderung als „Revision“ bezeichnet.
In diesen Fällen gibt die Genehmigungsbehörde, soweit erforderlich, die revidierten Seiten der Beschreibungsunterlagen heraus, auf denen die Art der Änderung und das Datum der Neuausgabe leicht ersichtlich sind. Eine konsolidierte, aktualisierte Fassung der Beschreibungsunterlagen mit einer ausführlichen Beschreibung der Änderungen erfüllt diese Anforderung.
(2) Eine Änderung wird als „Erweiterung“ bezeichnet, wenn sich in den Beschreibungsunterlagen vermerkte Angaben geändert haben und wenn
a)
weitere Kontrollen oder Prüfungen erforderlich sind;
b)
Angaben im EU-Typgenehmigungsbogen, außer in den zugehörigen Anlagen, geändert wurden;
c)
neue Anforderungen aufgrund eines der in Anhang I aufgeführten Rechtsakte auf den genehmigten Fahrzeugtyp oder das genehmigte System oder Bauteil oder die genehmigte selbstständige technische Einheit Anwendung finden.
Im Fall einer Erweiterung stellt die Genehmigungsbehörde einen aktualisierten EU-Typgenehmigungsbogen mit einer Erweiterungsnummer aus, die gegenüber der fortlaufenden Nummer der letzten Erweiterung um eins erhöht wurde. Der Grund für die Erweiterung und das Datum der Neuausstellung müssen auf diesem Genehmigungsbogen leicht ersichtlich sein.
(3) Anlässlich der Herausgabe geänderter Seiten oder einer konsolidierten, aktualisierten Fassung ist das Inhaltsverzeichnis zu den Beschreibungsunterlagen, das dem Genehmigungsbogen als Anlage beigefügt ist, ebenfalls so zu ändern, dass daraus das Datum der jüngsten Erweiterung oder Revision oder das Datum der jüngsten Konsolidierung der aktualisierten Fassung ersichtlich ist.
(4) Sind die neuen, in Absatz 2 Buchstabe c genannten Anforderungen unter technischen Gesichtspunkten für den Fahrzeugtyp nicht von Belang oder betreffen sie eine andere Fahrzeugklasse als die, zu der das Fahrzeug gehört, so ist keine Änderung der Typgenehmigung für das Fahrzeug erforderlich.
Artikel 31
Herausgabe und Bekanntgabe von Änderungen
(1) Bei Erweiterung einer Typgenehmigung werden alle betroffenen Teile des EU-Typgenehmigungsbogens, seiner Anlagen und des Inhaltsverzeichnisses zu den Beschreibungsunterlagen aktualisiert. Der aktualisierte Genehmigungsbogen und seine Anlagen werden dem Antragsteller unverzüglich ausgestellt.
(2) Im Falle einer Revision stellt die Genehmigungsbehörde dem Antragsteller unverzüglich die revidierten Dokumente oder die konsolidierte, aktualisierte Fassung, gegebenenfalls einschließlich des geänderten Inhaltsverzeichnisses zu den Beschreibungsunterlagen, aus.
(3) Die Genehmigungsbehörde unterrichtet die Genehmigungsbehörden der anderen Mitgliedstaaten nach den in Artikel 24 genannten Verfahren von allen an EU-Typgenehmigungen vorgenommenen Änderungen.
KAPITEL VII
GÜLTIGKEIT EINER EU-TYPGENEHMIGUNG
Artikel 32
Erlöschen der Gültigkeit
(1) EU-Typgenehmigungen werden für eine unbegrenzte Dauer ausgestellt.
(2) Eine EU-Typgenehmigung für Fahrzeuge verliert ihre Gültigkeit in jedem der folgenden Fälle:
a)
wenn neue Anforderungen, die für den genehmigten Fahrzeugtyp gelten, für die Bereitstellung auf dem Markt, die Zulassung oder die Inbetriebnahme von Fahrzeugen verbindlich werden und eine entsprechende Aktualisierung der Typgenehmigung nicht möglich ist,
b)
wenn die Produktion des genehmigten Fahrzeugs freiwillig endgültig eingestellt wird,
c)
wenn die Gültigkeitsdauer der Genehmigung aufgrund einer Beschränkung gemäß Artikel 35 Absatz 6 befristet ist,
d)
wenn die Genehmigung gemäß Artikel 28 Absatz 5, Artikel 44 Absatz 1 oder Artikel 47 Absatz 4 entzogen wurde.
(3) Wird nur eine Variante innerhalb eines Typs oder nur eine Version innerhalb einer Variante ungültig, so wird die EU-Typgenehmigung für das fragliche Fahrzeug nur für die betroffene Variante oder Version ungültig.
(4) Wird die Produktion eines bestimmten Fahrzeugtyps endgültig eingestellt, muss der Hersteller die Genehmigungsbehörde, die die EU-Typgenehmigung für dieses Fahrzeug erteilt hat, davon in Kenntnis setzen.
Innerhalb eines Monats nach Erhalt einer Mitteilung nach Unterabsatz 1 unterrichtet die Genehmigungsbehörde, die die EU-Typgenehmigung für das Fahrzeug erteilt hat, die Genehmigungsbehörden der anderen Mitgliedstaaten entsprechend.
(5) Unbeschadet des Absatzes 4 setzt der Hersteller die Genehmigungsbehörde, die die EU-Typgenehmigung erteilt hat, davon in Kenntnis, wenn eine EU-Typgenehmigung für Fahrzeuge ungültig wird.
Die Genehmigungsbehörde, die die EU-Typgenehmigung erteilt hat, teilt den Genehmigungsbehörden der anderen Mitgliedstaaten unverzüglich alle sachdienlichen Angaben mit, damit gegebenenfalls Artikel 39 angewandt werden kann.
Die Mitteilung nach Unterabsatz 2 enthält insbesondere das Herstellungsdatum und die Fahrzeug-Identifizierungsnummer des letzten hergestellten Fahrzeugs.
KAPITEL VIII
ÜBEREINSTIMMUNGSBESCHEINIGUNG UND KENNZEICHNUNGEN
Artikel 33
Übereinstimmungsbescheinigung
(1) Der Hersteller in seiner Eigenschaft als Inhaber einer EU-Typgenehmigung für ein Fahrzeug legt jedem vollständigen, unvollständigen oder vervollständigten Fahrzeug, das in Übereinstimmung mit dem genehmigten Fahrzeugtyp hergestellt wurde, eine Übereinstimmungsbescheinigung in Papierform bei.
Eine solche Bescheinigung wird dem Käufer kostenlos zusammen mit dem Fahrzeug ausgehändigt. Ihre Aushändigung darf nicht von einer ausdrücklichen Aufforderung oder von der Vorlage zusätzlicher Informationen beim Hersteller abhängig gemacht werden.
Der Fahrzeughersteller stellt dem Fahrzeughalter in den zehn Jahren nach dem Fertigungsdatum des Fahrzeugs auf Antrag gegen Entgelt ein Duplikat der Übereinstimmungsbescheinigung aus, wobei dieses Entgelt die Kosten der Ausstellung nicht übersteigen darf. Jedes Duplikat ist auf der Vorderseite deutlich sichtbar mit dem Vermerk „Duplikat“ zu kennzeichnen.
(2) Der Hersteller verwendet das Muster für eine Übereinstimmungsbescheinigung, das die Kommission im Wege von Durchführungsrechtakten festlegt. Diese Durchführungsrechtsakte werden gemäß dem in Artikel 69 Absatz 2 genannten Prüfverfahren erlassen. Die Übereinstimmungsbescheinigung muss fälschungssicher sein. Zu diesem Zweck ist in den Durchführungsrechtakten festzulegen, dass das für die Bescheinigung verwendete Papier durch verschiedene drucktechnische Sicherungen geschützt sein muss. Die ersten entsprechenden Durchführungsrechtsakte werden bis zum 31. Dezember 2014 erlassen.
(3) Die Übereinstimmungsbescheinigung ist in mindestens einer der Amtssprachen der Union abzufassen. Jeder Mitgliedstaat kann verlangen, dass die Übereinstimmungsbescheinigung in seine Amtssprache(n) übersetzt wird.
(4) Die zur Unterzeichnung von Übereinstimmungsbescheinigungen berechtigte(n) Person(en) gehört/gehören der Organisation des Herstellers an und ist/sind von der Unternehmensleitung ordnungsgemäß ermächtigt, für den Hersteller die volle rechtliche Verantwortung bezüglich Konstruktion und Bau eines Fahrzeugs oder bezüglich der Übereinstimmung der Produktion des Fahrzeugs zu übernehmen.
(5) Die Übereinstimmungsbescheinigung ist vollständig auszufüllen und darf hinsichtlich der Nutzung des Fahrzeugs keine anderen als die in dieser Verordnung oder einem der gemäß dieser Verordnung erlassenen delegierten Rechtsakte vorgesehenen Beschränkungen enthalten.
(6) Im Falle eines unvollständigen oder vervollständigten Fahrzeugs trägt der Hersteller nur diejenigen Angaben in die Übereinstimmungsbescheinigung ein, die in der betreffenden Genehmigungsstufe zu ergänzen oder zu ändern sind, und fügt dieser Bescheinigung gegebenenfalls alle Übereinstimmungsbescheinigungen der vorangegangenen Genehmigungsstufen bei.
(7) Die Übereinstimmungsbescheinigung für Fahrzeuge, die nach Artikel 35 Absatz 2 genehmigt wurden, muss in ihrem Titel folgenden Zusatz tragen: „Für vollständige/vervollständigte Fahrzeuge, die nach Artikel 26 der Verordnung (EU) Nr. 167/2013 des Europäischen Parlaments und des Rates vom 5. Februar 2013 über die Genehmigung und Marktüberwachung von land- und forstwirtschaftlichen Fahrzeugen typgenehmigt wurden (vorläufige Genehmigung)“.
(8) Die in den in Absatz 2 genannten Durchführungsrechtsakten festgelegte Übereinstimmungsbescheinigung muss für Fahrzeuge, die nach Artikel 37 typgenehmigt wurden, in ihrem Titel folgenden Zusatz tragen: „Für vollständige/vervollständigte Fahrzeuge, die als Kleinserienfahrzeuge typgenehmigt wurden“; in der Nähe dieses Zusatzes ist das Herstellungsjahr gefolgt von einer fortlaufenden Nummer anzubringen, die zwischen 1 und der in Anhang II genannten höchstzulässigen Stückzahl liegt und angibt, um das wievielte zulässige Fahrzeug der im betreffenden Jahr gefertigten Serie es sich handelt.
(9) Unbeschadet des Absatzes 1 kann der Hersteller der Zulassungsstelle jedes Mitgliedstaats die Übereinstimmungsbescheinigung auch in elektronischer Form übermitteln.
Artikel 34
Gesetzlich vorgeschriebenes Schild mit der entsprechenden Kennzeichnung für Fahrzeuge und Typgenehmigungszeichen für Bauteile oder selbstständige technische Einheiten
(1) Der Hersteller eines Fahrzeugs versieht jedes in Übereinstimmung mit dem genehmigten Typ hergestellte Fahrzeug mit dem gesetzlich vorgeschriebenen Schild mit der entsprechenden Kennzeichnung, die gemäß dem nach Absatz 3 erlassenen einschlägigen Durchführungsrechtsakt erforderlich ist.
(2) Der Hersteller eines Bauteils oder einer selbstständigen technischen Einheit versieht alle in Übereinstimmung mit dem genehmigten Typ hergestellten Bauteile oder selbstständigen technischen Einheiten, auch wenn sie Bestandteil von Systemen sind, mit dem Typgenehmigungszeichen, das nach dem gemäß dieser Verordnung erlassenen einschlägigen Durchführungsrechtsakt oder der einschlägigen UN-ECE-Regelung oder dem einschlägigen OECD-Kodex vorgeschrieben ist.
Ist kein Typgenehmigungszeichen erforderlich, so bringt der Hersteller mindestens seinen Firmennamen oder sein Firmenzeichen, die Typennummer oder eine Identifizierungsnummer an.
(3) Das gesetzlich vorgeschriebene Schild und das EU-Typgenehmigungszeichen müssen dem Muster entsprechen, das von der Kommission im Wege von Durchführungsrechtsakten festgelegt wird. Diese Durchführungsrechtsakte werden gemäß dem in Artikel 69 Absatz 2 genannten Prüfverfahren erlassen. Die ersten entsprechenden Durchführungsrechtsakte werden bis zum 31. Dezember 2014 erlassen.
KAPITEL IX
AUSNAHMEN FÜR NEUE TECHNIKEN ODER NEUE KONZEPTE
Artikel 35
Ausnahmen für neue Techniken oder neue Konzepte
(1) Der Hersteller kann eine EU-Typgenehmigung für den Typ eines Fahrzeugs, eines Systems, eines Bauteils oder einer selbstständigen technischen Einheit beantragen, bei dem neue Techniken oder neue Konzepte verwirklicht sind, die mit einem oder mehreren der in Anhang I aufgeführten Rechtsakte unvereinbar sind.
(2) Die Genehmigungsbehörde erteilt die EU-Typgenehmigung nach Absatz 1, wenn alle nachstehenden Bedingungen erfüllt sind:
a)
in dem Antrag wird dargelegt, weshalb die in dem System, dem Bauteil oder der selbstständigen technischen Einheit verwirklichten Techniken oder Konzepte mit einem oder mehreren der in Anhang I aufgeführten Rechtsakte unvereinbar sind;
b)
in dem Antrag werden die Auswirkungen der neuen Technik auf die Sicherheit und den Umweltschutz sowie die Maßnahmen beschrieben, durch die sichergestellt wird, dass Sicherheit und Umweltschutz mindestens in dem gleichen Maße gewährleistet sind wie durch die Anforderungen, von denen eine Ausnahme beantragt wird;
c)
es werden eine Beschreibung der durchgeführten Prüfungen sowie deren Ergebnisse vorgelegt, die nachweisen, dass die Bedingung gemäß Buchstabe b erfüllt ist.
(3) Für Ausnahmen von einer solchen EU-Typgenehmigung für neue Techniken oder neue Konzepte ist eine Autorisierung der Kommission erforderlich. Diese Autorisierung wird im Wege eines Durchführungsrechtsakts erteilt. Dieser Durchführungsrechtsakt wird gemäß dem in Artikel 69 Absatz 2 genannten Prüfverfahren erlassen.
(4) Solange die Kommission nicht über die Autorisierung entschieden hat, kann die Genehmigungsbehörde bereits die EU-Typgenehmigung erteilen, die jedoch vorläufig ist, nur in dem Hoheitsgebiet dieses Mitgliedstaats gültig ist und für einen Fahrzeugtyp gilt, der unter die beantragte Ausnahme fällt. Die Genehmigungsbehörde setzt die Kommission und die anderen Mitgliedstaaten umgehend davon in Kenntnis und übermittelt ihnen gleichzeitig die in Absatz 2 genannten Unterlagen.
Der vorläufige Charakter und die räumlich begrenzte Gültigkeit sind aus dem Kopf des Typgenehmigungsbogens und aus dem Kopf der Übereinstimmungsbescheinigung ersichtlich. Die Kommission kann zur Bereitstellung harmonisierter Muster für den Typgenehmigungsbogen und die Übereinstimmungsbescheinigung für die Zwecke dieses Absatzes Durchführungsrechtsakte erlassen. Diese Durchführungsrechtsakte werden gemäß dem in Artikel 69 Absatz 2 genannten Prüfverfahren erlassen.
(5) Andere Genehmigungsbehörden können beschließen, die in Absatz 4 genannte vorläufige Genehmigung in ihrem Hoheitsgebiet schriftlich anzuerkennen.
(6) Gegebenenfalls wird in der in Absatz 3 genannten Autorisierung der Kommission angegeben, ob sie in irgendeiner Weise beschränkt ist. Die Gültigkeitsdauer der Typgenehmigung beträgt in jedem Fall mindestens 36 Monate.
(7) Beschließt die Kommission, die Autorisierung zu verweigern, so teilt die Genehmigungsbehörde dem Inhaber der vorläufigen Typgenehmigung nach Absatz 3 unverzüglich mit, dass die vorläufige Genehmigung sechs Monate nach dem Tag des Beschlusses der Kommission über die Verweigerung aufgehoben wird.
Fahrzeuge, die in Übereinstimmung mit der vorläufigen Genehmigung vor deren Ungültigwerden hergestellt wurden, dürfen jedoch in jedem Mitgliedstaat, der die vorläufige Genehmigung anerkannt hat, in Verkehr gebracht, zugelassen oder in Betrieb genommen werden.
Artikel 36
Anschließende Anpassung der delegierten Rechtsakte und Durchführungsrechtsakte
(1) Autorisiert die Kommission die Genehmigung einer Ausnahme gemäß Artikel 35, so unternimmt sie unverzüglich die notwendigen Schritte, um die betreffenden delegierten Rechtsakte oder Durchführungsrechtsakte an den technischen Fortschritt anzupassen.
Betrifft die Ausnahme nach Artikel 35 eine UN-ECE-Regelung, so unterbreitet die Kommission einen Vorschlag zur Änderung der betreffenden UN-ECE-Regelung gemäß dem Verfahren des Geänderten Übereinkommens von 1958.
(2) Sobald die einschlägigen Rechtsakte geändert sind, werden alle Beschränkungen in dem Beschluss der Kommission zur Autorisierung der Ausnahme aufgehoben.
Wurden die notwendigen Schritte zur Anpassung der delegierten Rechtsakte oder Durchführungsrechtsakte nicht unternommen, so kann die Kommission auf Antrag des Mitgliedstaats, der die Genehmigung erteilt hat, im Wege eines Beschlusses in Form eines nach dem in Artikel 69 Absatz 2 genannten Prüfverfahren erlassenen Durchführungsrechtsakts den Mitgliedstaat autorisieren, die Gültigkeitsdauer der Typgenehmigung zu verlängern.
KAPITEL X
KLEINSERIENFAHRZEUGE
Artikel 37
Nationale Kleinserien-Typgenehmigung
(1) Der Hersteller kann eine nationale Kleinserien-Typgenehmigung für einen Fahrzeugtyp im Rahmen der in Anhang II festgelegten jährlichen Mengen beantragen. Diese festgelegten Mengen gelten für die Bereitstellung auf dem Markt, die Zulassung oder die Inbetriebnahme von Fahrzeugen des genehmigten Typs auf dem Markt eines jeden Mitgliedstaats in einem bestimmten Jahr.
Bei der nationalen Kleinserien-Typgenehmigung kann die Genehmigungsbehörde aus begründetem Anlass von der Anwendung einer oder mehrerer der Bestimmungen dieser Verordnung und einer oder mehrerer der Bestimmungen eines oder mehrerer der in Anhang I aufgeführten Rechtsakte absehen, sofern sie alternative Anforderungen festlegt.
(2) Die alternativen Anforderungen nach Absatz 1 müssen so weit, wie es praktisch machbar ist, das gleiche Maß an funktionaler Sicherheit, Umweltschutz und Sicherheit am Arbeitsplatz gewährleisten wie die einschlägigen Rechtsakte, die in Anhang I aufgeführt sind.
(3) Im Hinblick auf die nationale Typgenehmigung von Fahrzeugen nach diesem Artikel werden Systeme, Bauteile oder selbstständige technische Einheiten, die gemäß den in Anhang I aufgeführten Rechtsakten typgenehmigt wurden, akzeptiert.
(4) Der Typgenehmigungsbogen für Fahrzeuge, die gemäß diesem Artikel typgenehmigt wurden, wird gemäß dem in Artikel 25 Absatz 2 genannten Muster abgefasst, darf in seinem Kopf aber nicht die Bezeichnung „EU-Typgenehmigungsbogen für Fahrzeuge“ tragen und muss Angaben dazu enthalten, inwieweit nach Absatz 1 von der Anwendung von Vorschriften abgesehen wurde. Typgenehmigungsbögen sind gemäß dem in Artikel 24 Absatz 4 genannten harmonisierten System zu nummerieren.
(5) Die nationale Kleinserien-Typgenehmigung gilt nur für das Hoheitsgebiet des Mitgliedstaats, dessen Genehmigungsbehörde sie erteilt hat.
(6) Auf Antrag des Herstellers wird jedoch den Genehmigungsbehörden der vom Hersteller angegebenen Mitgliedstaaten per Einschreiben oder E-Mail eine Kopie des Typgenehmigungsbogens und der zugehörigen Anlagen übermittelt.
(7) Die Genehmigungsbehörden der vom Hersteller angegebenen Mitgliedstaaten entscheiden binnen drei Monaten nach Eingang des Antrags nach Absatz 6, ob sie die Typgenehmigung anerkennen. Sie teilen der Genehmigungsbehörde, die die nationale Kleinserien-Typgenehmigung erteilt hat, ihre Entscheidung förmlich mit.
(8) Die Genehmigungsbehörden der Mitgliedstaaten akzeptieren die nationale Typgenehmigung, sofern sie keinen begründeten Anlass zu der Annahme haben, dass die nationalen technischen Anforderungen, nach denen das Fahrzeug genehmigt wurde, ihren eigenen Anforderungen nicht gleichwertig sind.
(9) Auf Ersuchen eines Antragstellers, der ein Fahrzeug mit einer nationalen Kleinserien-Typgenehmigung in einem anderen Mitgliedstaat in Verkehr bringen oder zulassen will, übermittelt die Genehmigungsbehörde, die die nationale Kleinserien-Typgenehmigung erteilt hat, der nationalen Behörde des anderen Mitgliedstaats eine Kopie des Typgenehmigungsbogens einschließlich der Beschreibungsunterlagen. Die Absätze 7 und 8 finden Anwendung.
KAPITEL XI
BEREITSTELLUNG AUF DEM MARKT, ZULASSUNG ODER INBETRIEBNAHME
Artikel 38
Bereitstellung auf dem Markt, Zulassung oder Inbetriebnahme von Fahrzeugen
(1) Unbeschadet der Artikel 41 und 44 dürfen Fahrzeuge, für die die EU-Gesamtfahrzeug-Typgenehmigung vorgeschrieben ist oder für die der Hersteller eine solche Typgenehmigung gemäß dieser Verordnung erhalten hat, nur dann auf dem Markt bereitgestellt, zugelassen oder in Betrieb genommen werden, wenn sie mit einer gültigen Übereinstimmungsbescheinigung nach Artikel 33 versehen sind.
Die Bereitstellung auf dem Markt oder die Inbetriebnahme unvollständiger Fahrzeuge ist zulässig, die für die Fahrzeugzulassung zuständigen Behörden der Mitgliedstaaten können für solche Fahrzeuge jedoch die Zulassung verweigern und ihre Benutzung im Straßenverkehr untersagen.
(2) Absatz 1 gilt nicht für Fahrzeuge, die zur Verwendung durch die Streitkräfte, den Katastrophenschutz, die Feuerwehr und die für die Aufrechterhaltung der öffentlichen Ordnung zuständigen Kräfte bestimmt sind, oder für Fahrzeuge, die gemäß Artikel 37 genehmigt werden.
Artikel 39
Bereitstellung auf dem Markt, Zulassung oder Inbetriebnahme von Fahrzeugen einer auslaufenden Serie
(1) Innerhalb der in den Absätzen 2 und 4 festgelegten höchstzulässigen Stückzahlen und Frist für auslaufende Serien dürfen Fahrzeuge, die einem Fahrzeugtyp entsprechen, dessen EU-Typgenehmigung gemäß Artikel 32 nicht mehr gültig ist, auf dem Markt bereitgestellt, zugelassen oder in Betrieb genommen werden.
Unterabsatz 1 gilt nur für Fahrzeuge, die sich im Gebiet der Union befinden und für die zum Zeitpunkt ihrer Herstellung eine gültige EU-Typgenehmigung bestand, die aber weder auf dem Markt bereitgestellt noch zugelassen noch in Betrieb genommen wurden, bevor diese EU-Typgenehmigung ungültig wurde.
(2) Absatz 1 gilt bei vollständigen Fahrzeugen für einen Zeitraum von 24 Monaten, bei vervollständigten Fahrzeugen für einen Zeitraum von 30 Monaten, ab dem Tag des Ungültigwerdens der EU-Typgenehmigung.
(3) Ein Hersteller, der Absatz 1 in Anspruch nehmen will, muss dies bei der nationalen Behörde eines jeden Mitgliedstaats beantragen, in dem solche Fahrzeuge auf dem Markt bereitgestellt, zugelassen oder in Betrieb genommen werden sollen. In diesem Antrag ist darzulegen, aus welchen technischen oder wirtschaftlichen Gründen die Fahrzeuge den neuen Anforderungen für die Typgenehmigung nicht entsprechen können.
Die betroffene nationale Behörde entscheidet innerhalb von drei Monaten nach Eingang des Antrags, ob und für welche Stückzahl sie die Zulassung dieser Fahrzeuge in ihrem Hoheitsgebiet gestattet.
(4) Die Zahl der Fahrzeuge einer auslaufenden Serie darf 10 % der Zahl der in den zwei vorangegangenen Jahren zugelassenen Fahrzeuge oder die Zahl von 20 Fahrzeugen pro Mitgliedstaat nicht überschreiten, wobei die höhere Zahl maßgeblich ist.
(5) Ein eigener Vermerk, aus dem hervorgeht, dass es sich um ein Fahrzeug einer auslaufenden Serie handelt, ist auf der Übereinstimmungsbescheinigung der gemäß diesem Verfahren in Betrieb genommenen Fahrzeuge anzubringen.
(6) Die Mitgliedstaaten stellen sicher, dass die Zahl der Fahrzeuge, die nach dem Verfahren dieses Artikels auf dem Markt bereitgestellt, zugelassen oder in Betrieb genommen werden sollen, wirksam überwacht wird.
(7) Dieser Artikel ist nur anwendbar, wenn die Produktion aufgrund des Erlöschens der Gültigkeit der Typgenehmigung in dem in Artikel 32 Absatz 2 Buchstabe a genannten Fall eingestellt wurde.
Artikel 40
Bereitstellung auf dem Markt oder Inbetriebnahme von Bauteilen und selbstständigen technischen Einheiten
(1) Bauteile oder selbstständige technische Einheiten dürfen nur dann auf dem Markt bereitgestellt oder in Betrieb genommen werden, wenn sie den Anforderungen der in Anhang I aufgeführten einschlägigen Rechtsakte entsprechen und ordnungsgemäß gemäß Artikel 34 gekennzeichnet sind.
(2) Absatz 1 gilt nicht für Bauteile oder selbstständige technische Einheiten, die speziell für Neufahrzeuge gebaut oder ausgelegt sind, die nicht unter diese Verordnung fallen.
(3) Abweichend von Absatz 1 können die Mitgliedstaaten die Bereitstellung auf dem Markt oder die Inbetriebnahme von Bauteilen oder selbstständigen technischen Einheiten gestatten, die gemäß Artikel 35 von der Anwendung einer oder mehrerer Bestimmungen dieser Verordnung ausgenommen wurden oder für den Einbau in Fahrzeuge bestimmt sind, für die eine Genehmigung gemäß Artikel 37 erteilt wurde, die diese Bauteile oder selbstständigen technischen Einheiten selbst betrifft.
(4) Abweichend von Absatz 1 und soweit in dieser Verordnung oder in einem der gemäß dieser Verordnung erlassenen delegierten Rechtsakte nichts anderes bestimmt ist, können die Mitgliedstaaten die Bereitstellung auf dem Markt oder die Inbetriebnahme von Bauteilen oder selbstständigen technischen Einheiten gestatten, die für den Einbau in Fahrzeuge bestimmt sind, für die zum Zeitpunkt ihrer Bereitstellung auf dem Markt oder ihrer Inbetriebnahme weder nach dieser Verordnung noch nach der Richtlinie 2003/37/EG eine Typgenehmigung erforderlich war.
KAPITEL XII
SCHUTZKLAUSELN
Artikel 41
Verfahren zur Behandlung von Fahrzeugen, Systemen, Bauteilen und selbstständigen technischen Einheiten, mit denen ein erhebliches Risiko verbunden ist, auf nationaler Ebene
(1) Sind die Marktüberwachungsbehörden eines Mitgliedstaats gemäß Artikel 20 der Verordnung (EG) Nr. 765/2008 tätig geworden oder haben sie hinreichenden Grund zu der Annahme, dass ein/eine von dieser Verordnung erfasste(s) Fahrzeug, System, Bauteil oder selbstständige technische Einheit die Gesundheit oder Sicherheit von Menschen oder andere im öffentlichen Interesse schützenswerte Aspekte, die unter diese Verordnung fallen, erheblich gefährdet, so beurteilt die Genehmigungsbehörde, die die Genehmigung erteilt hat, ob das/die betreffende Fahrzeug, System, Bauteil oder selbstständige technische Einheit alle in dieser Verordnung festgelegten Anforderungen erfüllt. Die betroffenen Wirtschaftsakteure arbeiten uneingeschränkt mit den Genehmigungs- und/oder Marktüberwachungsbehörden zusammen.
Gelangt die Genehmigungsbehörde, die die Genehmigung erteilt hat, im Verlauf dieser Beurteilung zu dem Ergebnis, dass das Fahrzeug, System, Bauteil oder die selbstständige technische Einheit nicht die Anforderungen dieser Verordnung erfüllt, so fordert sie unverzüglich den betroffenen Wirtschaftsakteur dazu auf, innerhalb einer der Art des Risikos angemessenen Frist alle geeigneten Korrekturmaßnahmen zu ergreifen, um die Übereinstimmung des Fahrzeugs, Systems, Bauteils oder der selbstständigen technischen Einheit mit diesen Anforderungen herzustellen, es/sie vom Markt zu nehmen oder zurückzurufen.
Artikel 21 der Verordnung (EG) Nr. 765/2008 gilt für die in Unterabsatz 2 dieses Absatzes genannten Maßnahmen.
(2) Sind die Genehmigungsbehörden der Auffassung, dass sich die Nichtübereinstimmung nicht auf das Hoheitsgebiet ihres Mitgliedstaats beschränkt, so unterrichten sie die Kommission und die übrigen Mitgliedstaaten über die Ergebnisse der Beurteilung und die Maßnahmen, zu denen sie den Wirtschaftsakteur aufgefordert haben.
(3) Der Wirtschaftsakteur gewährleistet, dass sich alle geeigneten Korrekturmaßnahmen, die er ergreift, auf sämtliche nichtübereinstimmenden Fahrzeuge, Systeme, Bauteile oder selbstständigen technischen Einheiten erstrecken, die er in der Union in Verkehr gebracht oder zugelassen hat oder für deren Inbetriebnahme er verantwortlich ist.
(4) Ergreift der betreffende Wirtschaftsakteur innerhalb der in Absatz 1 Unterabsatz 2 genannten Frist keine angemessenen Korrekturmaßnahmen, so treffen die nationalen Behörden alle geeigneten Maßnahmen, um die Bereitstellung auf dem Markt, die Zulassung oder die Inbetriebnahme der nichtübereinstimmenden Fahrzeuge, Systeme, Bauteile oder selbstständigen technischen Einheiten auf ihrem nationalen Markt zu untersagen oder einzuschränken, sie vom Markt zu nehmen oder zurückzurufen.
(5) Die nationalen Behörden unterrichten die Kommission und die übrigen Mitgliedstaaten unverzüglich von den in Absatz 4 vorgesehenen Maßnahmen.
Aus den Informationen gehen alle verfügbaren Angaben hervor, insbesondere die Daten für die Identifizierung des/der nichtübereinstimmenden Fahrzeugs, Systems, Bauteils oder selbstständigen technischen Einheit, seine/ihre Herkunft, die Art der behaupteten Nichtübereinstimmung und des Risikos sowie die Art und Dauer der ergriffenen nationalen Maßnahmen und die Argumente des betroffenen Wirtschaftsakteurs. Die Genehmigungsbehörden geben insbesondere an, ob die Nichtübereinstimmung auf eine der folgenden Ursachen zurückzuführen ist:
a)
das Fahrzeug, System, Bauteil oder die selbstständige technische Einheit erfüllt Anforderungen hinsichtlich der Gesundheit oder Sicherheit von Menschen, des Umweltschutzes oder anderer im öffentlichen Interesse schützenswerter Aspekte gemäß dieser Verordnung nicht;
b)
die in Anhang I aufgeführten einschlägigen Rechtsakte weisen Mängel auf.
(6) Die Mitgliedstaaten unterrichten die Kommission und die übrigen Mitgliedstaaten innerhalb eines Monats über alle erlassenen Maßnahmen und jede weitere ihnen vorliegende Information zur Nichtübereinstimmung des Fahrzeugs, Systems, Bauteils oder der selbstständigen technischen Einheit sowie, falls sie der gemeldeten nationalen Maßnahme nicht zustimmen, über ihre Einwände.
(7) Erhebt ein anderer Mitgliedstaat oder die Kommission innerhalb eines Monats nach Erhalt der in Absatz 6 genannten Informationen einen Einwand gegen eine Maßnahme eines Mitgliedstaats, so unterzieht die Kommission diese Maßnahme einer Bewertung nach Artikel 42.
(8) Die Mitgliedstaaten gewährleisten, dass unverzüglich geeignete beschränkende Maßnahmen hinsichtlich des/der betreffenden Fahrzeugs, Systems, Bauteils oder selbstständigen technischen Einheit getroffen werden, wie etwa die Rücknahme des Fahrzeugs, Systems, Bauteils oder der selbstständigen technischen Einheit von ihrem Markt.
Artikel 42
Schutzklauselverfahren der Union
(1) Wurden im Zuge des Verfahrens gemäß Artikel 41 Absätze 3 und 4 Einwände gegen eine Maßnahme eines Mitgliedstaats erhoben oder ist die Kommission der Auffassung, dass eine nationale Maßnahme nicht mit dem Unionsrecht vereinbar ist, so nimmt die Kommission nach Konsultation der Mitgliedstaaten und des/der betroffenen Wirtschaftsakteurs/-akteure unverzüglich eine Beurteilung der nationalen Maßnahme vor. Anhand der Ergebnisse dieser Beurteilung fasst die Kommission gemäß dem in Artikel 69 Absatz 2 genannten Prüfverfahren einen Beschluss darüber, ob sie die nationale Maßnahme als gerechtfertigt betrachtet oder nicht.
Die Kommission teilt ihren Beschluss allen Mitgliedstaaten und dem/den betroffenen Wirtschaftsakteur(en) mit.
(2) Hält die Kommission die nationale Maßnahme für gerechtfertigt, so ergreifen alle Mitgliedstaaten die erforderlichen Maßnahmen, um zu gewährleisten, dass das/die nichtübereinstimmende Fahrzeug, System, Bauteil oder selbstständige technische Einheit vom Markt genommen wird, und unterrichten die Kommission darüber. Hält sie die nationale Maßnahme nicht für gerechtfertigt, so muss der betreffende Mitgliedstaat die Maßnahme gemäß dem Beschluss nach Absatz 1 zurücknehmen oder anpassen.
(3) Wird die nationale Maßnahme als gerechtfertigt betrachtet und mit Mängeln dieser Verordnung oder der gemäß dieser Verordnung erlassenen delegierten Rechtsakte oder Durchführungsrechtsakte begründet, so schlägt die Kommission geeignete Maßnahmen wie folgt vor:
a)
Handelt es sich um gemäß dieser Verordnung erlassene delegierte Rechtsakte oder Durchführungsrechtsakte, schlägt die Kommission die notwendigen Änderungen an dem betreffenden Rechtsakt vor;
b)
handelt es sich um UN-ECE-Regelungen, schlägt die Kommission gemäß dem nach dem Geänderten Übereinkommen von 1958 geltenden Verfahren die erforderlichen Abänderungsentwürfe zu den betreffenden UN-ECE-Regelungen vor.
Artikel 43
Übereinstimmende Fahrzeuge, Systeme, Bauteile oder selbstständige technische Einheiten, die ein erhebliches Risiko darstellen
(1) Stellt ein Mitgliedstaat nach einer Beurteilung gemäß Artikel 41 Absatz 1 fest, dass Fahrzeuge, Systeme, Bauteile oder selbstständige technische Einheiten ein erhebliches Risiko für die Sicherheit von Menschen darstellen oder die Umwelt oder die öffentliche Gesundheit ernsthaft gefährden, obwohl sie den für sie geltenden Anforderungen entsprechen oder ordnungsgemäß gekennzeichnet sind, so fordert er den betroffenen Wirtschaftsakteur auf, alle geeigneten Maßnahmen zu ergreifen, um dafür zu sorgen, dass das betreffende Fahrzeug, System, Bauteil oder die selbstständige technische Einheit beim Inverkehrbringen, bei der Zulassung oder nach der Inbetriebnahme kein solches Risiko mehr darstellt oder dass es/sie innerhalb einer der Art des Risikos angemessenen, vertretbaren Frist vom Markt genommen oder zurückgerufen wird. Der Mitgliedstaat kann die Zulassung solcher Fahrzeuge verweigern, solange der Hersteller nicht alle geeigneten Maßnahmen ergriffen hat.
(2) Im Falle von Fahrzeugen, Systemen, Bauteilen oder selbstständigen technischen Einheiten nach Absatz 1 gewährleistet der Wirtschaftsakteur, dass hinsichtlich aller derartigen Fahrzeuge, Systeme, Bauteile oder selbstständigen technischen Einheiten, die in der Union in Verkehr gebracht, zugelassen oder in Betrieb genommen wurden, Korrekturmaßnahmen ergriffen werden.
(3) Der Mitgliedstaat gemäß Absatz 1 unterrichtet die Kommission und die übrigen Mitgliedstaaten innerhalb eines Monats über alle verfügbaren Angaben, insbesondere über die für die Identifizierung des betreffenden Fahrzeugs, Systems, Bauteils oder der betreffenden selbstständigen technischen Einheit erforderlichen Daten, die Herkunft und die Lieferkette des Fahrzeugs, Systems, Bauteils oder der selbstständigen technischen Einheit, die Art des Risikos sowie die Art und Dauer der ergriffenen nationalen Maßnahmen.
(4) Die Kommission konsultiert unverzüglich die Mitgliedstaaten und den/die betroffenen Wirtschaftsakteur/-e sowie insbesondere die Genehmigungsbehörde, die die Typgenehmigung erteilt hat, und nimmt eine Beurteilung der ergriffenen nationalen Maßnahmen vor. Anhand der Ergebnisse dieser Beurteilung entscheidet die Kommission, ob sie die in Absatz 1 genannte nationalen Maßnahmen als gerechtfertigt betrachtet oder nicht, und schlägt, soweit erforderlich, geeignete Maßnahmen vor.
(5) Die Kommission richtet ihren Beschluss an alle Mitgliedstaaten und teilt ihn diesen und dem/den betroffenen Wirtschaftsakteur(en) unverzüglich mit.
Artikel 44
Nicht mit dem genehmigten Typ übereinstimmende Fahrzeuge, Systeme, Bauteile und selbstständige technische Einheiten
(1) Stimmen neue Fahrzeuge, Systeme, Bauteile oder selbstständige technische Einheiten, die mit einer Übereinstimmungsbescheinigung oder einem Genehmigungszeichen versehen sind, nicht mit dem genehmigten Typ überein, so ergreift die Genehmigungsbehörde, die die EU-Typgenehmigung erteilt hat, die notwendigen Maßnahmen, einschließlich eines Entzugs der Typgenehmigung, um sicherzustellen, dass die hergestellten Fahrzeuge, Systeme, Bauteile oder selbstständigen technischen Einheiten mit dem jeweils genehmigten Typ in Übereinstimmung gebracht werden.
(2) Für die Zwecke des Absatzes 1 gelten Abweichungen von den Angaben im EU-Typgenehmigungsbogen oder in den Beschreibungsunterlagen als Nichtübereinstimmung mit dem genehmigten Typ.
(3) Weist eine Genehmigungsbehörde nach, dass neue Fahrzeuge, Bauteile oder selbstständige technische Einheiten, die mit einer Übereinstimmungsbescheinigung oder einem Genehmigungszeichen aus einem anderen Mitgliedstaat versehen sind, nicht mit dem genehmigten Typ übereinstimmen, so kann sie die Genehmigungsbehörde, die die EU-Typgenehmigung erteilt hat, auffordern, sich zu vergewissern, dass die hergestellten Fahrzeuge, Systeme, Bauteile oder selbstständigen technischen Einheiten weiterhin mit dem jeweils genehmigten Typ übereinstimmen. Bei Erhalt einer derartigen Aufforderung ergreift die Genehmigungsbehörde, die die EU-Typgenehmigung erteilt hat, möglichst bald, spätestens aber innerhalb von drei Monaten ab dem Datum der Aufforderung die hierzu notwendigen Maßnahmen.
(4) Die Genehmigungsbehörde fordert die Genehmigungsbehörde, die die EU-Typgenehmigung für ein System, ein Bauteil, eine selbstständige technische Einheit oder ein unvollständiges Fahrzeug erteilt hat, in folgenden Fällen auf, die notwendigen Maßnahmen zu ergreifen, um sicherzustellen, dass die hergestellten Fahrzeuge wieder mit dem genehmigten Typ in Übereinstimmung gebracht werden:
a)
im Falle einer EU-Typgenehmigung für ein Fahrzeug, wenn die Nichtübereinstimmung eines Fahrzeugs ausschließlich auf die Nichtübereinstimmung eines Systems, eines Bauteils oder einer selbstständigen technischen Einheit zurückzuführen ist;
b)
im Falle einer Mehrstufen-Typgenehmigung, wenn die Nichtübereinstimmung eines vervollständigten Fahrzeugs ausschließlich auf die Nichtübereinstimmung eines Systems, eines Bauteils oder einer selbstständigen technischen Einheit, das/die Bestandteil des unvollständigen Fahrzeugs ist, oder auf die Nichtübereinstimmung des unvollständigen Fahrzeugs selbst zurückzuführen ist.
(5) Bei Erhalt einer derartigen Aufforderung ergreift die betroffene Genehmigungsbehörde möglichst bald, spätestens aber innerhalb von drei Monaten ab dem Datum der Aufforderung die hierzu notwendigen Maßnahmen, erforderlichenfalls unter Mitwirkung der auffordernden Genehmigungsbehörde.
(6) Wird eine Nichtübereinstimmung festgestellt, so ergreift die Genehmigungsbehörde des Mitgliedstaats, der die EU-Typgenehmigung für das System, das Bauteil, die selbstständige technische Einheit oder für das unvollständige Fahrzeug erteilt hat, die in Absatz 1 genannten Maßnahmen.
Die Genehmigungsbehörden unterrichten einander innerhalb eines Monats von jedem Entzug einer EU-Typgenehmigung und den Gründen hierfür.
(7) Bestreitet die Genehmigungsbehörde, die die EU-Typgenehmigung erteilt hat, die ihr gemeldete Nichtübereinstimmung, so bemühen sich die betroffenen Mitgliedstaaten um die Beilegung des Streitfalls. Die Kommission wird laufend davon unterrichtet und führt erforderlichenfalls geeignete Konsultationen durch, um eine Lösung herbeizuführen.
Artikel 45
Inverkehrbringen und Inbetriebnahme von Teilen oder Ausrüstungen, von denen ein erhebliches Risiko für das einwandfreie Funktionieren wesentlicher Systeme ausgehen kann
(1) Teile oder Ausrüstungen, von denen ein erhebliches Risiko für das einwandfreie Funktionieren von Systemen ausgehen kann, die für die Sicherheit des Fahrzeugs oder für seine Umweltverträglichkeit von wesentlicher Bedeutung sind, dürfen nicht in Verkehr gebracht, zugelassen oder in Betrieb genommen werden und müssen verboten werden, es sei denn, für sie wurde von einer Genehmigungsbehörde eine Autorisierung gemäß Artikel 46 Absätze 1, 2 und 4 erteilt.
(2) Damit die einheitliche Anwendung von Absatz 1 gewährleistet wird, kann die Kommission Durchführungsrechtsakte im Hinblick auf die Erstellung einer Liste derartiger Teile oder Ausrüstungen erlassen, wobei sie sich auf die verfügbaren Informationen und insbesondere auf die von den Mitgliedstaaten zu den nachstehenden Aspekten gemachten Angaben stützt:
a)
Vorhandensein eines erheblichen Risikos für die Sicherheit oder die Umweltverträglichkeit von Fahrzeugen, die mit den betreffenden Teilen oder Ausrüstungen ausgestattet sind, und
b)
mögliche Auswirkungen, die eine eventuelle Autorisierungspflicht für Teile oder Ausrüstungen aufgrund dieses Artikels für Verbraucher und Hersteller im Zubehör- und Ersatzteilmarkt hätte.
Diese Durchführungsrechtsakte werden gemäß dem in Artikel 69 Absatz 2 genannten Prüfverfahren erlassen.
(3) Absatz 1 findet keine Anwendung auf Originalteile oder -ausrüstungen und auf Teile oder Ausrüstungen, die gemäß einem der in Anhang I aufgeführten Rechtsakte typgenehmigt wurden, es sei denn, dass sich die Genehmigung auf andere als die in Absatz 1 erfassten Aspekte bezieht.
(4) Der Kommission wird die Befugnis übertragen, gemäß Artikel 71 delegierte Rechtsakte in Bezug auf die Anforderungen zu erlassen, die die in Absatz 1 dieses Artikels genannten Teile und Ausrüstungen erfüllen müssen.
(5) Diese Anforderungen können auf die in Anhang I aufgeführten Rechtsakte gegründet sein oder in einem Vergleich zwischen den Teilen oder Ausrüstungen und der Umweltverträglichkeit und dem Sicherheitsniveau des Originalfahrzeugs bzw. dessen Teilen bestehen. In beiden Fällen muss mit den Anforderungen sichergestellt werden, dass die Teile oder Ausrüstungen das Funktionieren der Systeme, die für die Sicherheit des Fahrzeugs oder seine Umweltverträglichkeit von wesentlicher Bedeutung sind, nicht beeinträchtigen.
Artikel 46
Teile oder Ausrüstungen, von denen ein erhebliches Risiko für das einwandfreie Funktionieren wesentlicher Systeme ausgehen kann - weitere Anforderungen
(1) Für die Zwecke des Artikels 45 Absatz 1 reicht der Hersteller von Teilen oder Ausrüstungen bei der Genehmigungsbehörde einen Antrag ein, dem ein von einem benannten Technischen Dienst erstellter Prüfbericht beigefügt ist, mit dem bescheinigt wird, dass die Teile oder Ausrüstungen, für die eine Autorisierung beantragt wird, die in Artikel 45 Absatz 4 genannten Anforderungen erfüllen. Der Hersteller darf je Typ und Teil nur einen einzigen Antrag bei nur einer einzigen Genehmigungsbehörde einreichen.
Die Genehmigungsbehörde, die eine Autorisierung erteilt hat, übermittelt auf Ersuchen der zuständigen Behörde eines anderen Mitgliedstaats mittels eines gemeinsamen sicheren elektronischen Austauschsystems innerhalb eines Monats nach Eingang des Ersuchens eine Kopie der angeforderten Bescheinigung der Autorisierung mit den zugehörigen Anlagen. Diese Kopie kann auch die Form einer sicheren elektronischen Datei haben.
(2) Der Antrag muss Angaben zum Hersteller der Teile oder Ausrüstungen, Angaben zum Typ, die Identifizierungs- und Teilnummern der Teile oder Ausrüstungen, den Namen des Fahrzeugherstellers, die Typbezeichnung des Fahrzeugs und gegebenenfalls das Baujahr oder alle sonstigen Informationen enthalten, die die Identifizierung des Fahrzeugs ermöglichen, das mit den Teilen oder Ausrüstungen ausgestattet werden soll.
Ist die Genehmigungsbehörde unter Berücksichtigung des Prüfberichts und weiterer Nachweise zu der Überzeugung gelangt, dass die betreffenden Teile oder Ausrüstungen den in Artikel 45 Absatz 4 genannten Anforderungen entsprechen, so autorisiert sie das Inverkehrbringen der Teile oder Ausrüstungen und ihre Inbetriebnahme vorbehaltlich des Absatzes 4 Unterabsatz 2 dieses Artikels.
Die Genehmigungsbehörde stellt dem Hersteller unverzüglich eine entsprechende Bescheinigung aus.
(3) Die Kommission kann zur Festlegung eines Musters und eines Nummerierungssystems für die Bescheinigung nach Absatz 2 Unterabsatz 3 Durchführungsrechtsakte erlassen. Diese Durchführungsrechtsakte werden gemäß dem in Artikel 69 Absatz 2 genannten Prüfverfahren erlassen.
(4) Der Hersteller teilt der Genehmigungsbehörde, die die Autorisierung erteilt hat, unverzüglich jede Änderung mit, die sich auf die Bedingungen auswirkt, unter denen die Autorisierung erteilt wurde. Die Genehmigungsbehörde entscheidet dann, ob die Autorisierung geändert oder neu ausgestellt werden muss und ob weitere Prüfungen erforderlich sind.
Der Hersteller ist dafür verantwortlich, dass die Teile oder Ausrüstungen jederzeit unter den Bedingungen hergestellt werden, aufgrund deren die Autorisierung erteilt wurde.
(5) Vor der Erteilung jeder Autorisierung prüft die Genehmigungsbehörde, ob zufriedenstellende Vorkehrungen getroffen wurden und Verfahren bestehen, die eine wirksame Kontrolle der Übereinstimmung der Produktion gewährleisten.
Stellt die Genehmigungsbehörde fest, dass die Bedingungen für die Erteilung der Autorisierung nicht mehr erfüllt sind, fordert sie den Hersteller auf, die erforderlichen Maßnahmen zu ergreifen, um sicherzustellen, dass die Teile und Ausrüstungen wieder in Übereinstimmung gebracht werden. Erforderlichenfalls entzieht sie die Autorisierung.
(6) Alle Meinungsverschiedenheiten zwischen Genehmigungsbehörden verschiedener Mitgliedstaaten im Zusammenhang mit der in Absatz 2 Unterabsatz 2 genannten Autorisierung werden der Kommission zur Kenntnis gebracht. Nach Anhörung der Genehmigungsbehörden ergreift die Kommission geeignete Maßnahmen zur Beilegung der Meinungsverschiedenheiten, was erforderlichenfalls auch die Aufforderung zum Entzug der Autorisierung einschließen kann.
(7) Solange die in Artikel 45 Absatz 2 genannte Liste nicht erstellt ist, dürfen die Mitgliedstaaten ihre nationalen Bestimmungen über Teile oder Ausrüstungen beibehalten, die das einwandfreie Funktionieren von Systemen, die für die Sicherheit des Fahrzeugs oder seine Umweltverträglichkeit von wesentlicher Bedeutung sind, beinträchtigen können.
Artikel 47
Rückruf von Fahrzeugen, Systemen, Bauteilen oder selbstständigen technischen Einheiten
(1) Muss ein Hersteller, dem eine EU-Gesamtfahrzeug-Typgenehmigung erteilt wurde, in Verkehr gebrachte oder zugelassene Fahrzeuge oder solche, für deren Inbetriebnahme er verantwortlich war, gemäß der Verordnung (EG) Nr. 765/2008 zurückrufen, weil von einem System, einem Bauteil oder einer selbstständigen technischen Einheit, mit denen diese Fahrzeuge ausgerüstet sind, ein erhebliches Risiko für die Sicherheit, die öffentliche Gesundheit oder die Umwelt ausgeht, unabhängig davon, ob sie nach dieser Verordnung ordnungsgemäß genehmigt sind, oder weil von einem Teil, für das keine besonderen Anforderungen im Typgenehmigungsrecht bestehen, ein erhebliches Risiko für die Sicherheit, die öffentliche Gesundheit oder die Umwelt ausgeht, so teilt dieser Hersteller dies unverzüglich der Genehmigungsbehörde mit, die die Genehmigung für die Fahrzeuge erteilt hat.
(2) Muss ein Hersteller von Systemen, Bauteilen oder selbstständigen technischen Einheiten, dem eine EU-Typgenehmigung erteilt wurde, in Verkehr gebrachte Systeme, Bauteile oder selbstständige technische Einheiten oder solche, für deren Inbetriebnahme er verantwortlich war, gemäß der Verordnung (EG) Nr. 765/2008 zurückrufen, weil von ihnen ein erhebliches Risiko für die Sicherheit, die Sicherheit am Arbeitsplatz, die öffentliche Gesundheit oder die Umwelt ausgeht, unabhängig davon, ob sie nach dieser Verordnung ordnungsgemäß genehmigt sind, so teilt der Hersteller dies unverzüglich der Genehmigungsbehörde mit, die die Genehmigung dafür erteilt hat.
(3) Der Hersteller muss der Genehmigungsbehörde Abhilfemaßnahmen vorschlagen, die geeignet sind, das in den Absätzen 1 und 2 genannte erhebliche Risiko zu beseitigen. Die Genehmigungsbehörde unterrichtet die Genehmigungsbehörden der anderen Mitgliedstaaten unverzüglich von den vorgeschlagenen Abhilfemaßnahmen.
Die Genehmigungsbehörden stellen sicher, dass diese Abhilfemaßnahmen in ihren jeweiligen Mitgliedstaaten wirksam umgesetzt werden.
(4) Ist die betreffende Genehmigungsbehörde der Ansicht, dass die Abhilfemaßnahmen nicht ausreichen oder zu langsam umgesetzt werden, so teilt sie dies unverzüglich der Genehmigungsbehörde mit, die die EU-Typgenehmigung erteilt hat.
Daraufhin informiert die Genehmigungsbehörde, die die EU-Typgenehmigung erteilt hat, den Hersteller. Wenn der Hersteller keine wirksamen Abhilfemaßnahmen vorschlägt und durchführt, ergreift die Genehmigungsbehörde, die die EU-Typgenehmigung erteilt hat, alle erforderlichen Schutzmaßnahmen bis hin zum Entzug der EU-Typgenehmigung. Im Falle des Entzugs der EU-Typgenehmigung setzt die Genehmigungsbehörde innerhalb eines Monats nach diesem Entzug per Einschreiben oder mit gleichwertigen elektronischen Mitteln den Hersteller, die Genehmigungsbehörden der anderen Mitgliedstaaten und die Kommission davon in Kenntnis.
Artikel 48
Bekanntgabe von Entscheidungen und Rechtsbehelfe
(1) Jede Entscheidung aufgrund dieser Verordnung und jede Entscheidung, durch die eine EU-Typgenehmigung verweigert oder entzogen, die Zulassung verweigert, das Inverkehrbringen, die Zulassung oder die Inbetriebnahme eines Fahrzeugs verboten oder beschränkt oder die Rücknahme eines Fahrzeugs vom Markt gefordert wird, ist genau zu begründen.
(2) Jede Entscheidung ist den Beteiligten unter Angabe der in dem betreffenden Mitgliedstaat nach geltendem Recht vorgesehenen Rechtsbehelfe und der Rechtsbehelfsfristen bekannt zu geben.
KAPITEL XIII
INTERNATIONALE REGELUNGEN
Artikel 49
Für die EU-Typgenehmigung erforderliche UN-ECE-Regelungen
(1) UN-ECE-Regelungen oder deren Änderungen, denen die Union zugestimmt hat oder denen die Union beigetreten ist und die in Anhang I dieser Verordnung oder in den gemäß dieser Verordnung erlassenen delegierten Rechtsakten aufgeführt sind, sind Bestandteil der Anforderungen für die EU-Typgenehmigung für Fahrzeuge.
(2) Die Genehmigungsbehörden der Mitgliedstaaten erkennen die nach den in Absatz 1 genannten UN-ECE-Regelungen erteilten Genehmigungen und gegebenenfalls die einschlägigen Genehmigungszeichen anstelle der Genehmigungen und Genehmigungszeichen an, die gemäß dieser Verordnung und den gemäß dieser Verordnung erlassenen delegierten Rechtsakten erteilt wurden.
(3) Hat die Union für die Zwecke der EU-Typgenehmigung für Fahrzeuge einer UN-ECE-Regelung oder Änderungen daran zugestimmt, so erlässt die Kommission gemäß Artikel 71 einen delegierten Rechtsakt, um die UN-ECE-Regelung oder die Änderungen daran verbindlich zu machen und Anhang I dieser Verordnung oder den gemäß dieser Verordnung erlassenen delegierten Rechtsakt entsprechend zu ändern.
In diesem delegierten Rechtsakt werden auch die Zeitpunkte angegeben, ab denen die UN-ECE-Regelung oder die Änderungen daran verbindlich gelten, und erforderlichenfalls Übergangsbestimmungen festgelegt.
Die Kommission erlässt gesonderte delegierte Rechtsakte im Hinblick auf die verbindliche Anwendung von UN-ECE-Regelungen.
Artikel 50
Anerkennung der OECD-Prüfberichte für die Zwecke der EU-Typgenehmigung
(1) Wird in dieser Verordnung auf OECD-Kodizes Bezug genommen, so beruht die EU-Typgenehmigung vorbehaltlich der sonstigen Anforderungen dieser Verordnung auf dem vollständigen Prüfbericht, der auf der Grundlage der OECD-Normenkodizes alternativ zu den gemäß dieser Verordnung oder den gemäß dieser Verordnung erlassenen delegierten Rechtsakten erstellten Prüfberichten ausgestellt wurde.
(2) Damit der in Absatz 1 genannte OECD-Prüfbericht für die Zwecke einer EU-Typgenehmigung anerkannt werden kann, muss er gemäß Anhang 1 des Beschlusses des OECD-Rates vom Februar 2012 zur Änderung der OECD-Normenkodizes für die amtliche Prüfung land- und forstwirtschaftlicher Zugmaschinen, in der jeweils aktuellen Fassung, genehmigt worden sein.
KAPITEL XIV
TECHNISCHE INFORMATIONEN
Artikel 51
Für Nutzer bestimmte Informationen
(1) Technische Informationen des Herstellers in Bezug auf Angaben, die in dieser Verordnung oder in den gemäß dieser Verordnung erlassenen delegierten Rechtsakten oder Durchführungsrechtsakten vorgesehen sind, dürfen nicht von den Angaben abweichen, die von der Genehmigungsbehörde genehmigt worden sind.
(2) Wenn ein gemäß dieser Verordnung erlassener delegierter Rechtsakt oder Durchführungsrechtsakt dies vorsieht, stellt der Hersteller den Nutzern alle relevanten Informationen und erforderlichen Anweisungen zur Verfügung, aus denen alle mit einem Fahrzeug, System, Bauteil oder einer selbstständigen technischen Einheit verbundenen besonderen Nutzungsbedingungen oder Nutzungseinschränkungen zu ersehen sind.
(3) Die in Absatz 2 genannten Informationen sind in der Amtssprache oder den Amtssprachen des Mitgliedstaats abzufassen, in dem das Fahrzeug in Verkehr gebracht, zugelassen oder in Betrieb genommen wird. Sie sind in Abstimmung mit der Genehmigungsbehörde in die Betriebsanleitung aufzunehmen.
Artikel 52
Für Hersteller von Bauteilen oder selbstständigen technischen Einheiten bestimmte Informationen
(1) Der Fahrzeughersteller muss den Herstellern von Bauteilen oder selbstständigen technischen Einheiten alle Angaben, gegebenenfalls auch Zeichnungen, zur Verfügung stellen, die in den gemäß dieser Verordnung erlassenen delegierten Rechtsakten und Durchführungsrechtsakten genannt sind und für die EU-Typgenehmigung von Bauteilen oder selbstständigen technischen Einheiten oder für den Erhalt einer Autorisierung nach Artikel 45 benötigt werden.
Der Fahrzeughersteller kann Hersteller von Bauteilen oder selbstständigen technischen Einheiten vertraglich zur Geheimhaltung von Informationen verpflichten, die nicht öffentlich zugänglich sind, einschließlich der Informationen, die Rechte des geistigen Eigentums betreffen.
(2) Ist ein Hersteller von Bauteilen oder selbstständigen technischen Einheiten Inhaber eines EU-Typgenehmigungsbogens, in dem nach Artikel 26 Absatz 4 auf Nutzungseinschränkungen und/oder besondere Einbauvorschriften hingewiesen wird, so stellt er dem Fahrzeughersteller alle diesbezüglichen Informationen zur Verfügung.
Wenn ein gemäß dieser Verordnung erlassener delegierter Rechtsakt dies vorsieht, fügt der Hersteller von Bauteilen oder selbstständigen technischen Einheiten den von ihm hergestellten Bauteilen oder selbstständigen technischen Einheiten Hinweise auf Nutzungseinschränkungen und/oder besondere Einbauvorschriften bei.
KAPITEL XV
ZUGANG ZU REPARATUR- UND WARTUNGSINFORMATIONEN
Artikel 53
Pflichten der Hersteller
(1) Der Hersteller gewährt autorisierten Händlern, Reparaturbetrieben und unabhängigen Wirtschaftsakteuren über Internetseiten unter Verwendung eines standardisierten Formats diskriminierungsfreien Zugang zu Reparatur- und Wartungsinformationen auf leicht und unverzüglich zugängliche Weise. Diese Pflicht gilt nicht für Fahrzeuge, die als Kleinserienfahrzeug genehmigt wurden.
Software, die für das einwandfreie Funktionieren von Sicherheits- und Umweltschutzüberwachungssystemen entscheidend ist, kann gegen unbefugte Eingriffe geschützt werden. Diese Systeme, bei denen Eingriffe für die Reparatur und Wartung erforderlich sind bzw. die autorisierten Händlern oder Reparaturbetrieben zugänglich sind, sind jedoch auch unabhängigen Wirtschaftsakteuren auf diskriminierungsfreie Weise zugänglich zu machen.
(2) Solange die Kommission kein standardisiertes Format für die Bereitstellung der in Absatz 1 genannten Informationen angenommen hat, sind diese durchgängig so verfügbar zu machen, dass sie von unabhängigen Wirtschaftsakteuren mit zumutbarem Aufwand verarbeitet werden können.
Der Hersteller gewährt autorisierten Händlern, Reparaturbetrieben und unabhängigen Wirtschaftsakteuren diskriminierungsfreien Zugang zu Weiterbildungsmaterial und einschlägigen Arbeitsgeräten. Ein solcher Zugang umfasst gegebenenfalls geeignete Schulungen in Bezug auf das Herunterladen der Software, die Handhabung der Fehlercodes des Diagnosesystems und den Einsatz der Arbeitsgeräte.
(3) Unbeschadet des Absatzes 1 umfassen die dort genannten Informationen mindestens folgende Elemente:
a)
Zugmaschinentyp und -modell,
b)
eine eindeutige Fahrzeug-Identifizierungsnummer,
c)
Servicehandbücher mit Reparatur- und Wartungsaufzeichnungen sowie Serviceplänen,
d)
technische Anleitungen und technische Kundendienst-Rundschreiben,
e)
Informationen über Bauteile und Diagnose (z. B. untere und obere Grenzwerte für Messungen),
f)
Schaltpläne,
g)
die Fehlercodes des Diagnosesystems einschließlich herstellerspezifischer Codes,
h)
alle Informationen, die für die Installation neuer oder aktualisierter Software auf neuen Fahrzeugen oder neuen Fahrzeugtypen erforderlich sind (zum Beispiel Softwareteilenummer),
i)
Informationen über Spezialwerkzeuge und -geräte und mithilfe herstellerspezifischer Einrichtungen übermittelte Informationen,
j)
Informationen über Datenspeicherung, Prüfdaten und alle anderen technischen Informationen (wie etwa bidirektionale Kontrolldaten, wenn sie für die eingesetzte Technologie relevant sind),
k)
Standard-Arbeitseinheiten oder -Zeiträume für Reparatur- und Wartungsarbeiten, wenn sie den autorisierten Händlern und Reparaturbetrieben des Herstellers direkt oder durch einen Dritten bereitgestellt werden.
(4) Autorisierte Händler oder Reparaturbetriebe, die zum Vertriebsnetz eines Fahrzeugherstellers gehören, gelten im Sinne dieser Verordnung insoweit als unabhängige Wirtschaftsakteure, als sie Wartungs- und Reparaturarbeiten an Fahrzeugen ausführen, die nicht von dem Hersteller stammen, zu dessen Vertriebsnetz sie gehören.
(5) Reparatur- und Wartungsinformationen müssen außer während der Wartung des Informationssystems jederzeit zur Verfügung stehen.
(6) Für die Zwecke der Herstellung und Instandhaltung von OBD-kompatiblen Ersatzteilen oder für die Instandhaltung benötigten Teilen und Diagnose- und Prüfgeräten stellt der Fahrzeughersteller allen interessierten Herstellern oder Reparaturbetrieben von Bauteilen und Diagnose- und Prüfgeräten diskriminierungsfrei die einschlägigen OBD- sowie Reparatur- und Wartungsinformationen zur Verfügung.
(7) Für die Zwecke der Entwicklung und Herstellung von Fahrzeugausrüstungen für mit alternativen Kraftstoffen betriebene Fahrzeuge stellt der Fahrzeughersteller den betroffenen Herstellern, Einbaubetrieben und Reparaturbetrieben von Ausrüstungen für mit alternativen Kraftstoffen betriebene Fahrzeuge die einschlägigen OBD- sowie Reparatur- und Wartungsinformationen diskriminierungsfrei zur Verfügung.
(8) Beantragt ein Hersteller für ein Fahrzeug die EU-Typgenehmigung oder die nationale Typgenehmigung, so muss er der Genehmigungsbehörde die Einhaltung dieser Verordnung bezüglich der nach diesem Artikel erforderlichen Informationen nachweisen.
Stehen diese Informationen nicht zur Verfügung oder entsprechen sie nicht dieser Verordnung und den gemäß dieser Verordnung erlassenen delegierten Rechtsakten und Durchführungsrechtsakten, wenn eine EU-Typgenehmigung oder eine nationale Typgenehmigung beantragt wird, so stellt der Hersteller die fehlenden Informationen innerhalb von sechs Monaten nach Erteilung der Genehmigung zur Verfügung.
Die Kommission kann einen Durchführungsrechtsakt erlassen, um ein Muster einer Bescheinigung über den Zugang zu OBD- sowie Reparatur- und Wartungsinformationen festzulegen, mit der der Hersteller gegenüber der Genehmigungsbehörde die Einhaltung der entsprechenden Bestimmungen nachweist. Dieser Durchführungsrechtsakt wird gemäß dem in Artikel 69 Absatz 2 genannten Prüfverfahren erlassen.
(9) Wird die Einhaltung dieser Verordnung innerhalb der in Absatz 8 Unterabsatz 2 genannten Frist nicht nachgewiesen, so trifft die Genehmigungsbehörde geeignete Maßnahmen, um für die Einhaltung dieser Verordnung zu sorgen.
(10) Der Hersteller macht Änderungen und Ergänzungen seiner Reparatur- und Wartungsinformationen auf seinen Internetseiten zum selben Zeitpunkt zugänglich, zu dem er sie seinen autorisierten Reparaturbetrieben zur Verfügung stellt.
(11) Werden Reparatur- und Wartungsaufzeichnungen über ein Fahrzeug in einer zentralen Datenbank des Fahrzeugherstellers oder in einer für diesen unterhaltenen zentralen Datenbank gespeichert, haben unabhängige Reparaturbetriebe unentgeltlichen Zugang zu derartigen Aufzeichnungen und haben die Möglichkeit, Informationen über von ihnen durchgeführte Reparatur- und Wartungsarbeiten einzugeben.
(12) Der Kommission wird die Befugnis übertragen, gemäß Artikel 71 delegierte Rechtsakte in Bezug auf die ausführlichen Anforderungen für den Zugang zu Reparatur- und Wartungsinformationen zu erlassen, insbesondere technische Spezifikationen darüber, wie Fahrzeugreparatur- und Wartungsinformationen bereitzustellen sind.
(13) Die Kommission passt im Wege der in Absatz 12 genannten delegierten Rechtsakte die in diesem Artikel festgelegten Informationsanforderungen an, einschließlich der technischen Spezifikationen darüber, wie die Informationen bereitzustellen sind, damit diese Anforderungen insbesondere in Bezug auf den besonderen Fall, in dem das Produktionsvolumen des betreffenden Fahrzeugtyps eines Herstellers gering ist, verhältnismäßig sind, wobei den höchstzulässigen Stückzahlen für Kleinserien gemäß Anhang II Rechnung zu tragen ist. In hinreichend begründeten Fällen kann diese Anpassung dazu führen, dass eine Ausnahmeregelung von der Anforderung, die Informationen in einem standardisierten Format bereitzustellen, gewährt wird. Durch eine mögliche Anpassung oder Ausnahmeregelung muss in jedem Fall sichergestellt werden, dass die Ziele dieses Artikels erreicht werden können.
Artikel 54
Pflichten bei mehreren Typgenehmigungsinhabern
Bei der Mehrphasen-Typgenehmigung, der gemischten Typgenehmigung und der Mehrstufen-Typgenehmigung ist der für die jeweilige Typgenehmigung verantwortliche Hersteller auch für die Übermittlung der Reparaturinformationen betreffend das jeweilige System, das jeweilige Bauteil oder die jeweilige selbstständige technische Einheit oder die jeweilige Stufe sowohl an den Endhersteller als auch an unabhängige Wirtschaftsakteure verantwortlich.
Der Endhersteller ist für die Bereitstellung von Informationen über das gesamte Fahrzeug an unabhängige Wirtschaftsakteure verantwortlich.
Artikel 55
Gebühren für den Zugang zu Reparatur- und Wartungsinformationen
(1) Der Hersteller kann für den Zugang zu den unter diese Verordnung fallenden Reparatur- und Wartungsinformationen, Arbeitsgeräten und Schulungen eine angemessene und verhältnismäßige Gebühr erheben. Eine Gebühr gilt als nicht angemessen oder verhältnismäßig, wenn der Umfang der Nutzung dieser Informationen durch den unabhängigen Wirtschaftsakteur nicht berücksichtigt wird und sie daher eine abschreckende Wirkung zeigt.
(2) Der Hersteller bietet den Zugang zu Reparatur- und Wartungsinformationen für einen Tag, einen Monat oder ein Jahr an, wobei die Gebühr nach der gewährten Dauer des Zugangs gestaffelt ist.
Artikel 56
Forum für Fragen des Zugangs zu Fahrzeuginformationen
Der Tätigkeitsbereich des durch Artikel 13 Absatz 9 der Verordnung (EG) Nr. 692/2008 der Kommission vom 18. Juli 2008 zur Durchführung und Änderung der Verordnung (EG) Nr. 715/2007 des Europäischen Parlaments und des Rates über die Typgenehmigung von Kraftfahrzeugen hinsichtlich der Emissionen von leichten Personenkraftwagen und Nutzfahrzeugen (Euro 5 und Euro 6) und über den Zugang zu Reparatur- und Wartungsinformationen für Fahrzeuge (34) eingerichteten Forums für Fragen des Zugangs zu Fahrzeuginformationen wird auf die in den Anwendungsbereich dieser Verordnung fallenden Fahrzeuge ausgedehnt.
Anhand von Nachweisen für eine absichtliche oder unbeabsichtigte missbräuchliche Verwendung von OBD- sowie Reparatur- und Wartungsinformationen berät das in Absatz 1 genannte Forum die Kommission im Hinblick auf Maßnahmen zur Verhinderung einer derartigen missbräuchlichen Verwendung.
KAPITEL XVI
BENENNUNG UND NOTIFIZIERUNG VON TECHNISCHEN DIENSTEN
Artikel 57
Anforderungen für Technische Dienste
(1) Die benennenden Genehmigungsbehörden stellen sicher, dass ein Technischer Dienst vor seiner Benennung nach Artikel 59 die Anforderungen der Absätze 2 bis 9 dieses Artikels erfüllt.
(2) Unbeschadet des Artikels 60 Absatz 1 wird ein Technischer Dienst nach dem nationalen Recht eines Mitgliedstaats gegründet und ist mit Rechtspersönlichkeit ausgestattet.
(3) Bei einem Technischen Dienst muss es sich um einen unabhängigen Dritten handeln, der mit dem Prozess des Entwurfs und der Herstellung, Lieferung oder Wartung eines Fahrzeugs, Systems, Bauteils oder einer selbstständigen technischen Einheit, das/die er bewertet, in keinerlei Verbindung steht.
Eine Stelle, die einem Wirtschaftsverband oder einem Fachverband angehört und die Fahrzeuge, Systeme, Bauteile oder selbstständigen technischen Einheiten bewertet, prüft oder kontrolliert, an deren Entwurf, Herstellung, Bereitstellung, Montage, Gebrauch oder Wartung Unternehmen beteiligt sind, die von diesem Verband vertreten werden, kann unter der Bedingung, dass ihre Unabhängigkeit sowie die Abwesenheit jedweder Interessenskonflikte nachgewiesen ist, als Stelle gelten, die die Anforderungen von Unterabsatz 1 erfüllt.
(4) Ein Technischer Dienst, seine oberste Leitungsebene und die Mitarbeiter, die für die Erfüllung von Tätigkeiten, für die sie gemäß Artikel 59 Absatz 1 benannt sind, zuständig sind, dürfen nicht Konstrukteur, Hersteller, Lieferant oder Wartungsbetrieb der von ihnen zu bewertenden Fahrzeuge, Systeme, Bauteile oder selbstständigen technischen Einheiten sein oder an diesen Tätigkeiten beteiligte Parteien vertreten. Dies schließt nicht die Verwendung von in Absatz 3 dieses Artikels genannten und bereits einer Bewertung unterzogenen Fahrzeugen, Systemen, Bauteilen oder selbstständigen technischen Einheiten, die für die Tätigkeit des Technischen Dienstes nötig sind, oder die Verwendung solcher Fahrzeuge, Systeme, Bauteile oder selbstständigen technischen Einheiten zum persönlichen Gebrauch aus.
Ein Technischer Dienst gewährleistet, dass die Tätigkeiten seiner Zweigunternehmen oder Unterauftragnehmer die Vertraulichkeit, Objektivität oder Unparteilichkeit der Tätigkeitskategorien, für die er benannt wurde, nicht beeinträchtigen.
(5) Technische Dienste und ihre Mitarbeiter führen die Tätigkeitskategorien, für die sie benannt wurden, mit der größtmöglichen beruflichen Sorgfalt und der vorauszusetzenden fachlichen Kompetenz in dem betreffenden Bereich durch; sie dürfen keinerlei Einflussnahme, insbesondere finanzieller Art, ausgesetzt sein, die sich auf ihre Beurteilung oder die Ergebnisse ihrer Bewertungsarbeit auswirken könnte, vor allem keiner Einflussnahme, die von Personen oder Personengruppen ausgeht, die ein Interesse am Ergebnis dieser Tätigkeiten haben.
(6) Ein Technischer Dienst muss in der Lage sein, alle Tätigkeitskategorien, für die er gemäß Artikel 59 Absatz 1 benannt wurde, durchzuführen, indem er zur Zufriedenheit der benennenden Genehmigungsbehörde nachweist, dass er über Folgendes verfügt:
a)
entsprechend qualifizierte und ausgebildete Mitarbeiter mit der erforderlichen Fachkenntnis sowie ausreichender einschlägiger Erfahrung, um die Aufgaben zu erfüllen;
b)
Beschreibungen der Verfahren, die für die Tätigkeitskategorien, für die er benannt werden soll, maßgeblich sind, um die Transparenz und die Wiederholbarkeit dieser Verfahren sicherzustellen;
c)
Verfahren zur Durchführung der Tätigkeitskategorien, für die er benannt werden soll, unter gebührender Berücksichtigung des Grads an Komplexität der jeweiligen Technik, die bei Fahrzeugen, Systemen, Bauteilen oder selbstständigen technischen Einheiten zur Anwendung kommt, und der Tatsache, dass es sich bei dem Produktionsprozess um eine Massenfertigung oder Serienproduktion handelt; und
d)
erforderliche Mittel zur angemessenen Durchführung der Aufgaben, die mit den Tätigkeitskategorien, für die er benannt werden soll, verbunden sind, und Zugang zu allen benötigten Ausrüstungen oder Einrichtungen.
Zudem muss er gegenüber der benennenden Genehmigungsbehörde nachweisen, dass er die in den gemäß Artikel 61 erlassenen delegierten Rechtsakten aufgeführten Normen einhält, die für die Tätigkeitskategorien, für die er benannt wird, relevant sind.
(7) Die Unparteilichkeit der Technischen Dienste, ihrer obersten Leitungsebene und ihres Bewertungspersonals wird garantiert. Sie dürfen keine Tätigkeit ausüben, die ihre Unabhängigkeit bei der Beurteilung oder ihre Integrität im Zusammenhang mit den Tätigkeitskategorien, für die sie benannt werden, beeinträchtigen kann.
(8) Technische Dienste schließen eine Haftpflichtversicherung für ihre Tätigkeiten ab, sofern die Haftpflicht nicht aufgrund der nationalen Rechtsvorschriften vom Mitgliedstaat übernommen wird oder der Mitgliedstaat selbst unmittelbar für die Konformitätsbewertung verantwortlich ist.
(9) Informationen, welche die Mitarbeiter eines Technischen Dienstes bei der Durchführung ihrer Aufgaben gemäß dieser Verordnung oder einer nationalen Durchführungsvorschrift dazu erhalten, fallen unter die berufliche Schweigepflicht außer gegenüber der benennenden Genehmigungsbehörde oder im Fall anderslautender Bestimmungen der Rechtsvorschriften der Union oder des Mitgliedstaats. Eigentumsrechte müssen geschützt werden.
Artikel 58
Zweigunternehmen von Technischen Diensten und Vergabe von Unteraufträgen
(1) Ein Technischer Dienst darf nur mit Zustimmung der benennenden Genehmigungsbehörde einige seiner Tätigkeiten, für die er gemäß Artikel 59 Absatz 1 benannt wurde, an einen Unterauftragnehmer vergeben oder von einem Zweigunternehmen durchführen lassen.
(2) Vergibt ein Technischer Dienst bestimmte Aufgaben im Zusammenhang mit den Tätigkeitskategorien, für die er benannt wurde, an Unterauftragnehmer oder überträgt er diese einem Zweigunternehmen, so stellt er sicher, dass der Unterauftragnehmer oder das Zweigunternehmen die Anforderungen nach Artikel 57 erfüllt, und unterrichtet die benennende Genehmigungsbehörde entsprechend.
(3) Der Technische Dienst trägt die volle Verantwortung für die Arbeiten, die von seinen Unterauftragnehmern oder Zweigunternehmen ausgeführt werden, unabhängig davon, wo diese niedergelassen sind.
(4) Der Technische Dienst hält die einschlägigen Unterlagen über die Bewertung der Qualifikation des Unterauftragnehmers oder des Zweigunternehmens und die von ihm/ihr ausgeführten Aufgaben für die benennende Genehmigungsbehörde bereit.
Artikel 59
Benennung von Technischen Diensten
(1) Technische Dienste werden entsprechend ihrem Zuständigkeitsbereich für eine oder mehrere der folgenden Tätigkeitskategorien benannt:
a)
Kategorie A: Technische Dienste, die die Prüfungen, die in dieser Verordnung und in den in Anhang I aufgeführten Rechtsakten genannt sind, in eigenen Einrichtungen durchführen;
b)
Kategorie B: Technische Dienste, die die Prüfungen, die in dieser Verordnung und in den in Anhang I aufgeführten Rechtsakten genannt sind, beaufsichtigen, soweit diese Prüfungen in Einrichtungen des Herstellers oder eines Dritten durchgeführt werden;
c)
Kategorie C: Technische Dienste, die die Verfahren des Herstellers zur Kontrolle der Übereinstimmung der Produktion bewerten und regelmäßig überwachen;
d)
Kategorie D: Technische Dienste, die Prüfungen oder Kontrollen zur Überwachung der Übereinstimmung der Produktion beaufsichtigen oder durchführen.
(2) Eine Genehmigungsbehörde darf für eine oder mehrere der in Absatz 1 genannten Tätigkeiten als Technischer Dienst benannt werden.
(3) Technische Dienste eines Drittlandes, bei denen es sich nicht um nach Artikel 60 benannte Dienste handelt, dürfen nur im Einklang mit Artikel 63 notifiziert werden, wenn die Anerkennung technischer Dienste durch ein bilaterales Abkommen zwischen der Union und dem betreffenden Drittland geregelt ist. Dies hindert einen nach dem nationalen Recht eines Mitgliedstaats gemäß Artikel 57 Absatz 2 gegründeten Technischen Dienst nicht daran, Zweigunternehmen in Drittländern einzurichten, sofern diese Zweigunternehmen direkt vom benannten Technischen Dienst verwaltet und überwacht werden.
Artikel 60
Akkreditierte interne Technische Dienste des Herstellers
(1) Ein akkreditierter interner Technischer Dienst eines Herstellers darf hinsichtlich der technischen Anforderungen, für die die Selbstprüfung gemäß einem gemäß dieser Verordnung erlassenen delegierten Rechtsakt zulässig ist, lediglich als Technischer Dienst für Tätigkeiten der Kategorie A benannt werden. Dieser Technische Dienst stellt einen eigenen und gesonderten Teil des Unternehmens dar und darf nicht an Entwurf, Herstellung, Lieferung oder Wartung der von ihm bewerteten Fahrzeuge, Systeme, Bauteile oder selbstständigen technischen Einheiten beteiligt sein.
(2) Ein akkreditierter interner Technischer Dienst erfüllt folgende Anforderungen:
a)
Zusätzlich zu seiner Benennung durch die Genehmigungsbehörde eines Mitgliedstaats wird er von einer nationalen Akkreditierungsstelle im Sinne des Artikels 2 Nummer 11 der Verordnung (EG) Nr. 765/2008 in Übereinstimmung mit den in Artikel 61 dieser Verordnung genannten Normen und im Einklang mit dem dort genannten Verfahren akkreditiert;
b)
der akkreditierte interne Technische Dienst und seine Mitarbeiter sind organisatorisch abgrenzbar und verfügen innerhalb des Unternehmens, dem sie angehören, über Berichtverfahren, die ihre Unparteilichkeit gewährleisten, und weisen dies gegenüber der nationalen Akkreditierungsstelle nach;
c)
weder der akkreditierte interne Technische Dienst noch seine Mitarbeiter dürfen eine Tätigkeit ausüben, die ihre Unabhängigkeit bei der Beurteilung oder ihre Integrität im Zusammenhang mit den Tätigkeitskategorien, für die sie benannt wurden, beeinträchtigen könnte;
d)
der akkreditierte interne Technische Dienst erbringt seine Leistungen ausschließlich für das Unternehmen, dem er angehört.
(3) Ein akkreditierter interner Technischer Dienst muss für die Zwecke des Artikels 63 der Kommission nicht notifiziert werden; allerdings werden der benennenden Genehmigungsbehörde auf deren Verlangen von dem Unternehmen, zu dem er gehört, oder von der nationalen Akkreditierungsstelle Informationen über die Akkreditierung übermittelt.
Artikel 61
Verfahren für Leistungsnormen und die Bewertung Technischer Dienste
Um sicherzustellen, dass die Technischen Dienste in allen Mitgliedstaaten dasselbe hohe Leistungsniveau aufweisen, wird der Kommission die Befugnis übertragen, gemäß Artikel 71 delegierte Rechtsakte in Bezug auf die Normen, die die Technischen Dienste einzuhalten haben, sowie das Verfahren zur Bewertung von Technischen Diensten nach Artikel 62 und zu ihrer Akkreditierung nach Artikel 60 zu erlassen.
Artikel 62
Bewertung der Fähigkeiten Technischer Dienste
(1) Die benennende Genehmigungsbehörde erstellt einen Bewertungsbericht als Nachweis der Bewertung des geprüften Technischen Dienstes im Hinblick auf die Einhaltung der Anforderungen dieser Verordnung und der gemäß dieser Verordnung erlassenen delegierten Rechtsakte. Dieser Bericht kann eine von einer Akkreditierungsstelle erstellte Akkreditierungsbescheinigung beinhalten.
(2) Die Bewertung, auf die sich der in Absatz 1 genannte Bericht stützt, wird gemäß den Bestimmungen durchgeführt, die in einem gemäß Artikel 61 erlassenen delegierten Rechtsakt festgelegt werden. Der Bewertungsbericht wird mindestens alle drei Jahre überprüft.
(3) Der Bewertungsbericht wird der Kommission auf Anforderung übermittelt. Basiert die Bewertung nicht auf einer Akkreditierungsbescheinigung, die von einer nationalen Akkreditierungsstelle ausgestellt wurde und in der diese bescheinigt, dass der Technische Dienst die Anforderungen dieser Verordnung erfüllt, so legt die benennende Genehmigungsbehörde der Kommission die Unterlagen vor, die die Kompetenz des Technischen Dienstes belegen, sowie die Vereinbarungen, die getroffen wurden, um sicherzustellen, dass der Technische Dienst regelmäßig von der benennenden Genehmigungsbehörde überwacht wird und den Anforderungen dieser Verordnung und der gemäß dieser Verordnung erlassenen delegierten Rechtsakte genügt.
(4) Die Genehmigungsbehörde, die gemäß Artikel 59 Absatz 2 als Technischer Dienst benannt werden will, weist die Einhaltung der Vorschriften anhand einer Bewertung nach, die von Bewertern durchgeführt wird, die in keinerlei Verbindung mit der bewerteten Tätigkeit stehen. Diese Bewerter können derselben Organisation angehören, sofern sie in verwaltungstechnischer Hinsicht von dem Personal, das die bewertete Tätigkeit durchführt, getrennt sind.
(5) Ein akkreditierter interner Technischer Dienst hat die einschlägigen Bestimmungen dieses Artikels einzuhalten.
Artikel 63
Notifizierungsverfahren
(1) Die Mitgliedstaaten notifizieren der Kommission den Namen, die Anschrift einschließlich der E-Mail-Adresse, die Namen der zuständigen Personen und die Tätigkeitskategorie(n) eines jeden Technischen Dienstes, den sie benannt haben, sowie alle anschließenden Änderungen dieser Benennungen. Bei der Notifizierung ist anzugeben, für welche in Anhang I aufgeführten Gegenstände die Technischen Dienste benannt wurden.
(2) Ein Technischer Dienst darf die Tätigkeiten gemäß Artikel 59 Absatz 1 für die benennende Genehmigungsbehörde, die für die Typgenehmigung zuständig ist, nur dann durchführen, wenn er der Kommission zuvor gemäß Absatz 1 dieses Artikels notifiziert wurde.
(3) Ein und derselbe Technische Dienst kann ungeachtet der Kategorie(n) der Tätigkeiten, die er nach Artikel 59 Absatz 1 durchführen wird, von mehreren benennenden Genehmigungsbehörden benannt und von den Mitgliedstaaten dieser benennenden Genehmigungsbehörden notifiziert werden.
(4) Der Kommission werden alle späteren einschlägigen Änderungen der Benennung notifiziert.
(5) Ist es in Anwendung eines in Anhang I aufgeführten Rechtsakts erforderlich, eine bestimmte Organisation oder zuständige Stelle, deren Tätigkeit nicht in Artikel 59 Absatz 1 erfasst ist, aufgrund des betreffenden Rechtsakts zu benennen, so erfolgt die Notifizierung gemäß diesem Artikel.
(6) Die Kommission veröffentlicht die Liste der nach diesem Artikel notifizierten Technischen Dienste mit den dazugehörigen Angaben auf ihrer Internetseite.
Artikel 64
Änderungen der Benennungen
(1) Falls eine benennende Genehmigungsbehörde feststellt oder davon unterrichtet wird, dass ein Technischer Dienst die in dieser Verordnung genannten Anforderungen nicht mehr erfüllt oder dass er seinen Verpflichtungen nicht nachkommt, schränkt sie die Benennung gegebenenfalls ein, setzt sie aus oder widerruft sie, wobei sie das Ausmaß berücksichtigt, in dem diesen Anforderungen nicht genügt oder diesen Verpflichtungen nicht nachgekommen wurde. Der Mitgliedstaat, der diesen Technischen Dienst notifiziert hat, unterrichtet die Kommission unverzüglich davon. Die Kommission ändert die in Artikel 63 Absatz 6 genannten veröffentlichten Informationen entsprechend ab.
(2) Wird die Benennung eingeschränkt, ausgesetzt oder widerrufen oder stellt der Technische Dienst seine Tätigkeit ein, so trifft die benennende Genehmigungsbehörde die geeigneten Maßnahmen, um zu gewährleisten, dass die Akten dieses Technischen Dienstes von einem anderen Technischen Dienst weiterbearbeitet bzw. für die benennende Genehmigungsbehörde oder für die Marktüberwachungsbehörden auf deren Verlangen bereitgehalten werden.
Artikel 65
Anfechtung der Kompetenz von Technischen Diensten
(1) Die Kommission untersucht alle Fälle, in denen sie die Kompetenz eines Technischen Dienstes oder die dauerhafte Erfüllung der entsprechenden Anforderungen und Pflichten durch einen Technischen Dienst anzweifelt oder ihr Zweifel daran zur Kenntnis gebracht werden.
(2) Der Mitgliedstaat der benennenden Genehmigungsbehörde erteilt der Kommission auf Ersuchen sämtliche Auskünfte über die Grundlage für die Benennung oder die Aufrechterhaltung der Benennung des betreffenden Technischen Dienstes.
(3) Die Kommission stellt sicher, dass alle im Verlauf ihrer Untersuchungen erlangten sensiblen Informationen vertraulich behandelt werden.
(4) Stellt die Kommission fest, dass ein Technischer Dienst die Anforderungen für seine Benennung nicht oder nicht mehr erfüllt, setzt sie den Mitgliedstaat der benennenden Genehmigungsbehörde davon in Kenntnis, um in Zusammenarbeit mit diesem Mitgliedstaat die erforderlichen Korrekturmaßnahmen festzulegen, und fordert diesen Mitgliedstaat auf, diese Korrekturmaßnahmen zu treffen, erforderlichenfalls einschließlich des Widerrufs der Benennung.
Artikel 66
Verpflichtungen der Technischen Dienste in Bezug auf ihre Tätigkeit
(1) Ein Technischer Dienst führt die Tätigkeitskategorien, für die er benannt wurde, für die benennende Genehmigungsbehörde im Einklang mit den Bewertungs- und Prüfverfahren gemäß dieser Verordnung und den in Anhang I aufgeführten Rechtsakten durch.
Ein Technischer Dienst führt die Genehmigungsprüfungen oder Kontrollen, die in dieser Verordnung oder einem der in Anhang I aufgeführten Rechtsakte festgelegt sind, selbst durch oder beaufsichtigt diese, es sei denn, dass alternative Verfahren zugelassen sind. Ein Technischer Dienst darf nur die Prüfungen, Bewertungen oder Kontrollen durchführen, für die er von seiner Genehmigungsbehörde ordnungsgemäß benannt wurde.
(2) Ein Technischer Dienst muss stets
a)
seiner benennenden Genehmigungsbehörde gestatten, den Technischen Dienst gegebenenfalls bei der Konformitätsbewertung zu beaufsichtigen, und
b)
seiner benennenden Genehmigungsbehörde unbeschadet des Artikels 57 Absatz 9 und des Artikels 67 auf Anforderung Informationen über seine unter den Anwendungsbereich dieser Verordnung fallenden Tätigkeitskategorien bereitstellen.
(3) Stellt ein Technischer Dienst fest, dass ein Hersteller die Anforderungen dieser Verordnung nicht erfüllt hat, so teilt er dies der benennenden Genehmigungsbehörde mit, damit diese vom Hersteller verlangt, angemessene Korrekturmaßnahmen zu ergreifen, und erst dann einen Typgenehmigungsbogen ausstellt, wenn die angemessenen Korrekturmaßnahmen zur Zufriedenheit der Genehmigungsbehörde getroffen wurden.
(4) Wurde bereits ein Typgenehmigungsbogen ausgestellt und stellt ein für eine benennende Genehmigungsbehörde tätiger Technischer Dienst im Rahmen der Überwachung der Übereinstimmung der Produktion fest, dass ein Fahrzeug, System, Bauteil oder eine selbstständige technische Einheit die Anforderungen dieser Verordnung nicht mehr erfüllt, so teilt er dies der benennenden Genehmigungsbehörde mit. Die Genehmigungsbehörde ergreift die in Artikel 28 vorgesehenen geeigneten Maßnahmen.
Artikel 67
Informationspflichten der Technischen Dienste
(1) Die Technischen Dienste melden ihrer benennenden Genehmigungsbehörde:
a)
jede festgestellte Nichtübereinstimmung, die eine Verweigerung, Einschränkung, Aussetzung oder Rücknahme eines Typgenehmigungsbogens erfordern kann,
b)
alle Umstände, die Folgen für den Geltungsbereich und die Bedingungen ihrer Benennung haben,
c)
jedes Auskunftsersuchen über ihre Tätigkeiten, das sie von einer Marktüberwachungsbehörde erhalten haben.
(2) Auf Verlangen ihrer benennenden Genehmigungsbehörde legen die Technischen Dienste Informationen über die Tätigkeiten im Rahmen ihrer Benennung und alle ihre anderen Tätigkeiten vor, einschließlich grenzüberschreitender Tätigkeiten und Vergabe von Unteraufträgen.
KAPITEL XVII
DURCHFÜHRUNGSRECHTSAKTE UND DELEGIERTE RECHTSAKTE
Artikel 68
Durchführungsrechtsakte
Damit die Ziele dieser Verordnung erreicht werden, und zur Festlegung einheitlicher Bedingungen für die Durchführung dieser Verordnung erlässt die Kommission nach dem in Artikel 69 Absatz 2 genannten Prüfverfahren Durchführungsrechtsakte zur Festlegung folgender Durchführungsmaßnahmen:
a)
die Muster für den Beschreibungsbogen und die Beschreibungsmappe gemäß Artikel 22,
b)
das Nummerierungssystem für die EU-Typgenehmigungsbögen gemäß Artikel 24 Absatz 4,
c)
das Muster für den EU-Typgenehmigungsbogen gemäß Artikel 25 Absatz 2,
d)
das Muster für die Anlage des EU-Typgenehmigungsbogens mit den Prüfergebnissen gemäß Artikel 25 Absatz 3,
e)
das Muster für die Aufstellung der geltenden Anforderungen oder Rechtsakte gemäß Artikel 25 Absatz 6,
f)
die allgemeinen Anforderungen an die Form des Prüfberichts gemäß Artikel 27 Absatz 1,
g)
das Muster für die Übereinstimmungsbescheinigung gemäß Artikel 33 Absatz 2,
h)
das Muster für das EU-Typgenehmigungszeichen gemäß Artikel 34,
i)
die Autorisierungen einer Ausnahme von den EU-Typgenehmigungen für neue Techniken oder neue Konzepte gemäß Artikel 35 Absatz 3,
j)
die Muster für den Typgenehmigungsbogen und die Übereinstimmungsbescheinigung hinsichtlich neuer Techniken oder neuer Konzepte gemäß Artikel 35 Absatz 4,
k)
die Autorisierungen für Mitgliedstaaten in Bezug auf die Verlängerung der Typgenehmigung gemäß Artikel 36 Absatz 2,
l)
die Liste der Teile und Ausrüstungen gemäß Artikel 45 Absatz 2,
m)
das Muster und das Nummerierungssystem für die Bescheinigung gemäß Artikel 46 Absatz 3 sowie alle Aspekte des Verfahrens zur Erteilung der Autorisierung nach jenem Artikel,
n)
das Muster für die Bescheinigung, mit der gegenüber der Genehmigungsbehörde die Einhaltung dieser Verordnung nachgewiesen wird, gemäß Artikel 53 Absatz 8.
Artikel 69
Ausschussverfahren
(1) Die Kommission wird von dem „Technischen Ausschuss - Landwirtschaftliche Fahrzeuge“ (TC-AV) unterstützt. Dieser Ausschuss ist ein Ausschuss im Sinne der Verordnung (EU) Nr. 182/2011.
(2) Wird auf diesen Absatz Bezug genommen, so gilt Artikel 5 der Verordnung (EU) Nr. 182/2011.
Gibt der Ausschuss keine Stellungnahme ab, so erlässt die Kommission den Durchführungsrechtsakt nicht und Artikel 5 Absatz 4 Unterabsatz 3 der Verordnung (EU) Nr. 182/2011 findet Anwendung.
Artikel 70
Änderung der Anhänge
Unbeschadet der sonstigen Bestimmungen dieser Verordnung bezüglich der Änderung ihrer Anhänge wird der Kommission auch die Befugnis übertragen, gemäß Artikel 71 in Bezug auf die Änderung von Anhang I dieser Verordnung delegierte Rechtsakte zu erlassen, um Angaben zu Rechtsakten aufzunehmen und Berichtigungen zu berücksichtigen.
Artikel 71
Ausübung der Befugnisübertragung
(1) Die Befugnis zum Erlass delegierter Rechtsakte wird der Kommission unter den in diesem Artikel festgelegten Bedingungen übertragen.
(2) Die Befugnis zum Erlass delegierter Rechtsakte gemäß Artikel 17 Absatz 5, Artikel 18 Absatz 4, Artikel 19 Absatz 6, Artikel 20 Absatz 8, Artikel 27 Absatz 6, Artikel 28 Absatz 6, Artikel 45 Absatz 4, Artikel 49 Absatz 3, Artikel 53 Absatz 12, Artikel 61 und Artikel 70 wird der Kommission für einen Zeitraum von fünf Jahren ab dem 22. März 2013 übertragen.
(3) Die Befugnisübertragung gemäß Artikel 17 Absatz 5, Artikel 18 Absatz 4, Artikel 19 Absatz 6, Artikel 20 Absatz 8, Artikel 27 Absatz 6, Artikel 28 Absatz 6, Artikel 45 Absatz 4, Artikel 49 Absatz 3, Artikel 53 Absatz 12, Artikel 61 und Artikel 70 kann vom Europäischen Parlament oder vom Rat jederzeit widerrufen werden. Der Beschluss über den Widerruf beendet die Übertragung der in diesem Beschluss angegebenen Befugnis. Er wird am Tag nach seiner Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Union oder zu einem im Beschluss über den Widerruf angegebenen späteren Zeitpunkt wirksam. Die Gültigkeit von delegierten Rechtsakten, die bereits in Kraft sind, wird von dem Beschluss über den Widerruf nicht berührt.
(4) Sobald die Kommission einen delegierten Rechtsakt erlässt, übermittelt sie ihn gleichzeitig dem Europäischen Parlament und dem Rat.
(5) Ein delegierter Rechtsakt, der gemäß Artikel 17 Absatz 5, Artikel 18 Absatz 4, Artikel 19 Absatz 6, Artikel 20 Absatz 8, Artikel 27 Absatz 6, Artikel 28 Absatz 6, Artikel 45 Absatz 4, Artikel 49 Absatz 3, Artikel 53 Absatz 12, Artikel 61 und Artikel 70 erlassen wurde, tritt nur in Kraft, wenn weder das Europäische Parlament noch der Rat innerhalb einer Frist von zwei Monaten nach Übermittlung dieses Rechtsakts an das Europäische Parlament und den Rat Einwände erhoben haben, oder wenn vor Ablauf dieser Frist das Europäische Parlament und der Rat beide der Kommission mitgeteilt haben, dass sie keine Einwände erheben werden. Auf Initiative des Europäischen Parlaments oder des Rates wird diese Frist um zwei Monate verlängert.
KAPITEL XVIII
SCHLUSSBESTIMMUNGEN
Artikel 72
Sanktionen
(1) Die Mitgliedstaaten sehen für Verstöße von Wirtschaftsakteuren gegen diese Verordnung und die gemäß dieser Verordnung erlassenen delegierten Rechtsakte oder Durchführungsrechtsakte Sanktionen vor. Sie ergreifen alle notwendigen Maßnahmen, um die Durchführung dieser Sanktionen sicherzustellen. Die Sanktionen müssen wirksam, verhältnismäßig und abschreckend sein. Die Mitgliedstaaten teilen der Kommission diese Vorschriften bis zum 23. März 2015 mit und melden ihr unverzüglich spätere Änderungen.
(2) Zu den Verstößen, die Sanktionen nach sich ziehen, gehören
a)
die Abgabe falscher Erklärungen während der Genehmigungsverfahren oder der Verfahren, die zu einem Rückruf führen;
b)
die Fälschung von Prüfergebnissen für die Typgenehmigung oder die Übereinstimmung in Betrieb befindlicher Fahrzeuge;
c)
die Vorenthaltung von Daten oder technischen Spezifikationen, die zu einem Rückruf, einer Verweigerung oder einem Entzug der Typgenehmigung führen könnten;
d)
die Verwendung von Abschalteinrichtungen;
e)
die Weigerung, Informationen zugänglich zu machen;
f)
die Bereitstellung auf dem Markt von genehmigungspflichtigen Fahrzeugen, Systemen, Bauteilen oder selbstständigen technischen Einheiten ohne Genehmigung oder Fälschung von Dokumenten oder Kennzeichnungen in dieser Absicht durch Wirtschaftsakteure.
Artikel 73
Übergangsbestimmungen
(1) Unbeschadet der sonstigen Bestimmungen dieser Verordnung wird durch diese Verordnung keine EU-Typgenehmigung ungültig, die vor dem 1. Januar 2016 für Fahrzeuge oder für Systeme, Bauteile oder selbstständige technische Einheiten erteilt wurde.
(2) Die Genehmigungsbehörden genehmigen weiterhin Erweiterungen von Genehmigungen für die Fahrzeuge, Systeme, Bauteile oder selbstständigen technischen Einheiten nach Absatz 1 gemäß den Bestimmungen der Richtlinie 2003/37/EG und der in Artikel 76 Absatz 1 aufgeführten Richtlinien. Diese Genehmigungen dürfen jedoch nicht dazu verwendet werden, eine Gesamtfahrzeug-Typgenehmigung gemäß dieser Verordnung zu erhalten.
(3) Abweichend von dieser Verordnung können bis zum 31. Dezember 2017 neue Systeme, Bauteile, selbstständige technische Einheiten oder Fahrzeuge der Typen, die die Gesamtfahrzeug-Typgenehmigung gemäß der Richtlinie 2003/37/EG erhalten haben, weiterhin zugelassen, in Verkehr gebracht oder in Betrieb genommen werden. Neue Fahrzeuge der Typen, die nicht der Typgenehmigung nach der Richtlinie 2003/37/EG unterlagen, können bis zu diesem Zeitpunkt ebenfalls nach dem Recht des Mitgliedstaats, in dem sie in Betrieb genommen oder zugelassen werden, weiterhin zugelassen oder in Betrieb genommen werden.
Die nationalen Behörden dürfen in diesem Fall die Zulassung, das Inverkehrbringen oder die Inbetriebnahme von Fahrzeugen, die dem genehmigten Typ entsprechen, nicht untersagen, einschränken oder behindern.
Artikel 74
Bericht
(1) Bis zum 31. Dezember 2019 unterrichten die Mitgliedstaaten die Kommission über die Anwendung der in dieser Verordnung vorgesehenen Typgenehmigungsverfahren.
(2) Auf der Grundlage der nach Absatz 1 übermittelten Informationen legt die Kommission dem Europäischen Parlament und dem Rat bis zum 31. Dezember 2020 einen Bericht über die Anwendung dieser Verordnung vor.
Artikel 75
Überprüfung
(1) Bis zum 31. Dezember 2022 legt die Kommission dem Europäischen Parlament und dem Rat einen Bericht über die in Absatz 3 genannten Aspekte vor.
(2) Der Bericht beruht auf einer Konsultation der maßgeblichen Interessenträger und berücksichtigt die bestehenden einschlägigen europäischen und internationalen Normen.
(3) Bis zum 31. Dezember 2021 berichten die Mitgliedstaaten der Kommission über Folgendes:
a)
die Zahl der Einzelgenehmigungen für unter diese Verordnung fallende Fahrzeuge, die die nationalen Behörden des betreffenden Mitgliedstaats vor deren Erstzulassung seit dem 1. Januar 2016 jährlich erteilt haben;
b)
die nationalen Kriterien, auf die sich diese Genehmigungen stützten, sofern diese Kriterien von den verbindlichen Anforderungen für eine EU-Typgenehmigung abweichen.
(4) Dem Bericht werden gegebenenfalls Gesetzgebungsvorschläge beigefügt; zudem wird in dem Bericht geprüft, ob Einzelgenehmigungen auf der Grundlage harmonisierter Anforderungen in diese Verordnung aufgenommen werden sollten.
Artikel 76
Aufhebung
(1) Unbeschadet des Artikels 73 Absatz 2 dieser Verordnung werden die Richtlinie 2003/37/EG sowie die Richtlinien 74/347/EWG, 76/432/EWG, 76/763/EWG, 77/537/EWG, 78/764/EWG, 80/720/EWG, 86/297/EWG, 86/298/EWG, 86/415/EWG, 87/402/EWG, 2000/25/EG, 2009/57/EG, 2009/58/EG, 2009/59/EG, 2009/60/EG, 2009/61/EG, 2009/63/EG, 2009/64/EG, 2009/66/EG, 2009/68/EG, 2009/75/EG, 2009/76/EG und 2009/144/EG mit Wirkung vom 1. Januar 2016 aufgehoben.
(2) Bezugnahmen auf die aufgehobenen Richtlinien gelten als Bezugnahmen auf diese Verordnung und sind in Bezug auf die Richtlinie 2003/37/EG nach Maßgabe der Entsprechungstabelle in Anhang III zu lesen.
Artikel 77
Änderung der Richtlinie 2006/42/EG
Artikel 1 Absatz 2 Buchstabe e erster Gedankenstrich der Richtlinie 2006/42/EG erhält folgende Fassung:
„-
land- und forstwirtschaftliche Zugmaschinen, mit Ausnahme der auf diesen Fahrzeugen angebrachten Maschinen,“.
Artikel 78
Inkrafttreten und Anwendung
(1) Diese Verordnung tritt am zwanzigsten Tag nach ihrer Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Union in Kraft.
(2) Sie gilt ab dem 1. Januar 2016.
Ab dem 22. März 2013 dürfen nationale Behörden weder die Erteilung einer EU-Typgenehmigung oder einer nationalen Typgenehmigung für einen neuen Fahrzeugtyp verweigern noch die Zulassung, das Inverkehrbringen oder die Inbetriebnahme eines neuen Fahrzeugs untersagen, wenn ein Hersteller dies beantragt, sofern das betreffende Fahrzeug dieser Verordnung und den gemäß dieser Verordnung erlassenen delegierten Rechtsakten und Durchführungsakten entspricht.
Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitgliedstaat.
Geschehen zu Straßburg am 5. Februar 2013.