ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 27. března 2014
o státní podpoře SA.34572 (13/C) (ex 13/NN), kterou poskytlo Řecko společnosti Larco General Mining & Metallurgical Company S.A.
(oznámeno pod číslem C(2014) 1818)
(Pouze anglické znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2014/539/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1),
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
V rámci svého ekonomického ozdravného programu zahájilo Řecko program privatizace (2). K privatizaci byla jako státní podnik určena i společnost Larco General Mining & Metallurgical Company S.A. (dále jen „společnost Larco“).
(2)
V březnu 2012 Fond pro správu majetku Řecké republiky (Hellenic Republic Asset Development Fund, dále jen „HRADF“) (3) informoval Komisi o navrhované privatizaci společnosti Larco. Aby se objasnilo, zda mohou v souvislosti s privatizačním projektem vyvstat nějaké problémy spojené se státní podporou, zahájila Komise řízení z moci úřední a v dubnu 2012 zahájila předběžné posouzení.
(3)
V rámci těchto jednání z odpovědi řeckých úřadů na dotazník ze dne 16. března 2012 vyplynulo, že společnost Larco měla již dříve užitek ze státních opatření. Komise požádala o další informace prostřednictvím e-mailových zpráv ze dne 18. dubna 2012, 24. dubna 2012, 5. července 2012, 22. srpna 2012 a 7. prosince 2012, a dopisy ze dne 4. května 2012 a 14. ledna 2013, na něž řecké orgány odpověděly dne 20. dubna 2012, 26. dubna 2012, 3. října 2012, 13. listopadu 2012, 15. listopadu 2012, 7. prosince 2012, 24. prosince 2012 a 18. ledna 2013. Setkání útvarů Komise a zástupců řeckých orgánů se uskutečnilo ve dnech 30. dubna 2012 a 11. září 2012 v Aténách a dne 25. ledna 2013 v Bruselu.
(4)
Dopisem ze dne 6. března 2013 (dále jen „rozhodnutí ze dne 6. března 2013“) Komise sdělila Řecku, že se rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy, pokud jde o některá opatření podpory popsaná v části 2.2. níže (dále jen „formální vyšetřovací řízení“).
(5)
Rozhodnutí ze dne 6. března 2013 bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4). Komise vyzvala řecké orgány a zúčastněné strany, aby předložily své připomínky k opatřením podpory.
(6)
Komise obdržela vyjádření od řeckých orgánů dne 30. dubna 2013. Od zúčastněných stran žádné připomínky neobdržela.
(7)
Dne 21. ledna 2014 řecké orgány e-mailem informovaly Komisi, že souhlasí s přijetím rozhodnutí v anglickém jazyce.
2. POPIS OPATŘENÍ PODPORY
2.1. Příjemce
(8)
Společnost Larco se zabývá těžbou a zpracováním lateritu, těžbou lignitu a výrobou feroniklu a vedlejších produktů. Mezi činnosti společnosti patří průzkum, vývoj, těžba, tavba a obchodování s vlastními výrobky na celém světě. Společnost Larco je jedním z největších výrobců feroniklu na světě. V roce 2012 měla společnost 960 zaměstnanců, čímž se řadí mezi velké podniky (5).
(9)
V době, kdy probíhalo formální vyšetřovací řízení, vlastnil 55,2 % akcií společnosti Larco řecký stát prostřednictvím HRADF, 33,4 % vlastnila Řecká národní banka (National Bank of Greece S.A., soukromá finanční instituce, dále jen „NBG“) a 11,4 % vlastnila společnost Public Power Corporation S.A. (zavedený výrobce elektrické energie v Řecku, v němž je řecký stát majoritním držitelem akcií, dále jen „PPC“).
(10)
Společnost Larco provozuje huť ve městě Larymna ve středním Řecku. Společnost Larco rovněž vlastní těžební práva ve čtyřech lokalitách v různých částech Řecka: v dolech Agios Ioannis (poblíž města Larymna), v dolech Evia, v dolech Kastoria a v lignitovém dole Servia.
(11)
Společnost Larco byla založena jako nová právnická osoba v roce 1989 po likvidaci společnosti Hellenic Mining and Metallurgical S.A. ve městě Larymna (dále jen „někdejší společnost Larco“). Někdejší společnost Larco je stále v likvidaci, ale její aktiva byla spolu s odpovídajícími závazky v roce 1989 převedena do společnosti Larco. Někdejší společnost Larco je tedy věřitelem nynější společnosti Larco.
2.2. Popis jednotlivých opatření
2.2.1. Opatření 1: nevymáhání dluhu ministerstvem financí
(12)
V dubnu 1998 bylo dosaženo dohody o vyrovnání pohledávek mezi společností Larco a jejími největšími věřiteli, zejména někdejší společností Larco, společností PPC a řeckým státem. Podle dohody z roku 1998 měly být závazky společnosti Larco vůči těmto věřitelům spravovány s úrokem 6 % per annum (dále jen „p.a.“). Dluh vůči řeckému státu nicméně zůstal stabilní či přinejmenším od roku 2004 mírně vzrostl (6), zatímco závazky vůči společnosti PPC a někdejší společnosti Larco byly vyrovnány či poklesly (7).
(13)
Zdá se tedy, že stát nakládal se svými pohledávkami za společností Larco jiným způsobem než druzí dva věřitelé.
2.2.2. Opatření 2: státní záruka poskytnutá v roce 2008
(14)
Dne 22. prosince 2008 poskytl stát záruku za úvěr pro společnost Larco od banky ATE ve výši 30 milionů EUR. Záruka se vztahovala na 100 % úvěru po dobu až 3 let a prémie za záruku činila 1 % p.a.
2.2.3. Opatření 3: navýšení kapitálu v roce 2009
(15)
V roce 2009 s ohledem na záporné hodnoty vlastního kapitálu správní rada společnosti Larco navrhla navýšit základní kapitál o 134 milionů EUR, což všichni tři akcionáři schválili. Nicméně pouze řecký stát využil svá práva v plném rozsahu, zatímco banka NBG využila svá práva částečně a společnost PPC se na navýšení kapitálu nijak nepodílela. Na navýšení základního kapitálu se nepodíleli žádní noví akcionáři.
(16)
Skutečné navýšení základního kapitálu činilo pouze o 65,5 milionu EUR, z čehož stát přispěl přibližně 45 miliony EUR (69 % celkového kapitálového vkladu) a banka NBG přispěla 20,5 milionu EUR (31 %). I přes obtížnou finanční situaci společnosti Larco se zdá, že navýšení kapitálu nebylo založeno na restrukturalizačním plánu, který by obnovil životaschopnost společnosti, zatímco banka NBG podle všeho odepsala účetní hodnotu společnosti „protože banka NBG nepředpokládá, že získá zpět účetní hodnotu investice, jelikož společnost čelí vážným finančním problémům“ (8) (viz 45. bod odůvodnění rozhodnutí ze dne 6. března 2013).
2.2.4. Opatření 4: státní záruka poskytnutá v roce 2010
(17)
Dne 10. května 2010 poskytl stát záruku na krytí záruční listiny, aby banka NGB poskytla společnosti Larco částku ve výši 10,8 milionu EUR. Záruka pokryla 100 % záruční listiny, byla poskytnuta na neomezenou dobu a prémie za záruku činila 2 % p.a.
2.2.5. Opatření 5: záruční listiny místo zaplacení daňové pokuty předem v roce 2010
(18)
V roce 2010 řecké daňové orgány provedly audit účetní závěrky společnosti Larco a odmítly účetní zpracování určitých ztrát plynoucích ze zajišťovacích smluv pro ceny niklu. Z důvodu nesprávného zaúčtování ztrát byla uložena daňová pokuta ve výši 190 milionů EUR (9).
(19)
Společnost Larco tuto daňovou pokutu následně napadla u řeckých soudů. Podle řeckých právních předpisů platí (10), že subjekt, který je povinen uhradit daňovou pokutu, musí z této pokuty předem splatit 25 %, aby ji mohl u soudu napadnout (v tomto případě 25 % částky odpovídá 47 milionům EUR).
(20)
V případě společnosti Larco však řecký správní soud rozhodl, že ji zprostí povinnosti zaplatit 25 % daňové pokuty předem, a tuto povinnost nahradil povinností uložit záruční listiny na částku ve výši pouhých 1,5 milionu EUR.
2.2.6. Opatření 6: státní záruky poskytnuté v roce 2011
(21)
Dne 30. prosince 2011 řecký stát poskytl dvě záruky na dva úvěry ve výši 30 milionů EUR a 20 milionů EUR od banky ATE. Jeden z úvěrů (ve výši 20 milionů EUR) byl v okamžiku, kdy byla záruka poskytnuta, po termínu splatnosti. Záruky zajišťovaly 100 % pokrytí dluhu a prémie činila 1 % p.a.
2.3. Důvody pro zahájení formálního vyšetřovacího řízení
(22)
V rozhodnutí ze dne 6. března 2013 (18.-25. bod odůvodnění) dospěla Komise k předběžnému závěru, že společnost Larco může být od roku 2007 považována za podnik v obtížích ve smyslu pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci (11). Vzhledem k tomu dospěla Komise k předběžnému závěru, že všech šest opatření představuje státní podporu a vyjádřila pochybnosti ohledně slučitelnosti těchto opatření s vnitřním trhem.
(23)
V případě, že by dotčená opatření představovala státní podporu, byla by poskytnuta v rozporu s požadavky na oznámení a pozastavení stanovenými v čl. 108 odst. 3 Smlouvy.
3. PŘIPOMÍNKY ŘECKA
3.1. Podnik v obtížích
(24)
Ve svých připomínkách v rámci formálního vyšetřovacího řízení řecké orgány tvrdily, že společnost Larco nebyla v letech 2008 a 2009 podnikem v obtížích, protože zaznamenané ztráty byly způsobeny poklesem celosvětové ceny feroniklu v tomto období. Řecké orgány tvrdily, že společnost Larco byla podnikem v obtížích až od roku 2010.
3.2. Opatření 1: nevymáhání dluhu ministerstvem financí
(25)
Řecké orgány namítly, že státní úvěr pro společnost Larco v podstatě nepředstavuje státní prostředky, protože to byl původně soukromý úvěr poskytnutý organizací pro restrukturalizaci podniků (Organisation for Entreprise Restructuring S.A., dále jen „OER“). Když organizace OER procházela likvidací podle zákona č. 2741/1999, všechny její pohledávky byly převedeny na stát.
(26)
Dále řecké orgány vysvětlily, že dohoda o vyrovnání pohledávek z roku 1998 obsahovala zvláštní pravidla pro správu a vymáhání nesplacených pohledávek, která se měla použít na konci každého účetního období následujícím způsobem:
a)
pokud by společnost Larco zaznamenala během účetního období zisk, byly by věřitelům nejdříve splaceny vzniklé úroky (6 % p.a.) a až poté jistina;
b)
po splacení úroků by si společnost Larco ponechala určitou částku ze zisků na investice;
c)
po použití bodů a) a b) by jakýkoliv zisk, který zůstal na účtech společnosti Larco, byl rozdělen poměrným způsobem mezi věřitele společnosti Larco.
(27)
Pokud by společnost Larco po roce 1999 nevykázala žádný zisk, věřitelé měli právo dosáhnout splacení pohledávky prostřednictvím různých prostředků, jako například považovat platbu za splatnou, kapitalizace dluhu atd. Věřitelé nicméně nebyli oprávněni k jakékoliv nucené exekuci nesplacené pohledávky, jako je například zabavení aktiv společnosti nebo nucené zahájení konkurzního řízení vůči dotčené společnosti.
(28)
Do roku 2003 věřitelé obdrželi vzniklý úrok, jak bylo dohodnuto. V letech 2004-2007 společnost Larco nedosáhla žádného zisku, a tudíž nedošlo ke splacení vzniklého úroku. V roce 2007 uzavřela společnost PPC se společností Larco dohodu o surovinách, kterou schválili všichni věřitelé a podle níž společnost Larco dodávala společnosti PPC lignit, čímž snižovala výši pohledávky. Pohledávka vůči společnosti PPC byla zcela splacena v roce 2011.
(29)
Správce majetku někdejší společnosti Larco pokračoval ve vymáhání dluhu soudní cestou a zdá se, že určitá částka již byla splacena. Do roku 2011 někdejší společnost Larco na základě dohody z roku 1998 vymohla 5 milionů EUR nesplacené pohledávky. Vzhledem k tomu, že někdejší společnost Larco též měla dluhy vůči řeckému státu, vymohl řecký stát celou částku těchto 5 milionů EUR.
(30)
Pokud jde o přímý dluh společnosti Larco vůči řeckému státu, řecký stát společnosti Larco pravidelně zasílal faktury na roční částky dluhu včetně ročních vzniklých úroků.
(31)
Řecké orgány tudíž tvrdily, že dluh plynoucí z dohody z roku 1998 nemůže představovat státní prostředky a že společnost Larco v žádném případě nezískala selektivní výhodu.
3.3. Opatření 2: státní záruka poskytnutá v roce 2008
(32)
Řecké orgány se odvolaly na sdělení Komise o zárukách (12), a zejména na bod 3.2 tohoto sdělení, který obsahuje podmínky, za nichž Komise může vyloučit státní podporu v případě individuální záruky. Podle řeckých orgánů:
a)
společnost Larco nebyla podnikem v obtížích v okamžiku, kdy byla záruka poskytnuta;
b)
rozsah záruky mohl být náležitě poměřen v okamžiku, kdy byla záruka udělena;
c)
záruka byla poskytnuta na dluhové cenné papíry (dluhopisy), a mohla tudíž přesáhnout 80 % výše nesplaceného úvěru;
d)
1 % prémie zaplacená za záruku byla běžnou tržní cenou zohledňující finanční situaci společnosti Larco.
(33)
Řecké orgány tedy tvrdily, že státní záruka poskytnutá v roce 2008 nepředstavuje státní podporu.
(34)
Řecké orgány objasnily, že opatření 2 bylo uděleno na základě ministerského rozhodnutí YA 2/93378/0025 ze dne 22. prosince 2008 a pokrývalo přesnou částku 30 000 000 EUR.
3.4. Opatření 3: navýšení kapitálu v roce 2009
(35)
Řecké orgány uvedly, že důvodem účasti státu na navýšení kapitálu bylo ochránit hodnotu společnosti kvůli její nadcházející privatizaci a za účelem provedení plánu restrukturalizace. Ve svém rozhodnutí stát zohlednil růstový potenciál společnosti Larco, hodnotu aktiv společnosti, celkovou situaci na trhu s feroniklem, jakož i restrukturalizační opatření a opatření ke snížení nákladů.
(36)
Banka NBG poskytla 31 % částky určené k navýšení kapitálu. Na rozdíl od řeckého státu se banka NBG rozhodla využít svá práva pouze částečně. Řecké orgány namítly, že záměrem banky NBG bylo udržet určitou kontrolu nad společností, a že tudíž její kroky by neměly být považovány za nedostatek důvěry v budoucnost společnosti Larco. Banka NBG opravdu snížila svůj podíl ve společnosti Larco na nezbytné minimum podle řeckých právních předpisů, aby měla právo veta nad některými důležitými rozhodnutími správní rady.
(37)
Třetí akcionář, společnost PPC, výslovně rozhodl, že se nebude podílet na navýšení kapitálu, a souhlasil tudíž, že se jeho akciový podíl sníží. Řecké orgány uvedly, že se společnost PPC rozhodla nezúčastnit se navýšení kapitálu z toho důvodu, že jejím záměrem bylo umožnit státu, aby získal větší akcionářský podíl kvůli privatizaci společnosti.
(38)
Na závěr řecké orgány uvedly, že stát jednal jako investor v tržním hospodářství, a že tedy navýšení kapitálu v roce 2009 nepředstavovalo státní podporu.
(39)
Pokud jde o datum poskytnutí záruky, řecké orgány neposkytly přesvědčivé informace. Ze zápisu z valné hromady vyplývá, že řecký stát poskytl 15 000 000 EUR na navýšení základního kapitálu dne 15. dubna 2009 na základě dokumentu Οικ2/27694/0025 ministerstva financí vzhledem k celkovému příspěvku státu na navýšení základního kapitálu, který dosáhl výše 44 999 999,40 EUR. V účetní závěrce společnosti Larco z roku 2009 je uvedeno, že o navýšení kapitálu bylo rozhodnuto dne 14. května 2009, ale neobjasňuje se, kdy se vklad nového kapitálu fakticky uskutečnil.
3.5. Opatření 4: státní záruka poskytnutá v roce 2010
(40)
Řecké orgány vysvětlily, že v rámci dohody z roku 1998 někdejší společnost Larco trvale usilovala o splacení částky, jež jí dlužila společnost Larco, u řeckých soudů a byla vydána řada rozsudků a rozhodnutí o neplatnosti, mimo jiné i ve věci dluhu ve výši 10,5 milionu EUR (13).
(41)
V rámci odvolání, které společnost Larco podala, a vzhledem k nebezpečí, že dojde k nenapravitelné škodě, pozastavil řecký nejvyšší soud splácení dluhu ve výši přibližně 10,5 milionu EUR až do konečného rozsudku příslušného soudu. Toto pozastavení bylo uděleno pod podmínkou, že společnost Larco poskytne někdejší společnosti Larco záruční listinu na výše uvedenou částku. Banka NBG poskytla společnosti Larco záruční listinu na částku přibližně 10,8 milionu EUR (10,5 milionu EUR původně napadeného dluhu + 0,3 milionu EUR na soudní výlohy a poplatky). Záruční listina byla následně pokryta státní zárukou na celou částku s prémií 2 % p.a. na neomezenou dobu.
(42)
Řecké orgány vysvětlily, že opatření bylo poskytnuto státem jako akcionářem s cílem splnit podmínky nutné pro pozastavení splácení a pro ochranu státních investic před dluhy po lhůtě splatnosti. V opačném případě by pozastavení splácení nebylo použitelné a někdejší společnost Larco by měla právo vymáhat splacení pohledávky, a to případně i zabavením aktiv společnosti Larco, která by se tak stala insolventní. Podle řeckých orgánů by banka NBG záruční listinu bez státní záruky neposkytla.
(43)
Řecké orgány objasnily, že opatření 4 bylo poskytnuto na základě ministerského rozhodnutí YA 2/923/0025 ze dne 10. května 2010 a vztahuje se na částku ve výši přesně 10 510 824,95 EUR a na částku 310 000 EUR na soudní poplatky a náklady, tedy na celkovou částku 10 820 824,95 EUR.
3.6. Opatření 5: záruční listiny místozaplacení daňové pokuty předem v roce 2010
(44)
Řecké orgány objasnily, že dotčené opatření se týká spíše dodatečné daně než daňové pokuty. Dodatečná daň byla vyměřena proto, že daňové orgány nesouhlasily s tím, že by ztráty vyplývající ze zajišťovacích smluv měly být odvozeny z čistých příjmů společnosti Larco, jak tvrdila společnost Larco. Řecké orgány rovněž upřesnily, že společnost Larco byla soudem vyzvána, aby poskytla záruční listiny v celkové hodnotě 4,7 milionu EUR.
(45)
Řecké orgány předložily důkazy o tom, že společnost Larco byla na základě obecného právního předpisu oprávněna nahradit platbu dodatečné daně předem záručními listinami. Soud v rozsudku, který umožnil společnosti Larco nahradit platbu dodatečné daně předem záručními listinami v souladu s vnitrostátními právními předpisy (14), použil ověření vyváženosti a zvážil přínos pro věřitele (stát) a životaschopnost dlužníka (společnost Larco), a rozhodl proto o dočasném pozastavení povinnosti předem zaplatit 47 milionů EUR (což představuje 25 % dodatečné daně) a o nahrazení této platby záruční listinou v celkové hodnotě 4,7 milionu EUR. Toto pozastavení mělo být v platnosti až do vydání konečného rozsudku ve sporu týkajícím se uložení dodatečné daně, který společnost Larco zahájila proti státu pro vyměření dodatečné daně.
(46)
Kromě toho řecké orgány uvedly, že rozhodnutí vnitrostátních soudů nemohou být připisována státu.
(47)
Řecké orgány rovněž vysvětlily, že navzdory tomuto dočasnému pozastavení stát prakticky zrušil finanční dopad tohoto pozastavení započtením dodatečné daně, kterou měla společnost Larco zaplatit, proti částce, kterou měl společnosti Larco zaplatit stát, např. vrácením přeplatku na dani z příjmu nebo na DPH. To bylo umožněno pozdějšími předpisy pro zrychlení výběru daní v Řecku.
(48)
To znamená, že stát již zjevně ve skutečnosti získal minimálně 16,1 milionu EUR z dlužné částky, pokud jde o zaplacení dodatečné daně společností Larco předem.
3.7. Opatření 6: státní záruky poskytnuté v roce 2011
(49)
Řecké orgány objasnily, že ani jeden z těchto dvou úvěrů, pro které byly poskytnuty záruky, nebyl po lhůtě splatnosti. Úvěr ve výši 20 milionů EUR poskytla banka ATE jako refinancování staršího úvěru ve výši 20 milionů EUR, který byl po splatnosti.
(50)
Řecké orgány uvedly, že ani jedna státní záruka se netýkala státních prostředků, protože stát společnosti Larco dlužil 60 milionů EUR na přeplatcích za DPH. Proto kdyby bylo třeba splatit záruky, tyto částky mohly kompenzovat nesplacené pohledávky státu.
(51)
Orgány rovněž tvrdily, že i kdyby opatření představovalo podporu, mělo by být považováno za slučitelné s vnitřním trhem, protože byly dodrženy požadavky dočasného rámce (15) a příslušného dočasného řeckého systému pro úvěrové záruky (dále jen „dočasný systém záruk“) (16). Orgány se zejména domnívaly, že kromě toho, že společnost Larco byla v době poskytnutí opatření podnikem v obtížích, byly splněny ostatní podmínky dočasného systému záruk:
a)
společnost Larco byla velkým podnikem;
b)
úvěr ve výši 30 milionů EUR byl investičním úvěrem, zatímco úvěr ve výši 20 milionů EUR byl úvěrem na refinancování staršího úvěru, který byl poskytnut na investiční účely;
c)
záruky byly poskytnuty před koncem roku 2011;
d)
celková částka dvou zaručených úvěrů přesáhla roční mzdové náklady společnosti Larco pouze částkou 3 miliony EUR;
e)
záruky se vztahují na 100 % úvěru, ale takové opatření bylo jedinou možností, jak mohla společnost Larco získat přístup k financování s ohledem na zvláštní situaci řeckého hospodářství;
f)
záruky obsahovaly prémii 1 % p.a., která by měla být považována za tržní prémii.
(52)
Dále řecké orgány uvedly, že v případě, že by Komise dospěla k závěru, že toto opatření představuje podporu a nebyly splněny podmínky dočasného systému záruk, opatření mělo být považováno za podporu na záchranu. Tato podpora by měla být považována za oznámenou, protože Komise byla o tomto opatření informována v odpovědi v dotazníku ze dne 16. března 2012, kdy věc byla ve fázi předběžného šetření z moci úřední.
(53)
Podle řeckých orgánů byla pomoc v souladu s požadavky pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci, neboť:
a)
se jednalo o likviditní podporu ve formě úvěrových záruk;
b)
byla opodstatněna závažnými sociálními problémy a neměla významně nepříznivé vedlejší účinky na jiné členské státy;
c)
řecké orgány připravovaly plán restrukturalizace ve spolupráci s Komisí;
d)
byla omezena na částku potřebnou k udržení podniku v provozu po omezenou dobu;
e)
respektovala podmínku „jednou a dost“, neboť společnost Larco nebyla příjemcem podpory na záchranu či restrukturalizaci v minulosti;
f)
společnost Larco předložila státu obchodní plán odůvodňující nutnost financování ve výši 30 milionů EUR na investice.
(54)
Řecké orgány objasnily, že opatření 6 bylo přijato na základě i) ministerského rozhodnutí YA 2/95156/0025 ze dne 30. prosince 2011 pokrývajícího přesnou částku ve výši 30 000 000 EUR a ii) ministerského rozhodnutí YA 2/95161/0025 ze dne 30. prosince 2011 týkajícího se částky ve výši přesně 20 000 000 EUR.
4. HODNOCENÍ
(55)
Toto rozhodnutí se v úvodu zabývá otázkou, zda je společnost Larco podnikem v obtížích ve smyslu pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci. Následně rozhodnutí posoudí, zda zkoumaná opatření představují státní podporu vůči společnosti Larco ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy, a konečně zda taková podpora je slučitelná s vnitřním trhem.
4.1. Obtíže společnosti Larco
(56)
V rozhodnutí ze dne 6. března 2013, a to zejména v 18.-25. bodu odůvodnění tohoto rozhodnutí, Komise dospěla k předběžnému závěru, že v době, kdy bylo poskytnuto šest dotčených opatření, byla společnost Larco podnikem v obtížích. V tabulce jsou uvedeny klíčové finanční údaje společnosti Larco v období 2007-2011:
Klíčové finanční údaje společnosti Larco v období 2007-6/2012 (v milionech EUR)
2007
2008
2009
2010
2011
H1 2012 (17)
Obrat
549,3
284
98,8
239
311
154,6
Zisk před zdaněním
23
- 116
- 105
6,4
6,5
- 12,2
Základní kapitál
163,8
163,8
109
109
109
109
Vlastní kapitál
104
- 0,4
- 35
- 31
- 26
- 39
Celkový dluh
141,2
230,1
233,9
261,8
262,7
326,0
Dluh/ vlastní kapitál (poměr)
1,3
- 575,0
- 6,6
- 8,3
- 10,1
- 8,4
(57)
Bod 10 písm. a) pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci uvádí, že společnost s ručením omezeným se považuje za podnik v obtížích, pokud u ní „došlo ke ztrátě více než poloviny zapsaného kapitálu a kde ke ztrátě více než jedné čtvrtiny tohoto kapitálu došlo za posledních 12 měsíců“. To odráží předpoklad, že společnost prodělávající značné ztráty zapsaného (základního) kapitálu nebude schopna zastavit ztráty, které téměř jistě povedou k ukončení podnikatelské činnosti v krátkodobém nebo střednědobém horizontu (jak je uvedeno v bodě 9 pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci).
(58)
Kromě toho podle bodu 11 pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci může být společnost považována za podnik v obtížích „tehdy, kdy jsou patrné typické příznaky podniku v obtížích, například narůstající ztráta, klesající obrat, rostoucí skladové zásoby, nadbytečná kapacita, slábnoucí peněžní tok, narůstající dluh, narůstající úroky a klesající nebo nulová hodnota čistých aktiv“. V tomto ohledu podle Tribunálu existence „záporného vlastního kapitálu, což může být […] považováno za významný ukazatel finančních potíží podniku“ (18).
(59)
Podle účetních závěrek společnosti Larco v období od roku 2007 do 1. pololetí roku 2012 základní kapitál společnosti neklesl o více než polovinu. Nicméně ve stejném období vlastní kapitál společnosti dosáhl záporných hodnot. Komise v předchozích případech měla za to, že pokud společnost má záporný vlastní kapitál, znamená to, že celý základní kapitál této společnosti byl ztracen, a a priori se předpokládá, že kritéria uvedená v bodě 10 písm. a) pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci jsou splněna (19).
(60)
V případě společnosti Larco se Komise domnívá, že základní kapitál této společnosti se pouze zdánlivě nesnížil o více než polovinu, protože společnost nepřijala náležitá opatření, jež v takové situaci stanoví řecké právní předpisy (20). Příslušná opatření se zaměřují na změnu hodnoty vlastního kapitálu společnosti z negativní na pozitivní a zároveň na jeho zvyšování na odpovídající úroveň. Takovými opatřeními by mohla být buď kapitalizace ztrát, nebo zvýšení kapitálu, anebo obojí.
(61)
V této souvislosti se Komise domnívá, že kapitalizace ztrát by měla za následek ztrátu celého základního kapitálu společnosti, protože kumulované ztráty byly vyšší než základní kapitál. Z tohoto důvodu se Komise domnívá, že v tomto případě jsou od roku 2008 splněna kritéria stanovená v bodě 10 písm. a) pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci.
(62)
Kromě toho, pokud jde o kritéria stanovená v bodě 11 pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci, ve společnosti Larco došlo od roku 2007 do roku 2009 k výraznému poklesu obratu a v letech 2008 a 2009 k významným ztrátám, a to v celkové výši 221 milionů EUR (116 milionů EUR a 105 milionů EUR). V letech 2010 a 2011 se společnosti zvýšil obrat i zisky, ale tento nárůst nebyl dostatečný k tomu, aby došlo k finančnímu zotavení společnosti. Během téhož období vlastní kapitál společnosti zůstal záporný a její dluh nadále rostl. Navíc operace společnosti Larco byly v 1. pololetí roku 2012 opět ztrátové.
(63)
Komise nesouhlasí s argumentem řeckých orgánů, že společnost Larco nebyla v průběhu let 2008 a 2009 v obtížích, protože ztráty byly způsobeny snížením ceny feroniklu.
(64)
Za prvé, skutečnost, že pokles cen feroniklu vedl ke ztrátám a přispěl k obtížím společnosti Larco, neomlouvá sama o sobě zjištění, že společnost Larco vykazovala obvyklé rysy podniku v obtížích. Zdravá firma by musela přizpůsobit své náklady takovým cenovým změnám, aby zabránila ztrátám.
(65)
Za druhé, v letech 2008 a 2009 měla společnost záporný vlastní kapitál a její dluh rostl (nárůst o 63 % mezi lety 2007-2008). I když se cena feroniklu a obrat společnosti po roce 2010 výrazně zvýšily, pozdější finanční výsledky společnosti Larco naznačují, že její obtíže přetrvávaly. Proto nelze dospět k závěru, že ztráty z roku 2008 a 2009 byly pouze důsledkem nízkých cen feroniklu.
(66)
S ohledem na výše uvedené skutečnosti dospěla Komise k závěru, že společnost Larco byla podnikem v obtížích ve smyslu pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci v době, kdy jí bylo poskytnuto šest dotčených opatření.
4.2. Existence státní podpory
(67)
V čl. 107 odst. 1 Smlouvy se stanoví, že podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou - pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy - neslučitelné s vnitřním trhem.
(68)
V souladu s ustálenou praxí Komise, a jak bylo potvrzeno judikaturou, kritériem pro posouzení, zda transakce mezi veřejnoprávním subjektem a podnikem je státní podporou, je zásada investora v tržním hospodářství nebo zásada věřitele v tržním hospodářství (21). Z této zásady plyne, že pokud stát jedná na trhu jako komerční hospodářský subjekt, musí tak učinit způsobem srovnatelným se soukromým subjektem. Pokud stát tak nečiní, může se jednat o státní podporu. Jinými slovy, ukazatelem pro posouzení, zda transakce zahrnuje státní podporu, je to, zda by se soukromý subjekt v podobné situaci choval stejným způsobem. Při uplatňování této zásady nelze jako důvody pro udělení podpůrných opatření vzít v úvahu jiná než hospodářská hlediska.
4.2.1. Opatření 1: nevymáhání dluhu ministerstvem financí
(69)
Na základě dostupných informací nemůže Komise souhlasit s tvrzením řeckých orgánů, že úvěr od organizace OER byl soukromým úvěrem. Podle řeckého zákona č. 1386/1983 (článek 1) (22), kterým se zřizuje organizace OER, „OER bude fungovat ve prospěch společenského zájmu a pod dohledem státu“. Podle článku 3 téhož zákona byl stát jediným akcionářem organizace OER. Kromě toho měl stát možnost přímo jmenovat předsedu spolu s 2 z 8 členů představenstva a nepřímo i další 4 členy. Z výše uvedeného vyplývá, že zdroje organizace OER jsou v podstatě státními prostředky, a tedy se zdá, že každý úvěr od organizace OER lze považovat za úvěr od státu.
(70)
Důkazy předložené řeckými orgány ukazují, že dluh společnosti Larco vůči organizaci OER (následně převedený na stát) byl pravidelně vykazován a fakturován v souladu s dohodou o vyrovnání pohledávek z roku 1998 a na základě dohody vyrovnání pohledávek z roku 1998. Část dluhu byla splacena, když to umožnila ziskovost společnosti. Společnost Larco v tomto období provedla investice, které snížily splátky, ale tyto investice byly schváleny všemi věřiteli. Podle zmíněné dohody věřitelé neměli nárok na žádnou nucenou exekuci nesplaceného dluhu.
(71)
S ohledem na výše uvedené dospěla Komise k závěru, že opatření 1 je v souladu se zásadou věřitele v tržním hospodářství, protože stát jako věřitel jednal způsobem srovnatelným s chováním soukromého věřitele, protože použil všechny prostředky, které měl k dispozici a ve smluvně dohodnutém rámci, s cílem vymoci svůj dluh.
4.2.2. Opatření 2: státní záruka v roce 2008
(72)
Státní záruky představují riziko pro státní prostředky, protože požadavek na jejich plnění je hrazen ze státního rozpočtu. Navíc jakákoliv záruka, která není řádně zhodnocena, znamená pro stát finanční ztrátu. Kritérium státních prostředků a přičitatelnost státu jsou tedy pro toto opatření splněny a řecké orgány to nezpochybňují.
(73)
Komise nesouhlasí s argumentem řeckých orgánů, že jsou splněny podmínky uvedené v bodě 3.2 sdělení o zárukách. Komise dospěla k závěru, že společnost Larco byla v roce 2008 podnikem v obtížích. Kromě toho roční záruku ve výši 1 % nelze považovat za záruku zohledňující riziko selhání, pokud jde o zaručené úvěry, a to vzhledem ke značným finančním obtížím společnosti Larco a zejména vzhledem k vysokému podílu dluhů k vlastnímu kapitálu v případě této společnosti.
(74)
Komise se domnívá, že rozumný tržní věřitel v tržním hospodářství by společnosti Larco záruku za těchto podmínek neposkytl. Vzhledem k tomu, že opatření bylo poskytnuto selektivně společnosti Larco, dospěla Komise k závěru, že státní záruka poskytnutá v roce 2008 poskytla příjemci selektivní výhodu.
(75)
Společnost Larco působí v odvětví, s jehož produkty se mezi členskými státy obchoduje, a sama vyváží většinu své produkce do jiných členských států. Těžba niklu, tavení a rafinace se kromě Řecka dále děje v 6 členských státech, a to v Rakousku, Finsku, Francii (Nové Kaledonii), Španělsku, Švédsku a Spojeném království (23). S niklem se obchoduje téměř ve všech členských státech (24).
(76)
Zkoumaná opatření umožňují společnosti Larco, aby pokračovala v činnosti jako doposud, a na rozdíl od ostatních konkurentů, kteří se nacházejí ve finančních potížích, nemusí čelit následkům, jež by jinak vyplynuly ze špatných finančních výsledků společnosti. To narušuje hospodářskou soutěž, protože ostatní společnosti, které působí na stejných trzích, se musí bez této státní podpory obejít.
(77)
Proto dospěla Komise k závěru, že opatření 2 představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy. Komise se domnívá, že podpora se rovná výši zaručeného úvěru, protože je nepravděpodobné, že by společnost Larco s ohledem na své ekonomické obtíže nalezla na trhu prostředky financování, a to bez ohledu na podmínky. Jinými slovy, Komise se domnívá, že společnost Larco získala výhodu, která se rovná výši zaručeného úvěru, protože bez státní záruky by nebyla schopna na trhu takové finanční prostředky získat.
(78)
Komise nemá žádné informace o tom, zda byla záruka fakticky uplatněna.
4.2.3. Opatření 3: navýšení základního kapitálu v roce 2009
(79)
Účast státu na navýšení základního kapitálu ve společnosti Larco v roce 2009 zahrnuje státní prostředky a lze ji připsat státu. Toto kritérium je tedy splněno a řecké orgány je nezpochybňují.
(80)
Komise neobdržela ze strany řeckých orgánů žádné přesvědčivé důkazy, které by ospravedlnily jejich tvrzení, že stát jednal jako rozumný investor v tržním hospodářství. Zápisy z valných hromad akcionářů uvedené jako důkaz ve skutečnosti naznačují, že žádný plán restrukturalizace nebyl akcionářům před navýšením základního kapitálu předložen, a to i přesto, že společnost Larco byla podnikem v obtížích. Kromě toho konečná částka navýšení základního kapitálu nakonec nedostačovala k pokrytí záporného vlastního kapitálu společnosti, a proto navýšení nemohlo být považováno za opatření na ochranu hodnoty společnosti a podporu její restrukturalizace.
(81)
Pokud jde o účast banky NBG, Komise připomíná vyjádření Soudního dvora, že „souběžnost sama o sobě i při existenci významných soukromých investic dostačující k učinění závěru o neexistenci podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES, když nebyly vzaty v úvahu ostatní relevantní skutkové a právní okolnosti“ (25).
(82)
Ve skutečnosti nelze částečnou účast banky NBG použít jako důkaz o souběžnosti činností mezi státem a soukromými akcionáři, protože banka NBG byla vůči společnosti Larco nejen akcionářem, ale také věřitelem. Její rozhodnutí podílet se částečně na navýšení kapitálu bylo tedy prostředkem, jak ochránit nejen hodnotu své investice, ale také své postavení věřitele.
(83)
Kromě toho stát již poskytl společnosti Larco státní záruku v roce 2008. Tedy, jak stanovuje příslušná judikatura, účast státu na navýšení kapitálu v roce 2009 nelze chápat izolovaně, ale musí být posuzována v souvislosti s jinými podpůrnými opatřeními (26).
(84)
A konečně, v zápisech z valných hromad akcionářů nelze najít oporu pro tvrzení řeckých orgánů, že záměrem společnosti PPC bylo, aby stát dosáhl výrazného většinového podílu. Namísto toho společnost PPC jednoduše prohlásila, že se na navýšení základního kapitálu nebude podílet.
(85)
Komise se proto domnívá, že rozumný tržní investor by se na navýšení základního kapitálu společnosti Larco za těchto podmínek nepodílel. Vzhledem k tomu, že opatření bylo poskytnuto selektivně společnosti Larco, dospěla Komise k závěru, že účast státu na navýšení kapitálu v roce 2009 poskytla příjemci selektivní výhodu.
(86)
Z důvodů uvedených v 75. a 76. bodě odůvodnění vyplývá, že toto opatření může ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušit hospodářskou soutěž.
(87)
Proto dospěla Komise k závěru, že opatření 3 představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy. Vzhledem k tomu, že není zpochybněno, že stát plně vykonával svá práva na navýšení základního kapitálu [nejasné], hodnota opatření 3 dosahuje částky 44 999 999,40 EUR.
(88)
Pokud jde o datum poskytnutí příspěvku, ze zápisu z valné hromady konané dne 14. května 2009 vyplývá, že řecký stát poskytl 15 000 000 EUR na navýšení základního kapitálu dne 15. dubna 2009 (27) s cílem navýšit základní kapitál [nejasné] příspěvkem státu v celkové hodnotě 44 999 999,40 EUR. Komise nemá informace o datu, kdy byla poskytnuta zbývající částka příspěvku státu na navýšení základního kapitálu společnosti.
4.2.4. Opatření 4: státní záruka poskytnutá v roce 2010
(89)
Ze stejných důvodů jako u opatření 2 je pro opatření 4 splněno kritérium státních prostředků a přičitatelnosti státu a řecké orgány to nezpochybnily.
(90)
Komise uznává, že poskytnutí záruky v případech podobných tomuto případu může být běžnou obchodní praxí akcionářů. Avšak vzhledem k tomu, že banka NBG byla také akcionářem společnosti Larco, se Komise domnívá, že by pro akcionáře bylo obvyklé úměrně sdílet expozici plynoucí z dotčené záruky. Místo toho stát na sebe vzal veškeré riziko plynoucí z poskytnutí záruky na úvěr, zatímco společnost Larco byla v obtížích a její dluh narůstal.
(91)
Pokud jde o opatření 2, podmínky uvedené v bodě 3.2 sdělení o zárukách nejsou ani pro toto opatření splněny, protože dluhová prémie ve výši 2 % nemůže být považována za prémii zohledňující riziko selhání společnosti Larco.
(92)
Komise se proto domnívá, že rozumný věřitel v tržním hospodářství by společnosti Larco za těchto podmínek záruku neposkytl. Vzhledem k tomu, že toto opatření bylo poskytnuto selektivně společnosti Larco, dospěla Komise k závěru, že zárukou byla příjemci poskytnuta selektivní výhoda.
(93)
Z důvodů uvedených v 75. a 76. bodě odůvodnění vyplývá, že toto opatření může ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušit hospodářskou soutěž.
(94)
Proto Komise dospěla k závěru, že opatření 4 představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy. Komise se domnívá, že výše podpory se rovná zaručené částce, protože je jasné, že bez ohledu na podmínky by žádný rozumný subjekt na trhu nebyl schopen zaručit pro společnost Larco tuto částku vzhledem k ekonomickým obtížím společnosti. Jinými slovy, Komise se domnívá, že společnost Larco získala výhodu ve výši zaručené částky, protože bez státní záruky by společnost Larco nemohla na trhu získat žádné záruky.
(95)
Komise nemá žádné informace o tom, zda byla záruka fakticky uplatněna.
4.2.5. Opatření 5: záruční listiny místo zaplacení dodatečné daně předem v roce 2010
(96)
Komise bere na vědomí vysvětlení předložená řeckými orgány, pokud jde o skutkový rámec opatření 5.
(97)
S ohledem na důkazy předložené řeckými orgány Komise souhlasí s tím, že právo nahradit platbu dodatečné daně předem záruční listinou bylo společnosti uděleno soudem na základě objektivních kritérií, která by se použila na jakoukoliv společnost v podobné situaci. Proto dospěla Komise k závěru, že opatření 5 nezahrnovalo selektivní výhodu pro společnost Larco.
4.2.6. Opatření 6: státní záruky poskytnuté v roce 2011
(98)
Komise bere na vědomí vysvětlení poskytnutá řeckými orgány, pokud jde o skutkový rámec pro opatření 6.
(99)
Komise nesouhlasí s řeckými orgány, že opatření 6 nezahrnuje státní prostředky. Za prvé, jak je vysvětleno u opatření 2, státní záruky ohrožují prostředky státu, protože jejich plnění je vypláceno ze státního rozpočtu. Kromě toho jakákoliv záruka, která není řádně zhodnocena tržní prémií, znamená pro stát finanční ztrátu. Navíc argument o nesplacených pohledávkách DPH ve výši 60 milionů EUR se zdá být v rozporu s připomínkami k opatření 5, kde řecké orgány tvrdily, že úmyslně a v souladu se zákonem nevrátily dlužnou DPH, a to s cílem kompenzovat pozastavení platby dodatečné daně předem.
(100)
Komise se proto domnívá, že kritérium státních prostředků a přičitatelnosti státu je u tohoto opatření splněno.
(101)
Ani pro toto opatření, podobně jako u opatření 2 a 4, nejsou splněny podmínky uvedené v bodě 3.2 sdělení o zárukách.
(102)
Komise se proto domnívá, že rozumný věřitel v tržním hospodářství by společnosti Larco záruku za těchto podmínek neposkytl. Vzhledem k tomu, že toto opatření bylo společnosti Larco poskytnuto selektivně, dospěla Komise k závěru, že zárukou byla příjemci poskytnuta selektivní výhoda.
(103)
Z důvodů uvedených v 75. a 76. bodě odůvodnění vyplývá, že toto opatření může ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušit hospodářskou soutěž.
(104)
Proto došla Komise k závěru, že opatření 6 představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy. Pokud jde o opatření 2, Komise se domnívá, že výše podpory se rovná částce zaručených úvěrů, protože je nepravděpodobné, že by společnost Larco vzhledem ke svým ekonomickým obtížím nalezla na trhu financování bez ohledu na podmínky.
(105)
Komise nemá žádné informace o tom, zda byla záruka fakticky uplatněna.
4.2.7. Závěr ohledně existence státní podpory
(106)
S ohledem na výše uvedené se Komise domnívá, že opatření 1 a 5 nepředstavují státní podporu, zatímco opatření, 2, 3, 4 a 6 představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
(107)
To znamená, že státní podpora plynoucí z opatření 2 činí 30 000 000 EUR poskytnutých dne 22. prosince 2008. Státní podpora plynoucí z opatření 3 činí 44 999 999,40 EUR, ale je třeba, aby řecké orgány upřesnily datum (data), kdy byla podpora poskytnuta. Státní podpora plynoucí z opatření 4 činí 10 820 824,95 EUR a byla poskytnuta dne 10. května 2010 a celková státní podpora plynoucí z opatření 6 činí 50 000 000 EUR (součet 30 000 000 EUR + 20 000 000 EUR) poskytnutých dne 30. prosince 2011.
4.3. Protiprávní podpora
(108)
Opatření 2, 3, 4 a 6 představují státní podporu, která byla poskytnuta v rozporu s povinností týkající se oznámení a povinností nekonat, jež jsou stanoveny v čl. 108 odst. 3 Smlouvy. Tato opatření tudíž představují protiprávní státní podporu.
4.4. Slučitelnost podpory
(109)
Vzhledem k tomu, že určitá opatření představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy, jejich slučitelnost musí být posouzena s ohledem na výjimky stanovené v čl. 107 odst. 2 a 3 Smlouvy.
(110)
Podle judikatury Soudního dvora záleží na rozhodnutí členského státu, zda se bude dovolávat možných důvodů slučitelnosti a prokáže, že jsou splněny podmínky pro takovou slučitelnost (28).
4.4.1. Slučitelnost opatření 2, 4 a 6
(111)
V případě opatření 2 a 4 se řecké orgány nedovolávaly žádných případných důvodů slučitelnosti, protože namítaly, že tato opatření nepředstavují státní podporu.
(112)
Vzhledem k tomu, že tato opatření představují státní podporu, měla by být posuzována s ohledem na jejich slučitelnost podle čl. 107 odst. 3 bodu c) Smlouvy, a zejména podle pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci, neboť společnost Larco byla podnikem v obtížích nejméně od roku 2008. Podle bodu 20 pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci „nemůže být podnik v obtížích považován za prostředek k prosazování jiných politických cílů, dokud není zajištěna jeho životaschopnost. Komise se proto domnívá, že podpora poskytovaná podnikům v obtížích může přispívat k rozvoji hospodářských činností, aniž by nepříznivě ovlivňovala obchod v takové míře, jež by byla v rozporu se zájmem Společenství, pouze pokud budou splněny podmínky uvedené v těchto pokynech.“
(113)
Nicméně, příslušné podmínky pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci (bod 3.1.) nejsou v projednávaném případě splněny. Záruky nebyly ukončeny po 6 měsících a řecké orgány neoznámily plán restrukturalizace, kterým by se obnovila životaschopnost společnosti, přičemž nebyla provedena žádná kompenzační opatření s cílem zmírnit narušení hospodářské soutěže. Neexistuje také žádný důkaz, že podpora byla omezena na nezbytné minimum, zejména prostřednictvím významného vlastního příspěvku příjemce podpory. Úřady nepředložily plán likvidace.
(114)
Pokud jde o opatření 6, řecké orgány namítly, že bylo v souladu s dočasným rámcem a dočasným systémem záruk, a proto je lze v každém případě považovat za podporu na záchranu.
(115)
Komise nesouhlasí s argumenty řeckých orgánů. Domnívá se, že nebyly splněny podmínky dočasného rámce a dočasného systému pojištění vkladů, protože společnost Larco byla podnikem v obtížích. Celková částka obou záruk převýšila roční mzdové náklady společnosti Larco, záruka překročila 90 % úvěru a dluhová prémie ve výši 1 % p.a. nemůže být považována za tržní prémii, jež odráží riziko selhání při splácení zaručené částky.
(116)
Pokud jde o tvrzení, že opatření bylo součástí podpory na záchranu, i když Komise vedla jednání s řeckými úřady o společnosti Larco od roku 2011, úřady se nikdy nezmínily, že záruky poskytnuté v roce 2011 by měly být považovány za podporu na záchranu, a nikdy nic takového neoznámily. Ve skutečnosti ve své odpovědi ze dne 16. března 2012 v dotazníku řecké orgány výslovně prohlásily, že společnost Larco za posledních 10 let z podpory na záchranu a/nebo restrukturalizaci netěžila.
(117)
Příslušné podmínky pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci každopádně nebyly splněny ani v tomto případě. Záruky poskytnuté v roce 2011 nebyly po 6 měsících ukončeny a řecké orgány neoznámily plán restrukturalizace nebo plán likvidace. Obchodní plán odůvodňující potřebu 30 milionů EUR na investice nemůže tvořit základ slučitelného plánu restrukturalizace podle pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci. Důvodem je, že tento plán nesměřoval k obnovení životaschopnosti podniku a neobsahoval žádná plánovaná nebo provedená kompenzační opatření s cílem zmírnit narušení hospodářské soutěže. Kromě toho neexistoval žádný důkaz o tom, že podpora byla omezena na nezbytné minimum, a to zejména prostřednictvím významného vlastního příspěvku příjemce podpory. Úřady neposkytly ani plán likvidace.
(118)
Komise nezjistila žádné další možné důvody pro slučitelnost opatření 2, 4 a 6.
(119)
S ohledem na výše uvedené se Komise domnívá, že opatření 2, 4 a 6 nejsou slučitelná s vnitřním trhem.
4.4.2. Slučitelnost opatření 3
(120)
Řecké orgány neuvedly žádné případné důvody pro slučitelnost opatření 3, protože tvrdily, že toto opatření nepředstavuje státní podporu.
(121)
Vzhledem k tomu, že zmíněné opatření představuje státní podporu, mělo by také být posuzováno s ohledem na svou slučitelnost s pokyny pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci, a to z důvodů uvedených v 112. bodě odůvodnění. Nicméně příslušné podmínky pokynů pro záchranu a restrukturalizaci nejsou ani v tomto případě splněny. Řecké orgány nikdy neoznámily plán restrukturalizace, který by obnovil životaschopnost podniku, a nebyla provedena žádná kompenzační opatření s cílem zmírnit narušení hospodářské soutěže. Neexistuje také žádný důkaz, že podpora byla omezena na nezbytné minimum, a to zejména prostřednictvím významného vlastního příspěvku příjemce podpory.
(122)
Komise nezjistila žádné další možné důvody pro slučitelnost tohoto opatření.
(123)
Na základě těchto skutečností považuje Komise opatření 3 za neslučitelné s vnitřním trhem.
4.5. Navrácení podpory
(124)
Podle Smlouvy a ustálené judikatury Soudního dvora je Komise oprávněna rozhodnout, zda dotyčný členský stát musí zrušit nebo upravit podporu, pokud zjistí, že tato podpora je neslučitelná s vnitřním trhem (29). Soudní dvůr rovněž opakovaně rozhodl, že povinnost členského státu zrušit podporu, kterou Komise prohlásila za neslučitelnou s vnitřním trhem, je upravena tak, aby obnovila předchozí stav (30). V této souvislosti Soudní dvůr stanovil, že tohoto cíle bude dosaženo, jakmile příjemce splatí částky podpory poskytnuté formou protiprávní podpory, čímž ztratí výhodu, kterou měl oproti svým konkurentům na trhu, a situace před obdržením podpory bude obnovena (31).
(125)
V souladu s judikaturou je v čl. 14 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (32) uvedeno, že „[j]e-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil […]“.
(126)
Vzhledem k tomu, že v rozporu s článkem 108 Smlouvy žádné z dotčených opatření nebylo Komisi oznámeno, a je tudíž třeba je považovat za protiprávní a neslučitelnou podporu, musí být tato opatření vrácena, aby byla opět nastolena situace, která na trhu existovala před jejich poskytnutím. Vrácení by se mělo týkat doby, odkdy vznikla příjemci výhoda, tj. odkdy mohl příjemce podporu využívat, až do okamžiku vrácení podpory, a částky, které mají být získány zpět, by měly být úročeny až do okamžiku vrácení podpory.
5. ZÁVĚR
(127)
Opatření 1 a 5 nepředstavují podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
(128)
Řecko protiprávně a v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy provedlo opatření 2, 3, 4 a 6.
(129)
Zejména opatření 2, 4 a 6 (státní záruky poskytnuté v letech 2008, 2010 a 2011) ve prospěch společnosti Larco představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy a jsou neslučitelná s vnitřním trhem, neboť nebyly splněny příslušné podmínky stanovené pokyny pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci a nebyly zjištěny žádné další důvody pro slučitelnost.
(130)
Opatření 3 (účast státu na navýšení kapitálu společnosti Larco v roce 2009) rovněž představuje státní podporu a je neslučitelné se Smlouvou, protože nebyly splněny příslušné podmínky pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci a nebyl zjištěn žádný jiný důvod pro slučitelnost.
(131)
Komise bere na vědomí, že Řecko souhlasilo s tím, aby toto rozhodnutí bylo přijato v anglickém jazyce.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Nevymáhání dluhu ministerstvem financí a přijetí záručních listin místo platby dodatečné daně předem v roce 2010, což Řecko uplatnilo v případě společnosti Larco, nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
Článek 2
Státní podpora ve výši 135 820 824,35 EUR ve formě státních záruk pro společnost Larco General Mining & Metallurgical Company S.A. poskytnutých v letech 2008, 2010 a 2011 a účast státu na navýšení základního kapitálu společnosti v roce 2009 protiprávně poskytnutá Řeckem v rozporu s článkem 108 odst. 3 Smlouvy jsou neslučitelné s vnitřním trhem.
Článek 3
1. Řecko od příjemce zajistí navrácení neslučitelné podpory uvedené v článku 2.
2. Částky, které mají být navráceny, se úročí ode dne, kdy byly dány k dispozici příjemci, až do okamžiku jejich skutečného navrácení.
3. Úroky se vypočítají jako složené úroky v souladu s kapitolou V nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (33) ve znění pozdějších předpisů.
4. Pokud jde o opatření 3, Řecko poskytne přesné datum (data), kdy poskytlo svůj příspěvek k navýšení základního kapitálu v roce 2009.
5. Řecko zruší všechny neprovedené platby podpory uvedené v článku 2 s účinností ode dne přijetí tohoto rozhodnutí.
Článek 4
1. Navrácení podpory uvedené v článku 2 musí být okamžité a účinné.
2. Řecko zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno ve lhůtě čtyř měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 5
1. Do dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí Řecko předloží následující informace:
a)
celkovou částku (jistinu a úrok do okamžiku vrácení podpory), která má být příjemcem navrácena,
b)
podrobný popis opatření již přijatých a plánovaných k dosažení souladu s tímto rozhodnutím,
c)
doklady prokazující, že příjemci bylo nařízeno navrácení podpory.
2. Řecko bude Komisi informovat o vývoji vnitrostátních opatření přijatých k provedení tohoto rozhodnutí až do okamžiku úplného navrácení podpory uvedené v článku 2. Na žádost Komise Řecko neprodleně předloží informace o opatřeních již přijatých a plánovaných k dosažení souladu s tímto rozhodnutím a poskytne rovněž podrobné informace o částkách podpory a úrocích, které příjemce již vrátil.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno Řecké republice.
V Bruselu dne 27. března 2014.
BESCHLUSS DER KOMMISSION
vom 27. März 2014
über die staatliche Beihilfe SA.34572 (13/C) (ex 13/NN) Griechenlands zugunsten der Larco General Mining & Metallurgical Company S.A.
(Bekanntgegeben unter Aktenzeichen C(2014) 1818)
(Nur der englische Text ist verbindlich)
(Text von Bedeutung für den EWR)
(2014/539/EU)
DIE EUROPÄISCHE KOMMISSION -
gestützt auf den Vertrag über die Arbeitsweise der Europäischen Union, insbesondere auf Artikel 108 Absatz 2,
gestützt auf das Abkommen über den Europäischen Wirtschaftsraum, insbesondere auf Artikel 62 Absatz 1 Buchstabe a,
nach Aufforderung der Beteiligten zur Stellungnahme gemäß den genannten Artikeln (1),
in Erwägung nachstehender Gründe:
1. VERFAHREN
(1)
Im Rahmen seines wirtschaftlichen Anpassungsprogramms hat Griechenland ein Privatisierungsprogramm aufgelegt (2). Das staatliche Unternehmen Larco General Mining & Metallurgical Company S.A. (nachfolgend „Larco“) soll privatisiert werden.
(2)
Im März 2012 informierte der Hellenic Republic Asset Development Fund (HRADF) (3) die Kommission über die vorgesehene Privatisierung von Larco. Um zu klären, ob es im Zusammenhang mit der Privatisierung um staatliche Beihilfen gehen könnte, hat die Kommission von Amts wegen eine Untersuchung aufgenommen und im April 2012 eine vorläufige Prüfung eingeleitet.
(3)
Im Rahmen dieser Gespräche beantworteten die griechischen Behörden am 16. März 2012 einen Fragebogen, woraus hervorging, dass Larco bereits in den Genuss staatlicher Maßnahmen gekommen war. Per E-Mail vom 18. April 2012, vom 24. April 2012, vom 5. Juli 2012, vom 22. August 2012 und vom 7. Dezember 2012 sowie mit Schreiben vom 4. Mai 2012 und vom 14. Januar 2013 forderte die Kommission weitere Informationen an. Darauf antworteten die griechischen Behörden am 20. April 2012, am 26. April 2012, am 3. Oktober 2012, am 13. November 2012, am 15. November 2012, am 7. Dezember 2012, am 24. Dezember 2012 und am 18. Januar 2013. Sitzungen, an denen die Kommissionsdienststellen und Vertreter der griechischen Behörden teilnahmen, fanden am 30. April 2012 und am 11. September 2012 in Athen sowie am 25. Januar 2013 in Brüssel statt.
(4)
Mit Schreiben vom 6. März 2013 (Beschluss vom 6. März 2013) unterrichtete die Kommission Griechenland über ihren Beschluss, wegen bestimmter Beihilfemaßnahmen, die in Abschnitt 2.2 beschrieben sind, das Verfahren nach Artikel 108 Absatz 2 AEUV (förmliches Prüfverfahren) zu eröffnen.
(5)
Der Beschluss vom 6. März 2013 wurde im Amtsblatt der Europäischen Union (4) veröffentlicht. Die Kommission forderte die griechischen Behörden und andere Beteiligte auf, ihre Stellungnahmen zu den Beihilfemaßnahmen zu übermitteln.
(6)
Am 30. April 2013 erhielt die Kommission Stellungnahmen der griechischen Behörden. Stellungnahmen von anderen Beteiligten sind nicht eingegangen.
(7)
Per E-Mail vom 21. Januar 2014 teilten die griechischen Behörden der Kommission mit, dass sie mit der Annahme des Beschlusses in englischer Sprache einverstanden seien.
2. BESCHREIBUNG DER BEIHILFEMASSNAHMEN
2.1. Der Begünstigte
(8)
Larco ist auf die Gewinnung und die Verarbeitung von Lateriterz, den Abbau von Braunkohle und die Herstellung von Ferronickel und Nebenprodukten spezialisiert. Zu den Aktivitäten des Unternehmens gehören die Erkundung, Erschließung, Förderung und Schmelze sowie der weltweite Handel mit seinen Produkten. Larco ist einer der größten Hersteller von Ferronickel weltweit. 2012 galt Larco mit seinen 960 Beschäftigten als Großunternehmen (5).
(9)
Zum Zeitpunkt der Eröffnung des förmlichen Prüfverfahrens hielt der griechische Staat durch den HRADF 55,2 % der Anteile von Larco, die griechische Nationalbank, ein privates Finanzinstitut (National Bank of Greece S.A., nachfolgend „NBG“) 33,4 % und die Public Power Corporation S.A. (nachfolgend „PPC“), der führende griechische Stromerzeuger, an dem der Staat als Mehrheitseigner beteiligt ist, 11,4 %.
(10)
Larco betreibt eine Schmelzanlage in Larymna in Zentralgriechenland. Außerdem hat das Unternehmen Schürfrechte an vier verschiedenen Orten in Griechenland: den Minen in Agios Ioannis (nahe Larymna), Evia und Kastoria und der Lignitmine in Servia.
(11)
Larco wurde 1989 gegründet. Das neue Unternehmen ging aus der abgewickelten Hellenic Mining and Metallurgical S.A. von Larymna (nachfolgend „die alte Larco“) hervor. Die alte Larco befindet sich noch in der Abwicklung, doch ihre Vermögenswerte wurden zusammen mit den entsprechenden Verbindlichkeiten 1989 an Larco übertragen. Somit ist die alte Larco ein Gläubiger des neuen Unternehmens Larco.
2.2. Beschreibung der Maßnahmen
2.2.1. Maßnahme 1: Nichteintreibung von Schulden beim Finanzministerium
(12)
Im April 1998 wurde zwischen Larco und seinen Hauptgläubigern, der alten Larco, der PPC und dem griechischen Staat, eine Schuldenregulierungsvereinbarung getroffen. Nach dieser Vereinbarung von 1998 sollten die Verbindlichkeiten von Larco gegenüber den genannten Gläubigern mit einem Jahreszins von 6 % bedient werden. Die Verschuldung beim griechischen Staat ist gleich geblieben oder zumindest seit 2004 leicht angestiegen (6), während die Schulden bei der PPC und der alten Larco abgetragen oder verringert worden sind (7).
(13)
Demnach ist der Staat offensichtlich anders als die anderen beiden Gläubiger mit den Larco gewährten Krediten umgegangen.
2.2.2. Maßnahme 2: Die staatliche Garantie von 2008
(14)
Am 22. Dezember 2008 gewährte der Staat eine Garantie für ein Darlehen der ATE-Bank in Höhe von 30 Mio. EUR an Larco. Damit wurden 100 % des Darlehens bis zu drei Jahre abgedeckt. Die Garantieprämie betrug 1 % pro Jahr.
2.2.3. Maßnahme 3: Die Kapitalerhöhung von 2009
(15)
2009 schlug die Geschäftsführung von Larco in Anbetracht des negativen Eigenkapitalwertes des Unternehmens eine Kapitalerhöhung um 134 Mio. EUR vor, der die Anteilseigener zugestimmt haben. Nur der griechische Staat hat seine Rechte uneingeschränkt wahrgenommen; die NBG hat ihre Rechte teilweise ausgeübt, während die PPC an dieser Kapitalzuführung gar nicht beteiligt war. Neue Anteilseigner haben sich nicht beteiligt.
(16)
Real betrug die Kapitalerhöhung lediglich 65,5 Mio. EUR; davon trug der Staat 45 Mio. EUR (69 % des gesamten Kapitalzuschusses) und die NBG 20,5 Mio. EUR (31 %). Trotz der schlechten Finanzsituation von Larco lag der Kapitalerhöhung kein Umstrukturierungsplan zur Wiederherstellung der Rentabilität des Unternehmens zugrunde. Die NBG hat den Buchwert des Unternehmens offensichtlich abgeschrieben, „denn der Konzern wird den Buchwert der Investition voraussichtlich nicht wiedererlangen, da sich das Unternehmen in großen finanziellen Schwierigkeiten befindet“ (8) (siehe Erwägungsgrund 45 des Beschlusses vom 6. März 2013).
2.2.4. Maßnahme 4: Die staatliche Garantie von 2010
(17)
Am 10. Mai 2010 stellte der Staat eine Garantie zur Deckung eines Garantiebriefs der NBG über einen Betrag von ca. 10,8 Mio. EUR für Larco. Die Garantie von unbegrenzter Dauer deckte 100 % des Garantiebriefs ab und sah eine Garantieprämie von 2 % p. a. vor.
2.2.5. Maßnahme 5: Garantiebriefe statt Vorauszahlung einer Geldbuße 2010
(18)
2010 prüften die griechischen Steuerbehörden die Finanzaufstellung von Larco. Die buchhalterische Behandlung bestimmter Verluste aus Absicherungsverträgen für den Nickelpreis wurde von ihnen abgelehnt. Für die nicht korrekte Verbuchung der Verluste wurde eine Geldbuße in Höhe von 190 Mio. EUR verhängt (9).
(19)
Larco ging gegen diese Geldbuße auf gerichtlichem Wege vor. Nach griechischem Gesetz (10) muss eine juristische Person, gegen die eine Geldbuße verhängt wurde, 25 % des betreffenden Betrags vorab entrichten, um die Maßnahme vor Gericht anfechten zu können (25 % wären in diesem Fall 47 Mio. EUR).
(20)
In diesem Fall entschied ein griechisches Verwaltungsgericht, Larco die vorgeschriebene Vorauszahlung von 25 % der Geldbuße zu erlassen und es stattdessen zur Vorlage von Garantiebriefen über 1,5 Mio. EUR zu verpflichten.
2.2.6. Maßnahme 6: Die staatlichen Garantien von 2011
(21)
Am 30. Dezember 2011 stellte der Staat zwei Garantien für zwei Darlehen der ATE-Bank für Larco in Höhe von 30 bzw. 20 Mio. EUR. Eins der Darlehen (20 Mio. EUR) war zu dem Zeitpunkt, als die Garantie gewährt wurde, überfällig. Die Garantien deckten 100 % der Darlehen ab und sahen eine Prämie von 1 % p. a. vor.
2.3. Gründe für die Eröffnung des förmlichen Prüfverfahrens
(22)
In ihrem Beschluss vom 6. März 2013 (Erwägungsgründe 18 bis 25) kam die Kommission zu dem vorläufigen Ergebnis, dass Larco seit 2007 als Unternehmen in Schwierigkeiten im Sinne der Leitlinien für staatliche Beihilfen zur Rettung und Umstrukturierung (11) anzusehen war. Vor diesem Hintergrund kam die Kommission zu dem vorläufigen Schluss, dass es sich bei allen sechs Maßnahmen um staatliche Beihilfen handelte. Sie äußerte Zweifel an ihrer Vereinbarkeit mit dem Binnenmarkt.
(23)
Wenn es sich bei den festgestellten Maßnahmen tatsächlich um staatliche Beihilfen handelt, würde das bedeuten, dass sie unter Verletzung der Verpflichtungen zur Anmeldung und Wartezeit nach Artikel 108 Absatz 3 AEUV gewährt worden sind.
3. STELLUNGNAHMEN GRIECHENLANDS
3.1. Unternehmen in Schwierigkeiten
(24)
In ihren im Zuge des förmlichen Prüfverfahrens abgegebenen Stellungnahmen argumentierten die griechischen Behörden, dass Larco in den Jahren 2008 und 2009 kein Unternehmen in Schwierigkeiten gewesen sei, da die festgestellten Verluste auf den rückläufigen Weltmarktpreis für Ferronickel in diesen Jahren zurückzuführen seien. Griechenland behauptete, dass Largo erst seit 2010 in Schwierigkeiten gewesen sei.
3.2. Maßnahme 1: Nichteintreibung von Schulden beim Finanzministerium
(25)
Griechenland argumentierte, dass der staatliche Kredit für Larco nicht aus staatlichen Mitteln gewährt worden sei, da es sich ursprünglich um einen Privatkredit der Organisation für Unternehmensumstrukturierungen (Organisation for Enterprise Restructuring S.A. - OER) gehandelt habe. Als die OER nach Maßgabe des Gesetzes 2741/1999 abgewickelt wurde, seien alle ihre Forderungen auf den Staat übergegangen.
(26)
Außerdem habe die Schuldenregulierungsvereinbarung von 1998 besondere Regelungen zur Behandlung und Einziehung der ausstehenden Schulden enthalten, die am Ende jedes Finanzjahres wie folgt angewandt werden sollten:
a)
Sollte Larco in einem Finanzjahr Gewinne erzielen, seien als Erstes die aufgelaufenen Zinsen (6 % p. a.) an die Gläubiger zu zahlen, noch vor Rückzahlung der Hauptschuld;
b)
nach Zahlung der Zinsen würde Larco einen bestimmten Anteil der Gewinne für Investitionen behalten;
c)
nach Anwendung der Bestimmungen unter Buchstaben a und b würden alle verbleibenden Gewinne von Larco anteilsmäßig auf die Gläubiger des Unternehmens verteilt.
(27)
Sollte Larco nach 1999 keinerlei Gewinne erzielen, wären die Gläubiger berechtigt, die Rückzahlung der bei ihnen entstandenen Schulden auf unterschiedlichem Wege zu verfolgen, z. B. durch Einforderung des fälligen Betrags, Kapitalisierung der Schulden usw. Die Gläubiger waren jedoch nicht berechtigt, die Rückzahlung der ausstehenden Schuld zu erzwingen, etwa durch Zugriff auf das Vermögen des Unternehmens oder Beantragung eines Konkursverfahrens gegen das Unternehmen.
(28)
Bis 2003 erhielten die Gläubiger vereinbarungsgemäß die aufgelaufenen Zinsen. Im Zeitraum 2004 bis 2007 erzielte Larco keinen Gewinn und konnte daher keine Zinsen zahlen. 2007 schloss die PPC eine Rohstoffvereinbarung mit Larco, der alle Gläubiger zugestimmt haben. Danach lieferte Larco Lignit an die PPC, wodurch die Schulden entsprechend abgebaut wurden. 2011 waren die Schulden bei der PPC vollständig getilgt.
(29)
Der Konkursverwalter der alten Larco verfolgt die Eintreibung der Schulden mit juristischen Mitteln und hat erreicht, dass ein Teil zurückgezahlt wurde. Bis 2011 hatte die alte Larco 5 Mio. EUR seiner aufgrund der Vereinbarung von 1998 ausstehenden Schulden eingetrieben. Da auch die alte Larco Schulden beim griechischen Staat hatte, zog dieser den gesamten Betrag von 5 Mio. EUR ein.
(30)
Für die Schulden, die Larco selbst beim griechischen Staat hatte, schickte dieser regelmäßig Rechnungen über den jährlichen Schuldbetrag einschließlich der anfallenden Zinsen an Larco.
(31)
Deshalb argumentierte Griechenland, dass es sich bei den aufgrund der Vereinbarung von 1998 entstandenen Schulden nicht um staatliche Mittel handelte und dass Larco kein selektiver Vorteil gewährt worden sei.
3.3. Maßnahme 2: Die staatliche Garantie von 2008
(32)
Griechenland führte die Mitteilung über Beihilfen in Form von Garantien (12) und insbesondere deren Abschnitt 3.2 an, in dem festgelegt ist, unter welchen Voraussetzungen die Kommission im Falle einer Einzelgarantie ausschließen kann, dass eine staatliche Beihilfe gewährt worden ist. Griechenland führt an:
a)
Larco habe sich zum Zeitpunkt der Übernahme der Garantie nicht in Schwierigkeiten befunden;
b)
der Umfang der Garantie habe zum Zeitpunkt ihrer Übernahme ermittelt werden können;
c)
die Garantie sei für einen Schuldtitel (Obligationsanleihe) übernommen worden und habe daher mehr als 80 % des ausstehenden Kreditbetrags decken dürfen;
d)
bei der Garantieprämie von 1 % habe es sich um ein marktübliches, für die finanzielle Situation von Larco angemessenes Entgelt gehandelt.
(33)
Griechenland kam somit zu dem Schluss, dass es sich bei der staatlichen Garantie von 2008 nicht um eine staatliche Beihilfe gehandelt habe.
(34)
Griechenland hat erläutert, dass Maßnahme 2 aufgrund des ministeriellen Beschlusses YA 2/93378/0025 vom 22. Dezember 2008 gewährt worden sei und exakt den Betrag von 30 000 000 EUR gedeckt habe.
3.4. Maßnahme 3: Die Kapitalerhöhung von 2009
(35)
Griechenland hat als Begründung für die staatliche Beteiligung an der Kapitalerhöhung angeführt, dass der Wert des Unternehmens im Hinblick auf die bevorstehende Privatisierung geschützt und ein Umstrukturierungsplan durchgeführt werden sollte. Bei seiner Entscheidung habe der Staat das potenzielle Wachstum von Larco, den Wert seiner Aktiva und die allgemeine Situation auf dem Ferronickel-Markt sowie Umstrukturierungs- und Einsparungsmaßnahmen berücksichtigt.
(36)
Die NGB beteiligte sich mit 31 % an der Kapitalerhöhung. Anders als der Staat beschloss die NBG, ihre Rechte nur teilweise wahrzunehmen. Griechenland führte an, das objektive Ziel der NBG sei gewesen, eine gewisse Kontrolle über das Unternehmen zu behalten. Daher könne ihr Vorgehen nicht als Mangel an Vertrauen in die Zukunft von Larco angesehen werden. Die NBG reduzierte ihre Beteiligung an Larco auf das nach griechischem Recht erforderliche Minimum, um sich für bestimmte wichtige Entscheidungen im Vorstand ein Vetorecht zu sichern.
(37)
Die PPC als dritte Anteilseignerin beschloss ausdrücklich, sich nicht an der Kapitalerhöhung zu beteiligen. Sie akzeptierte damit eine Schwächung ihrer Beteiligung. Griechenland argumentierte, dass die PPC sich nicht beteiligt habe, weil sie dem Staat im Hinblick auf die vorgesehene Privatisierung des Unternehmens eine größere Aktienmehrheit zusichern wollte.
(38)
Abschließend stellte Griechenland fest, der Staat habe sich wie ein marktwirtschaftlich handelnder Investor verhalten und folglich sei die Kapitalerhöhung von 2009 keine staatliche Beihilfe gewesen.
(39)
Zum Datum der Bewilligung machte Griechenland keine schlüssigen Angaben. Aus dem Sitzungsprotokoll der Anteilseigner geht hervor, dass der griechische Staat am 15. April 2009 auf der Grundlage des Dokuments Οικ2/27694/0025 des Finanzministeriums im Vorgriff auf den Gesamtbeitrag des Staates zur Kapitalerhöhung von 44 999 999,40 EUR Mittel in Höhe von 15 000 000 EUR bereitgestellt hat. Aus der Finanzaufstellung von Larco geht hervor, dass die Kapitalerhöhung am 14. Mai 2009 beschlossen wurde, doch es ist nicht ersichtlich, wann das neue Kapital tatsächlich zugeschossen wurde.
3.5. Maßnahme 4: Die staatliche Garantie von 2010
(40)
Griechenland erläuterte, dass die alte Larco im Zusammenhang mit der Vereinbarung von 1998 die Rückzahlung der Schulden von Larco auf gerichtlichem Wege verfolgt habe und es eine Reihe von Urteilen und Aufhebungen gegeben habe, u. a. hinsichtlich einer Schuld in Höhe von ca. 10,5 Mio. EUR (13).
(41)
Im Zusammenhang mit einer von Larco eingelegten Berufung und wegen drohenden irreparablen Schadens hat der Oberste Gerichtshof Griechenlands die Zahlung der Schuld von ca. 10,5 Mio. EUR bis zum abschließenden Urteil des zuständigen Gerichts ausgesetzt. Die Aussetzung wurde unter der Auflage gewährt, dass Larco der alten Larco einen Garantiebrief über den ausgesetzten Betrag übergeben würde. Die NBG hat Larco den Garantiebrief über ca. 10,8 Mio. EUR (10,5 Mio. EUR des ursprünglich angefochtenen Betrags zuzüglich 0,3 Mio. EUR Gerichtskosten und Gebühren) ausgestellt. Der Garantiebrief wurde wiederum durch eine staatliche Garantie über den gesamten Betrag mit einer Prämie von 2 % p. a. auf unbestimmte Zeit gedeckt.
(42)
Griechenland erläuterte, dass der Staat diese Maßnahme in seiner Eigenschaft als Anteilseigner eingeleitet habe, um die an die Aussetzung gebundenen Auflagen zu erfüllen und seine Investition gegen überfällige Schuldforderungen abzusichern. Die Aussetzung wäre sonst nicht machbar gewesen, und die alte Larco wäre berechtigt gewesen, die Eintreibung der Schuld, möglicherweise auch durch Rückgriff auf das Vermögen von Larco, zu betreiben. Dadurch hätte Larco zahlungsunfähig werden können. Nach Angaben Griechenlands hätte die NBG den Garantiebrief ohne staatliche Garantie nicht ausgestellt.
(43)
Griechenland hat erläutert, dass Maßnahme 4 aufgrund des ministeriellen Beschlusses YA 2/923/0025 vom 10. Mai 2010 gewährt wurde und exakt den Betrag von 10 510 824,95 EUR und 310 000 EUR für Gerichtskosten und Gebühren, also insgesamt 10 820 824,95 EUR gedeckt habe.
3.6. Maßnahme 5: Garantiebriefe statt Vorauszahlung einer Geldbuße 2010
(44)
Griechenland hat erläutert, dass es sich bei der Maßnahme um eine Zusatzsteuer und nicht um eine Geldbuße gehandelt habe. Die Zusatzsteuer wurde erhoben, weil die Steuerbehörden nicht damit einverstanden gewesen seien, dass die Verluste, wie von Larco vorgesehen, aus Absicherungsverträgen vom Nettoumsatz des Unternehmens abgesetzt werden sollten. Nach Angaben Griechenlands wurde Larco vom Gericht aufgefordert, Garantiebriefe über insgesamt 4,7 Mio. EUR vorzulegen.
(45)
Griechenland hat Nachweise dafür erbracht, dass Larco auf der Grundlage einer allgemeinen Rechtsvorschrift berechtigt war, anstelle der Vorauszahlung der Zusatzsteuer Garantiebriefe vorzulegen. Für seine Entscheidung, wonach Larco nach griechischer Gesetzgebung (14) die Vorauszahlung der zusätzlichen Zusatzsteuer durch Garantiebriefe ersetzen konnte, nahm das Gericht eine Abwägung zwischen dem Nutzen für den Gläubiger (Staat) und der Rentabilität des Schuldners (Larco) vor und beschloss danach die vorläufige Aussetzung der Verpflichtung zur Vorauszahlung von 47 Mio. EUR (das entspricht 25 % der Zusatzsteuer) und die ersatzweise Vorlage von Garantiebriefen über insgesamt 4,7 Mio. EUR. Die Aussetzung sollte bis zum abschließenden Urteil in dem von Larco wegen Erhebung der Zusatzsteuer gegen den Staat begonnenen Rechtsstreit gelten.
(46)
Außerdem führte Griechenland an, dass Entscheidungen von nationalen Gerichten nicht dem Staat angelastet werden könnten.
(47)
Griechenland erläuterte ferner, dass trotz der vorläufigen Aussetzung der Staat die finanziellen Auswirkungen der Aufhebung praktisch aufgehoben habe, indem er die von Larco geforderte Zusatzsteuer mit Beträgen verrechnet habe, die der Staat dem Unternehmen schuldete, wie Einkommensteuer- oder Umsatzsteuerrückzahlungen. Dies sei durch neuere Rechtsvorschriften zur Beschleunigung der Steuererhebung in Griechenland ermöglicht worden.
(48)
Somit hat der Staat bereits mindestens 16,1 Mio. EUR des Betrags eingezogen, der für die Vorauszahlung der Zusatzsteuer von Larco fällig ist.
3.7. Maßnahme 6: Die staatlichen Garantien von 2011
(49)
Griechenland erläuterte, dass keins der beiden Darlehen, für die Garantien übernommen worden sind, überfällig waren. Das Darlehen von 20 Mio. EUR wurde von der ATE-Bank zur Refinanzierung eines älteren Darlehens über 20 Mio. EUR gewährt, das überfällig war.
(50)
Griechenland argumentierte, dass die beiden staatlichen Garantien keine staatlichen Mittel beanspruchten, da der Staat dem Unternehmen Umsatzsteuerrückzahlungen in Höhe von 60 Mio. EUR schuldete. Somit würden, wenn die Garantien abgerufen würden, die Beträge die ausstehenden Schulden des Staates ausgleichen.
(51)
Griechenland zufolge müsste die Maßnahme, wenn es sich tatsächlich um eine staatliche Beihilfe handelt, als mit dem Binnenmarkt vereinbar angesehen werden, da sie dem vorübergehenden Gemeinschaftsrahmen für staatliche Beihilfen (15) und der maßgeblichen vorläufigen griechischen Regelung für Darlehensgarantien (16) (nachfolgend „vorläufige Darlehensgarantieregelung“) entspreche. Abgesehen von der Tatsache, dass Larco zum Zeitpunkt der Bewilligung der Maßnahme ein Unternehmen in Schwierigkeiten war, waren die anderen Voraussetzungen der Regelung nach dem Dafürhalten der griechischen Behörden erfüllt:
a)
Larco war ein großes Unternehmen;
b)
das Darlehen über 30 Mio. EUR war ein Investitionsdarlehen, während das Darlehen über 20 Mio. EUR zur Refinanzierung eines älteren Darlehens bestimmt war, das zu Investitionszwecken gewährt worden war;
c)
die Garantien wurden vor Ende 2011 bewilligt;
d)
der Gesamtbetrag der beiden durch Garantien gedeckten Darlehen überstieg die jährlichen Lohnkosten von Larco nur um 3 Mio. EUR;
e)
mit den Garantien wurden 100 % des Darlehens gedeckt, doch in Anbetracht der besonderen Wirtschaftslage in Griechenland war diese Maßnahme die einzige Möglichkeit für Larco, Finanzmittel zu erhalten;
f)
die Garantien beinhalteten eine jährliche Prämie von 1 %, die als marktübliches Entgelt angesehen werden sollte.
(52)
Schließlich argumentierte Griechenland, wenn die Kommission zu dem Schluss komme, dass es sich bei der Maßnahme um eine Beihilfe handle und dass die Voraussetzungen des vorübergehenden Gemeinschaftsrahmens nicht eingehalten worden seien, sollten die Maßnahmen als Rettungsbeihilfe angesehen werden. Als solche seien sie als angemeldet zu betrachten, da die Kommission in der Antwort vom 16. März 2012 auf den Fragebogen auf die Maßnahme hingewiesen worden sei, als sie sich im Stadium der Ex-officio-Vorprüfung befand.
(53)
Griechenland zufolge entsprach die Beihilfe den Anforderungen der Leitlinien für Rettungs- und Umstrukturierungsbeihilfen,
a)
da es sich um Finanzhilfe in Form von Darlehensbürgschaften handelte;
b)
da sie aus akuten sozialen Gründen gerechtfertigt gewesen sei und keine unverhältnismäßig gravierenden Ausstrahlungseffekte in anderen Mitgliedstaaten gehabt habe;
c)
da die griechischen Behörden in Zusammenarbeit mit der Kommission einen Umstrukturierungsplan vorbereitet hätten;
d)
da ihre Höhe auf den Betrag begrenzt gewesen sei, der für die Weiterführung des Unternehmens während eines begrenzten Zeitraums erforderlich war;
e)
da sie dem Grundsatz der einmaligen Beihilfe entsprochen habe, denn Larco habe in der Vergangenheit noch keine Rettungs- oder Umstrukturierungsbeihilfen erhalten;
f)
da Larco dem Staat einen Geschäftsplan vorgelegt habe, der die Notwendigkeit von Finanzmitteln für Investitionen in Höhe von 30 Mio. EUR begründete.
(54)
Griechenland hat erläutert, dass Maßnahme 6 aufgrund i) des ministeriellen Beschlusses YA 2/95156/0025 vom 30. Dezember 2011 für den Betrag von 30 000 000 EUR und ii) aufgrund des ministeriellen Beschlusses YA 2/95161/0025 vom 30. Dezember 2011 für den Betrag von exakt 20 000 000 EUR gewährt worden sei.
4. BEIHILFERECHTLICHE WÜRDIGUNG
(55)
Dieser Beschluss betrifft die vorläufige Frage, ob Larco ein Unternehmen in Schwierigkeiten im Sinne der Leitlinien für staatliche Beihilfen zur Rettung und Umstrukturierung von Unternehmen ist. Anschließend wird geprüft, ob es sich bei den in Rede stehenden Maßnahmen um staatliche Beihilfen für Larco im Sinne von Artikel 107 Absatz 1 AEUV handelt, und schließlich, ob diese Beihilfen mit dem Binnenmarkt vereinbar sind.
4.1. Schwierigkeiten bei Larco
(56)
In ihrem Beschluss vom 6. März 2013, insbesondere den Erwägungsgründen 18 bis 25 kam die Kommission zu dem vorläufigen Ergebnis, dass Larco zu dem Zeitpunkt, als die sechs Maßnahmen gebilligt wurden, ein Unternehmen in Schwierigkeiten war. Die Tabelle gibt einen Überblick über Larcos finanzielle Lage im Zeitraum 2007 bis 2011:
Finanzielle Schlüsseldaten des Unternehmens Larco 2007 bis 6/2012 (in Mio. EUR)
2007
2008
2009
2010
2011
H1 2012 (17)
Umsatz
549,3
284
98,8
239
311
154,6
Gewinn vor Steuern
23
- 116
- 105
6,4
6,5
- 12,2
Gezeichnetes Kapital
163,8
163,8
109
109
109
109
Eigenkapital
104
- 0,4
- 35
- 31
- 26
- 39
Verschuldung insgesamt
141,2
230,1
233,9
261,8
262,7
326,0
Verschuldung/Eigenkapital (Quotient)
1,3
- 575,0
- 6,6
- 8,3
- 10,1
- 8,4
(57)
Nach Randnummer 10 Buchstabe a der Leitlinien für Rettungs- und Umstrukturierungsbeihilfen befindet sich eine Gesellschaft mit beschränkter Haftung in Schwierigkeiten, „wenn mehr als die Hälfte des gezeichneten Kapitals verschwunden und mehr als ein Viertel dieses Kapitals während der letzten zwölf Monate verloren gegangen ist“. Dabei wird davon ausgegangen, dass ein Unternehmen, dessen gezeichnetes Kapital massiv schrumpft, nicht mehr in der Lage ist, Verluste aufzufangen, die das Unternehmen über kurz oder lang so gut wie sicher in den wirtschaftlichen Untergang treiben werden (siehe Randnummer 9 der Leitlinien).
(58)
Nach Randnummer 11 der Leitlinien ist ein Unternehmen als in Schwierigkeiten zu betrachten, „wenn die hierfür typischen Symptome auftreten, wie steigende Verluste, sinkende Umsätze, wachsende Lagerbestände, Überkapazitäten, verminderter Cashflow, zunehmende Verschuldung und Zinsbelastung sowie Abnahme oder Verlust des Reinvermögenswerts“. In dieser Hinsicht geht der Gerichtshof davon aus, dass negatives Eigenkapital „als erheblicher Indikator dafür angesehen werden kann, dass sich ein Unternehmen in einer schwierigen finanziellen Lage befindet“ (18).
(59)
Laut Finanzaufstellung von Larco für den Zeitraum 2007 bis H1 2010 ist das gezeichnete Kapital des Unternehmens in dem Zeitraum lediglich um die Hälfte geschrumpft. Im gleichen Zeitraum wurde der Eigenkapitalwert des Unternehmens aber negativ. In früheren Fällen ist die Kommission bei negativem Eigenkapital eines Unternehmens davon ausgegangen, dass das gesamte gezeichnete Kapital des Unternehmens verloren ist und von vornherein angenommen werden kann, dass die unter Randnummer 10 Buchstabe a der Leitlinien genannten Kriterien erfüllt sind (19).
(60)
In der Sache Larco geht die Kommission davon aus, dass das gezeichnete Kapital des Unternehmens nur deshalb lediglich um die Hälfte zurückgegangen ist, weil das Unternehmen keine angemessenen Maßnahmen eingeleitet hat, wie sie eigentlich in den griechischen Rechtsvorschriften vorgesehen sind (20). Mit entsprechenden Maßnahmen soll erreicht werden, dass das Eigenkapital des Unternehmens wieder ins Plus gerät und gleichzeitig auf ein angemessenes Niveau angehoben wird. Angemessene Maßnahmen können entweder die Kapitalisierung von Verlusten oder eine Kapitelerhöhung oder beides sein.
(61)
Die Kommission geht davon aus, dass eine Kapitalisierung von Verlusten zu einem Verlust des gesamten gezeichneten Kapitals geführt hätte, da die Verluste insgesamt höher waren als das gezeichnete Kapital. Aus diesem Grund kommt die Kommission zu dem Ergebnis, dass die Kriterien unter Randnummer 10 Buchstabe a der Leitlinien für Rettungs- und Umstrukturierungsbeihilfen seit 2008 erfüllt waren.
(62)
Hinsichtlich der Kriterien unter Randnummer 11 der Leitlinien kommt hinzu, dass Larco von 2007 bis 2009 einen erheblichen Umsatzrückgang sowie 2008 und 2009 erhebliche Verluste von insgesamt 221 Mio. EUR (116 bzw. 105 Mio. EUR) zu verzeichnen hatte. 2010 und 2011 stiegen Umsatz und Gewinne wieder an, doch für eine finanzielle Erholung des Unternehmens war dies nicht ausreichend. Im gleichen Zeitraum blieb der Eigenkapitalwert negativ, und die Verschuldung nahm weiter zu. Im 1. Halbjahr 2012 machte Larco erneut Verluste.
(63)
Die Kommission kann dem Vorbringen Griechenlands nicht zustimmen, wonach Larco sich 2008 und 2009 nicht in Schwierigkeiten befunden haben soll, weil seine Verluste auf die rückläufigen Preise für Ferronickel zurückzuführen waren.
(64)
Erstens ändert die Tatsache, dass ein Rückgang der Ferronickelpreise die Verluste verursacht und zu den Schwierigkeiten bei Larco beigetragen hat, nichts daran, dass Larco die üblichen Anzeichen für ein Unternehmen in Schwierigkeiten aufwies. Ein gesundes Unternehmen müsste seine Kosten an solche Preisschwankungen angleichen, um Verluste aufzufangen.
(65)
Zweitens verzeichnete das Unternehmen in den Jahren 2008 und 2009 einen negativen Eigenkapitalwert und eine zunehmende Verschuldung (Anstieg zwischen 2007 und 2008 um 63 %). Obwohl der Preis für Ferronickel und der Umsatz nach 2010 erheblich angezogen haben, weisen die folgenden Finanzdaten von Larco aus, dass die Schwierigkeiten anhielten. Somit weist nichts darauf hin, dass die Verluste von 2008 und 2009 lediglich das Ergebnis der niedrigen Ferronickelpreise waren.
(66)
Aufgrund der obigen Erwägungen ist festzustellen, dass Larco zu dem Zeitpunkt, als die sechs in Rede stehenden Maßnahmen bewilligt wurden, im Sinne der Leitlinien für Rettungs- und Umstrukturierungsbeihilfen ein Unternehmen in Schwierigkeiten war.
4.2. Vorliegen einer staatlichen Beihilfe
(67)
Artikel 107 Absatz 1 AEUV lautet: „Soweit in den Verträgen nicht etwas anderes bestimmt ist, sind staatliche oder aus staatlichen Mitteln gewährte Beihilfen gleich welcher Art, die durch die Begünstigung bestimmter Unternehmen oder Produktionszweige den Wettbewerb verfälschen oder zu verfälschen drohen, mit dem Binnenmarkt unvereinbar, soweit sie den Handel zwischen Mitgliedstaaten beeinträchtigen.“
(68)
Nach gängiger Praxis der Kommission und ständiger Rechtsprechung ist das Kriterium für die Bewertung, ob es sich bei einer Transaktion zwischen einer öffentlichen Körperschaft und einem Unternehmen um eine staatliche Beihilfe handelt, der Grundsatz des marktwirtschaftlich handelnden Kapitalgebers (21). Danach muss der Staat, wenn er in einem Markt als Wirtschaftsteilnehmer auftritt, in vergleichbarer Weise wie ein privater Wirtschaftsteilnehmer handeln. Tut er dies nicht, könnte es sich um staatliche Beihilfen handeln. Das Kriterium für die Bewertung, ob es sich bei einer Transaktion um staatliche Beihilfen handelt, ist also die Frage, ob ein privater Wirtschaftsteilnehmer in einer vergleichbaren Situation in gleicher Weise gehandelt hätte. Nach diesem Grundsatz können nichtwirtschaftliche Erwägungen nicht als Gründe für die Bewilligung von Unterstützungsmaßnahmen berücksichtigt werden.
4.2.1. Maßnahme 1: Nichteintreibung von Schulden beim Finanzministerium
(69)
Aufgrund der vorliegenden Informationen kann die Kommission sich dem Argument Griechenlands nicht anschließen, wonach der von der OER gewährte Kredit ein privater Kredit war. Nach Maßgabe des griechischen Gesetzes 1386/1983 (Artikel 1) (22) über die Einrichtung einer OER handelt eine OER „im Interesse der Allgemeinheit und unter Aufsicht des Staates“. Nach Artikel 3 des Gesetzes war der Staat alleiniger Anteilseigner der OER. Außerdem hatte der Staat die Möglichkeit, den Vorsitzenden und zwei der acht Mitglieder des Vorstand direkt und vier weitere Mitglieder indirekt zu bestimmen. Daraus ergibt sich, dass es sich bei den Mitteln der OER um staatliche Mittel handelt und dass somit jeder von der OER gewährte Kredit dem Staat zuzurechnen ist.
(70)
Aus den von Griechenland vorgelegten Nachweisen geht hervor, dass die Schulden von Larco bei der OER (die später an den Staat abgetreten wurden) gemäß der Schuldenregulierungsvereinbarung von 1998 regelmäßig gemeldet und abgerechnet worden sind. Ein Teil der Schulden wurde eingetrieben, sobald die Rentabilität des Unternehmens dies zuließ. Da Larco in dieser Zeit Investitionen getätigt hat, verringerten sich die Rückzahlungen, doch alle Gläubiger haben den Investitionen zugestimmt. Nach der Vereinbarung waren die Gläubiger nicht berechtigt, die Rückzahlung der ausstehenden Schulden zu erzwingen.
(71)
Nach den obigen Ausführungen ist festzustellen, dass Maßnahme 1 dem Grundsatz des marktwirtschaftlich handelnden Kapitalgebers entsprach, da die Vorgehensweise des Staates als Gläubiger der eines privaten Gläubigers vergleichbar war, denn er hat alle ihm zur Verfügung stehenden und vereinbarten Mittel genutzt, um seine Schulden einzutreiben.
4.2.2. Maßnahme 2: Die staatliche Garantie von 2008
(72)
Staatliche Garantien stellen ein Risiko für staatliche Mittel dar, da sie, wenn sie abgerufen werden, aus dem Staatshaushalt bezahlt werden müssen. Zudem bedeutet jede Garantie, für die kein angemessenes Entgelt gezahlt wird, einen finanziellen Verlust für den Staat. Somit ist das Kriterium, dass es um staatliche Mittel und dem Staat zuzurechnende Mittel geht, bei dieser Maßnahme erfüllt; dies wird von Griechenland auch nicht bestritten.
(73)
Die Kommission bestreitet allerdings, dass die in Abschnitt 3.2 der Mitteilung über Beihilfen in Form von Garantien genannten Bedingungen erfüllt sind. Wie die Kommission festgestellt hat, war Larco 2008 ein Unternehmen in Schwierigkeiten. Zudem kann nicht davon ausgegangen werden, dass eine jährliche Garantieprämie von 1 % dem Ausfallrisiko der garantierten Darlehen angemessen ist, wenn man sich die erheblichen finanziellen Schwierigkeiten von Larco und insbesondere seine hohe Verschuldung im Verhältnis zum Eigenkapital vor Augen führt.
(74)
Die Kommission geht davon aus, dass ein marktwirtschaftlich handelnder Gläubiger dem Unternehmen unter diesen Bedingungen keine Garantie gegeben hätte. Da die Maßnahme ausschließlich Larco zugute kam, kommt die Kommission zu dem Ergebnis, dass die staatliche Garantie von 2008 einen selektiven Vorteil für den Empfänger darstellte.
(75)
Larco ist mit seinen Produkten am Handel zwischen Mitgliedstaaten beteiligt. Es exportiert den Großteil seiner Produktion in andere Mitgliedstaaten. Außer in Griechenland wird in sechs weiteren Mitgliedstaaten Nickel abgebaut, geschmolzen und raffiniert, in Österreich, Finnland, Frankreich (Neukaledonien), Spanien, Schweden und dem Vereinigten Königreich (23). Mit Nickel wird in fast allen Mitgliedstaaten gehandelt (24).
(76)
Die in Rede stehenden Maßnahmen ermöglichen es Larco, seinen Betrieb fortzuführen, so dass sich es im Gegensatz zu anderen Wettbewerbern, die sich in finanziellen Schwierigkeiten befinden, nicht mit den Konsequenzen seiner schwierigen Finanzlage auseinandersetzen muss. Das verfälscht den Wettbewerb, da andere Unternehmen, die in den gleichen Märkten aktiv sind, ohne solche staatliche Unterstützung auskommen müssen.
(77)
Deshalb kommt die Kommission zu dem Schluss, dass es sich bei Maßnahme 2 um eine staatliche Beihilfe im Sinne von Artikel 107 Absatz 1 AEUV handelt. Die Kommission geht davon aus, dass die Beihilfe dem Betrag des garantierten Darlehens entspricht, denn es ist zu bezweifeln, dass Larco in Anbetracht seiner wirtschaftlichen Schwierigkeiten auf dem Finanzmarkt ungeachtet der Konditionen Geldgeber gefunden hätte. Die Kommission kommt daher zu dem Schluss, dass Larco einen Vorteil erhalten hat, der dem Betrag des garantierten Darlehens entspricht, denn ohne die staatliche Garantie wäre es nicht in der Lage gewesen, diese Finanzmittel auf dem Markt zu bekommen.
(78)
Der Kommission liegen keine Informationen darüber vor, dass die Garantie ausgelöst wurde.
4.2.3. Maßnahme 3: Die Kapitalerhöhung von 2009
(79)
Die staatliche Beteiligung an der Kapitalerhöhung von 2009 für Larco beinhaltet staatliche Mittel, die dem Staat zuzurechnen sind. Damit ist dieses Kriterium erfüllt, was von Griechenland auch nicht bestritten wird.
(80)
Die Kommission hat von den griechischen Behörden noch keinen überzeugenden Beleg für ihr Argument erhalten, der Staat sei wie ein marktwirtschaftlich handelnder Kapitalgeber vorgegangen. Aus den vorgelegten Sitzungsprotokollen der Anteilseigner geht hervor, dass den Anteilseignern vor der Kapitalerhöhung kein Umstrukturierungsplan vorgelegt worden ist, obwohl Larco sich in Schwierigkeiten befand. Außerdem war der Betrag der Kapitalerhöhung letztlich nicht ausreichend, um den negativen Eigenkapitalwert von Larco zu decken. Er kann somit nicht als Maßnahme zum Schutz des Unternehmenswertes und zur Unterstützung seiner Umstrukturierung angesehen werden.
(81)
Hinsichtlich der Beteiligung der NBG erinnert die Kommission an die Ausführungen des Gerichts in der Sache Corsica Ferries, wonach „Gleichzeitigkeit (…) für sich allein genommen sogar bei bedeutenden privaten Investitionen nicht für die Schlussfolgerung ausreichen [kann], dass keine Beihilfe im Sinne von Artikel 87 Absatz 1 EG vorliege, ohne die anderen relevanten tatsächlichen oder rechtlichen Gesichtspunkte zu berücksichtigen“ (25).
(82)
Die anteilsmäßige Beteiligung der NBG kann nicht als Beleg für ein Nebeneinander von Staat und privaten Anteilseignern herangezogen werden, weil die Bank nicht nur Anteilseigner, sondern auch Gläubiger von Larco war. Ihre Entscheidung, sich teilweise an der Kapitalerhöhung zu beteiligen, diente daher dem Schutz nicht nur ihrer Investition, sondern auch ihrer Position als Gläubigerin.
(83)
Außerdem hatte der Staat bereits die staatliche Garantie von 2008 für Larco bereitgestellt. Nach geltender Rechtsprechung kann daher die Beteiligung des Staates an der Kapitalerhöhung von 2009 nicht als alleinige Maßnahme gesehen werden, sondern muss im Zusammenhang mit anderen Beihilfemaßnahmen betrachtet werden (26).
(84)
Die Sitzungsprotokolle der Anteilseigner sind kein Beleg für das Argument der griechischen Behörden, die PPC habe dem Staat eine große Aktienmehrheit verschaffen wollen. Vielmehr hat die PPC einfach erklärt, sie werde sich an der Kapitalerhöhung nicht beteiligen.
(85)
Die Kommission geht deshalb davon aus, dass sich ein marktwirtschaftlich handelnder Kapitalgeber unter diesen Bedingungen nicht an der Kapitalerhöhung für Larco beteiligt hätte. Da die Maßnahme ausschließlich Larco zugute kam, kommt die Kommission zu dem Schluss, dass die Beteiligung des Staates an der Kapitalerhöhung 2009 einen selektiven Vorteil für das Unternehmen darstellte.
(86)
Nach Erwägungsgrund 75 und 76 war die Maßnahme geeignet, den Handel zwischen Mitgliedstaaten zu beeinträchtigen und den Wettbewerb zu verfälschen.
(87)
Deshalb kommt die Kommission zu dem Schluss, dass es sich bei Maßnahme 3 um eine staatliche Beihilfe im Sinne von Artikel 107 Absatz 1 AEUV handelt. Da nicht bestritten wird, dass der Staat seine Rechte hinsichtlich der Kapitalerhöhung wahrgenommen hat [unklar], lässt sich die Maßnahme auf 44 999 999,40 EUR beziffern.
(88)
Hinsichtlich des Zeitpunkts der Bewilligung ist dem Sitzungsprotokoll der Anteilseigner vom 14. Mai 2009 zu entnehmen, dass sich der griechische Staat am 15. April 2009 mit 15 000 000 EUR an der Kapitalerhöhung beteiligt hat (27) im Vorgriff auf den Gesamtbeitrag des Staates zur Kapitalerhöhung [unklar] von insgesamt 44 999 999,40 EUR. Der Kommission liegen keine Angaben dazu vor, wann der restliche Teil des staatlichen Beitrags zur Kapitalerhöhung für das Unternehmen gewährt wurde.
4.2.4. Maßnahme 4: Die staatliche Garantie von 2010
(89)
Aus den gleichen Gründen wie bei Maßnahme 2 ist das Kriterium, wonach es um staatliche Mittel und dem Staat zuzurechnende Mittel geht, bei dieser Maßnahme erfüllt. Dies wird von Griechenland auch nicht bestritten.
(90)
Die Kommission räumt ein, dass es unter Anteilseignern möglicherweise üblich ist, unter Umständen wie in diesem Fall Garantien zu gewähren. Die NBG war aber auch Anteilseignerin von Larco, und die Kommission geht davon aus, dass Anteilseigner die Belastung durch eine Garantie normalerweise anteilsmäßig übernehmen würden. Stattdessen hat der Staat das gesamte Risiko übernommen und eine Garantie für eine Schuld gewährt, während Larco in Schwierigkeiten war und die Verschuldung des Unternehmens immer weiter zunahm.
(91)
Wie bei Maßnahme 2 sind die in Abschnitt 3.2 der Mitteilung über Beihilfen in Form von Garantien genannten Bedingungen auch bei dieser Maßnahme nicht erfüllt, denn eine Prämie von 2 % ist dem Ausfallrisiko von Larco keinesfalls angemessen.
(92)
Die Kommission geht davon aus, dass ein marktwirtschaftlich handelnder Kapitalgeber Larco unter diesen Bedingungen keine Garantie gewährt hätte. Da die Maßnahme ausschließlich Larco zugute kam, kommt die Kommission zu dem Schluss, dass sie einen selektiven Vorteil für den Empfänger darstellte.
(93)
Nach Erwägungsgrund 75 und 76 war die Maßnahme geeignet, den Handel zwischen Mitgliedstaaten zu beeinträchtigen und den Wettbewerb zu verfälschen.
(94)
Deshalb kommt die Kommission zu dem Schluss, dass es sich bei Maßnahme 4 um eine staatliche Beihilfe im Sinne von Artikel 107 Absatz 1 AEUV handelt. Die Kommission geht davon aus, dass der Beihilfebeitrag dem garantierten Betrag entspricht, denn unabhängig von den Bedingungen wäre kein wirtschaftlich handelnder Marktteilnehmer in der Lage gewesen, eine Garantie in dieser Höhe für ein Unternehmen wie Larco mit seinen wirtschaftlichen Schwierigkeiten zu gewähren. Die Kommission kommt daher zu dem Schluss, dass Larco einen Vorteil in Höhe des garantierten Darlehens erhalten hat, da es ohne die staatliche Garantie nicht in der Lage gewesen wäre, irgendeine Garantie auf dem Finanzmarkt zu bekommen.
(95)
Der Kommission liegen keine Informationen darüber vor, dass die Garantie ausgelöst wurde.
4.2.5. Maßnahme 5: Garantiebriefe statt Vorauszahlung einer Zusatzsteuer 2010
(96)
Die Kommission nimmt die Erläuterungen der griechischen Behörden zum sachlichen Hintergrund von Maßnahme 5 zur Kenntnis.
(97)
Aufgrund der von Griechenland vorgelegten Nachweise stimmt die Kommission zu, dass Larco das Recht, Garantiebriefe anstelle der Vorauszahlung der Zusatzsteuer vorzulegen, vom Gericht nach objektiven Kriterien zugesprochen wurde, die für jedes andere Unternehmen in einer vergleichbaren Situation auch gegolten hätten. Sie kommt daher zu dem Schluss, dass es sich bei Maßnahme 5 nicht um einen selektiven Vorteil zugunsten von Larco gehandelt hat.
4.2.6. Maßnahme 6: Die staatlichen Garantien von 2011
(98)
Die Kommission nimmt die Erläuterungen der griechischen Behörden zum sachlichen Hintergrund von Maßnahme 6 zur Kenntnis.
(99)
Die Kommission stimmt den griechischen Behörden nicht zu, dass für Maßnahme 6 keine staatlichen Mittel eingesetzt worden seien. Wie im Zusammenhang mit Maßnahme 2 erläutert wurde, stellen staatliche Garantien ein Risiko für staatliche Mittel dar, da sie, wenn sie abgerufen werden, aus dem Staatshaushalt bezahlt werden müssen. Zudem bedeutet jede Garantie, für die kein angemessenes marktgerechtes Entgelt gezahlt wird, einen finanziellen Verlust für den Staat. Zudem scheint das Argument hinsichtlich der ausstehenden Schulden von 60 Mio. EUR Umsatzsteuer den Anmerkungen der griechischen Behörden zu Maßnahme 5 zu widersprechen, sie hätten von Rechts wegen und bewusst keine Umsatzsteuer erstattet, um die Aussetzung der Vorauszahlung der Zusatzsteuer auszugleichen.
(100)
Deshalb geht die Kommission davon aus, dass das Kriterium, wonach es sich um staatliche Mittel handelt, die dem Staat zuzurechnen sind, bei dieser Maßnahme erfüllt ist.
(101)
Wie bei den Maßnahmen 2 und 4 sind die in Abschnitt 3.2 der Mitteilung über Beihilfen in Form von Garantien genannten Bedingungen auch bei dieser Maßnahme nicht erfüllt.
(102)
Die Kommission geht davon aus, dass ein marktwirtschaftlich handelnder Gläubiger Larco unter diesen Bedingungen keine Garantie gewährt hätte. Da die Maßnahme ausschließlich Larco zugute kam, kommt die Kommission zu dem Schluss, dass sie einen selektiven Vorteil für den Empfänger darstellte.
(103)
Nach Erwägungsgrund 75 und 76 war die Maßnahme geeignet, den Handel zwischen Mitgliedstaaten zu beeinträchtigen und den Wettbewerb zu verfälschen.
(104)
Deshalb kommt die Kommission zu dem Schluss, dass es sich bei Maßnahme 6 um eine staatliche Beihilfe im Sinne von Artikel 107 Absatz 1 AEUV handelt. Wie bei Maßnahme 2 geht die Kommission davon aus, dass die Höhe der Beihilfe dem Betrag des garantierten Darlehens entspricht, denn es ist fraglich, ob Larco in Anbetracht seiner wirtschaftlichen Schwierigkeiten ungeachtet der Konditionen Geldmittel auf dem Finanzmarkt bekommen hätte.
(105)
Der Kommission liegen keine Informationen darüber vor, dass die Garantie ausgelöst wurde.
4.2.7. Schlussfolgerung hinsichtlich des Vorliegens einer staatlichen Beihilfe
(106)
Nach den obigen Erwägungen geht die Kommission davon aus, dass die Maßnahmen 1 und 5 keine staatlichen Beihilfen sind, während es sich bei den Maßnahmen 2, 3, 4 und 6 um staatliche Beihilfen im Sinne von Artikel 107 Absatz 1 AEUV handelt.
(107)
Damit beliefen sich die staatlichen Beihilfen im Rahmen von Maßnahme 2 auf 30 000 000 EUR, die am 22. Dezember 2008 gewährt wurden. Die unter Maßnahme 3 gewährte staatliche Beihilfe beläuft sich auf 44 999 999,40 EUR; das Datum der Bewilligung ist von den griechischen Behörden noch anzugeben. Die staatliche Beihilfe im Rahmen von Maßnahme 4 beläuft sich auf 10 820 824,95 EUR, gewährt am 10. Mai 2010, und die gesamte staatliche Beihilfe im Rahmen von Maßnahme 6 auf 50 000 000 EUR (30 000 000 EUR + 30 000 000 EUR), gewährt am 30. Dezember 2011.
4.3. Rechtswidrige Beihilfen
(108)
Bei den Maßnahmen 2, 3, 4 und 6 handelt es sich um staatliche Beihilfen, die unter Missachtung der Verpflichtungen zur Anmeldung und Wartezeit nach Artikel 108 Absatz 3 AEUV gewährt worden sind. Somit stellen diese Maßnahmen rechtswidrige staatliche Beihilfen dar.
4.4. Vereinbarkeit der Beihilfen mit dem Binnenmarkt
(109)
Da einige Maßnahmen staatliche Beihilfen im Sinne von Artikel 107 Absatz 1 AEUV sind, muss ihre Vereinbarkeit mit dem Binnenmarkt unter dem Aspekt der in Artikel 107 Absatz 2 und 3 genannten Ausnahmen bewertet werden.
(110)
Nach geltender Rechtsprechung des Gerichtshofs muss der Mitgliedstaat die Vereinbarkeit begründen und nachweisen, dass die Voraussetzungen für die Vereinbarkeit gegeben sind (28).
4.4.1. Vereinbarkeit der Maßnahmen 2, 4 und 6 mit dem Binnenmarkt
(111)
Die griechischen Behörden haben keine möglichen Gründe für eine Vereinbarkeit der Maßnahmen 2 und 4 mit dem Binnenmarkt angeführt, da es sich nach ihrer Argumentation nicht um staatliche Beihilfen handelte.
(112)
Da diese Maßnahmen staatliche Beihilfen sind, muss ihre Vereinbarkeit mit dem Binnenmarkt nach Artikel 107 Absatz 3 Buchstabe c AEUV und insbesondere anhand der Leitlinien für Rettungs- und Umstrukturierungsbeihilfen bewertet werden, denn Larco war mindestens seit 2008 ein Unternehmen in Schwierigkeiten. Gemäß Nummer 20 der Leitlinien „kann ein Unternehmen in Schwierigkeiten nicht als geeignetes Mittel zur Verwirklichung anderer politischer Ziele dienen, bis seine Rentabilität gewährleistet ist. Nach Auffassung der Kommission können Beihilfen an Unternehmen in Schwierigkeiten deswegen nur dann zur Entwicklung von Wirtschaftszweigen beitragen, ohne den Handel so weit zu beeinträchtigen, dass dies dem gemeinschaftlichen Interesse zuwiderläuft, wenn die in den vorliegenden Leitlinien beschriebenen Voraussetzungen erfüllt sind.“
(113)
Die maßgeblichen Voraussetzungen der Leitlinien (Abschnitt 3.1) sind im vorliegenden Fall nicht erfüllt. Die Garantien wurden nach Ablauf von sechs Monaten nicht beendet; die griechischen Behörden haben keinen Umstrukturierungsplan zur Wiederherstellung der Rentabilität des Unternehmens angemeldet, und es wurden auch keine Ausgleichsmaßnahmen eingeleitet, um die Wettbewerbsverzerrungen zu reduzieren. Zudem gibt es keinen Hinweis darauf, dass die Beihilfe insbesondere durch einen erheblichen Eigenbetrag des Begünstigten auf das erforderliche Minimum beschränkt worden wäre. Die Behörden haben keinen Abwicklungsplan vorgelegt.
(114)
Die griechischen Behörden argumentierten, Maßnahme 6 sei mit dem vorübergehenden Gemeinschaftsrahmen und der vorläufigen Darlehensgarantieregelung vereinbar und auf jeden Fall als Rettungsbeihilfe anzusehen.
(115)
Dieser Argumentation der griechischen Behörden kann sich die Kommission nicht anschließen. Sie geht davon aus, dass die Voraussetzungen des vorübergehenden Gemeinschaftsrahmens und der vorläufigen Garantieregelung nicht erfüllt waren, da Larco ein Unternehmen in Schwierigkeiten war. Der Gesamtbetrag der beiden Garantien überstieg die jährlichen Lohnkosten von Larco, die Garantie war höher als 90 % der Lohnkosten, und eine Prämie von 1 % p. a. konnte nicht als marktgerechtes, dem Ausfallrisiko für den garantierten Betrag angemessenes Entgelt betrachtet werden.
(116)
Zu dem Argument, bei der Maßnahme handle es sich um eine Rettungsbeihilfe, ist anzumerken, dass in den Gesprächen, die die Kommission seit 2011 mit den griechischen Behörden über Larco geführt hat, nie darauf hingewiesen worden ist, dass die Garantien von 2011 als Rettungsbeihilfe angesehen werden sollten, und auch keine entsprechende Anmeldung vorgelegt worden ist. Vielmehr haben die griechischen Behörden in ihrer Antwort vom 16. März 2012 auf den Fragebogen ausdrücklich erklärt, das Unternehmen habe in den zurückliegenden zehn Jahren keinerlei Rettungs- und/oder Umstrukturierungsbeihilfe erhalten.
(117)
Die maßgeblichen Voraussetzungen der Leitlinien für Rettungs- und Umstrukturierungsbeihilfen sind hier auf jeden Fall nicht erfüllt. Die Garantien von 2011 wurden nach Ablauf von sechs Monaten nicht beendet, und die griechischen Behörden haben weder einen Umstrukturierungs- noch einen Abwicklungsplan angemeldet. Der Unternehmensplan, mit dem der Investitionsbedarf von 30 Mio. EUR begründet wurde, ist keine Grundlage für einen Umstrukturierungsplan im Sinne der Leitlinien, da er nicht auf die Wiederherstellung der Rentabilität des Unternehmens abzielte und keine Ausgleichsmaßnahmen vorgesehen waren oder durchgeführt wurden, um die Wettbewerbsverzerrungen zu verringern. Es gibt auch keinen Hinweis darauf, dass die Beihilfe insbesondere durch einen erheblichen Eigenbetrag des Begünstigten auf das erforderliche Minimum beschränkt worden wäre. Die Behörden haben auch keinen Abwicklungsplan vorgelegt.
(118)
Die Kommission konnte keine anderen möglichen Gründe für die Vereinbarkeit der Maßnahmen 2, 4 und 6 mit dem Binnenmarkt feststellen.
(119)
Aufgrund der obigen Ausführungen geht die Kommission davon aus, dass die Maßnahmen 2, 4 und 6 nicht mit dem Binnenmarkt vereinbar sind.
4.4.2. Vereinbarkeit von Maßnahme 3 mit dem Binnenmarkt
(120)
Die griechischen Behörden haben keine möglichen Gründe für eine Vereinbarkeit von Maßnahme 3 mit dem Binnenmarkt angeführt, da es sich aus ihrer Sicht nicht um eine staatliche Beihilfe handelte.
(121)
Da die Maßnahme eine staatliche Beihilfe darstellt, muss sie gemäß Erwägungsgrund 112 auch nach Maßgabe der Leitlinien für Rettungs- und Umstrukturierungsbeihilfen auf ihre Vereinbarkeit mit dem Binnenmarkt geprüft werden. Die maßgeblichen Voraussetzungen der Leitlinien sind auch in diesem Fall nicht erfüllt. Die griechischen Behörden haben keinen Umstrukturierungsplan zur Wiederherstellung der Rentabilität des Unternehmens angemeldet, und es wurden keine Ausgleichsmaßnahmen durchgeführt, um die Wettbewerbsverzerrungen zu verringern. Es gibt auch keinen Hinweis darauf, dass die Beihilfe insbesondere durch einen erheblichen Eigenbetrag des Beihilfeempfängers auf das erforderliche Minimum beschränkt worden wäre.
(122)
Die Kommission hat keine anderen möglichen Gründe für die Vereinbarkeit dieser Maßnahme mit dem Binnenmarkt feststellen können.
(123)
Folglich geht die Kommission davon aus, dass die Maßnahme 3 mit dem Binnenmarkt nicht vereinbar ist.
4.5. Rückforderung
(124)
Nach Maßgabe des Vertrags und der geltenden Rechtsprechung kann die Kommission beschließen, dass der betreffende Mitgliedstaat eine Beihilfe aufheben oder ändern muss, wenn sie die Unvereinbarkeit dieser Beihilfe mit dem Binnenmarkt festgestellt hat (29). Nach ständiger Rechtsprechung des Gerichts bedeutet die Verpflichtung eines Mitgliedstaats zur Aufhebung einer Beihilfe, die die Kommission als mit dem Binnenmarkt unvereinbar betrachtet, dass die vorherige Situation wiederhergestellt werden muss (30). In diesem Zusammenhang hat das Gericht festgestellt, dass dieses Ziel erreicht ist, sobald der Empfänger die rechtswidrig gewährten Beihilfebeträge zurückgezahlt und damit den Vorteil gegenüber seinen Wettbewerbern am Markt aufgegeben hat und die Situation, wie sie vor der Beihilfe bestanden hat, wiederhergestellt ist (31).
(125)
In Übereinstimmung mit der geltenden Rechtsprechung heißt es in Artikel 14 Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 659/1999 (32): „In Negativentscheidungen hinsichtlich rechtswidriger Beihilfen entscheidet die Kommission, dass der betreffende Mitgliedstaat alle notwendigen Maßnahmen ergreift, um die Beihilfe vom Empfänger zurückzufordern (…)“.
(126)
Da unter Verstoß gegen Artikel 108 AEUV keine der fraglichen Maßnahmen bei der Kommission angemeldet worden ist und sie folglich als rechtswidrig und mit dem Binnenmarkt unvereinbar anzusehen sind, müssen die Beträge wiedereingezogen werden, um die Situation wiederherzustellen, die vor der Bewilligung bestanden hat. Die Rückforderung betrifft den Zeitraum von dem Zeitpunkt der Vorteilsgewährung für den Empfänger, also von dem Zeitpunkt an, ab dem die rechtswidrige Beihilfe dem Empfänger zur Verfügung stand, bis zu ihrer tatsächlichen Rückzahlung; für diesen Zeitraum sind Zinsen zu berechnen.
5. SCHLUSSFOLGERUNG
(127)
Die Maßnahmen 1 und 5 sind keine Beihilfen im Sinne von Artikel 107 Absatz 1 AEUV.
(128)
Griechenland hat mit den Maßnahmen 2, 3, 4 und 6 gegen Artikel 108 Absatz 3 AEUV verstoßen.
(129)
Insbesondere bei den Maßnahmen 2, 4 und 6 (staatliche Garantien von 2008, 2010 und 2011) zugunsten von Larco handelte es sich um staatliche Beihilfen im Sinne von Artikel 107 Absatz 1 AEUV. Sie waren mit dem Binnenmarkt nicht vereinbar, da die maßgeblichen Voraussetzungen der Leitlinien für Rettungs- und Umstrukturierungsbeihilfen nicht erfüllt waren und keine anderen Gründe für ihre Vereinbarkeit mit dem Binnenmarkt festgestellt werden konnten.
(130)
Maßnahme 3 (Beteiligung des Staates an der Kapitalerhöhung für Larco im Jahr 2009) war ebenfalls eine staatliche Beihilfe, die mit dem AEUV unvereinbar ist, da die maßgeblichen Voraussetzungen der Leitlinien für Rettungs- und Umstrukturierungsbeihilfen nicht erfüllt waren und keine andere Grundlage für ihre Vereinbarkeit mit dem Binnenmarkt festgestellt werden konnte.
(131)
Die Kommission stellt fest, dass Griechenland sich damit einverstanden erklärt hat, dass der vorliegende Beschluss in englischer Sprache angenommen wird -
HAT FOLGENDEN BESCHLUSS ERLASSEN:
Artikel 1
Die Nichteinziehung der Schulden beim Finanzministerium und die Vorlage von Garantiebriefen anstelle der Vorauszahlung einer Zusatzsteuer im Jahr 2010, die Griechenland zugunsten von Larco ermöglicht hat, stellen keine staatliche Beihilfe im Sinne von Artikel 107 Absatz 1 AEUV dar.
Artikel 2
Die staatlichen Beihilfen in Höhe von 135 820 824,35 EUR in Form staatlicher Garantien zugunsten der Larco General Mining & Metallurgical Company S.A. in den Jahren 2008, 2010 und 2011 und der staatlichen Beteiligung an der Kapitalerhöhung für das Unternehmen im Jahr 2009, die unter Verletzung des Artikels 108 Absatz 3 AEUV von Griechenland rechtswidrig gewährt wurden, sind mit dem Binnenmarkt unvereinbar.
Artikel 3
(1) Griechenland fordert die in Artikel 2 genannten, mit dem Binnenmarkt unvereinbaren Beihilfen von dem Begünstigten zurück.
(2) Der Rückforderungsbetrag umfasst Zinsen, die von dem Zeitpunkt, ab dem die Beihilfen dem Begünstigten zur Verfügung standen, bis zu deren tatsächlicher Rückzahlung berechnet werden.
(3) Die Zinsen werden gemäß Kapitel V der Verordnung (EG) Nr. 794/2004 der Kommission (33) in der geänderten Fassung berechnet.
(4) Bezüglich Maßnahme 3 nennt Griechenland der Kommission das genaue Datum/die genauen Daten, an dem/denen der staatliche Beitrag zur Kapitalerhöhung von 2009 gewährt worden ist.
(5) Griechenland stellt mit dem Tag des Erlasses dieses Beschlusses alle ausstehenden Zahlungen für die in Artikel 2 genannten Beihilfen ein.
Artikel 4
(1) Die in Artikel 2 genannten Beihilfen werden sofort und tatsächlich zurückgefordert.
(2) Griechenland stellt sicher, dass dieser Beschluss binnen vier Monaten nach seiner Bekanntgabe umgesetzt wird.
Artikel 5
(1) Griechenland übermittelt der Kommission binnen zwei Monaten nach Bekanntgabe dieses Beschlusses die folgenden Informationen:
a)
Gesamtbetrag (Hauptforderung und Zinsen), der vom Begünstigten zurückzufordern ist;
b)
ausführliche Beschreibung der Maßnahmen, die ergriffen wurden bzw. geplant sind, um diesem Beschluss nachzukommen;
c)
Unterlagen, aus denen hervorgeht, dass an den Begünstigten eine Rückzahlungsanordnung ergangen ist.
(2) Griechenland unterrichtet die Kommission über den Fortgang seiner Maßnahmen zur Umsetzung dieses Beschlusses, bis die Rückzahlung der in Artikel 2 genannten Beihilfen abgeschlossen ist. Auf Anfrage der Kommission legt Griechenland unverzüglich Informationen über die Maßnahmen vor, die ergriffen wurden bzw. geplant sind, um diesem Beschluss nachzukommen. Ferner übermittelt Griechenland ausführliche Angaben über die Beihilfebeträge und die Zinsen, die vom Begünstigten bereits zurückgezahlt wurden.
Artikel 6
Dieser Beschluss ist an die Hellenische Republik gerichtet.
Brüssel, den 27. März 2014