РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) № 857/2010 НА СЪВЕТА
от 27 септември 2010 година
за налагане на окончателно изравнително мито и за окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на някои видове полиетилен терефталат с произход от Иран, Пакистан и Обединените арабски емирства
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕО) № 597/2009 на Съвета от 11 юни 2009 г. относно защитата срещу субсидиран внос от държави, които не са членки на Европейската общност (наричан по-нататък „основния регламент“) (1), и по-специално член 15, параграф 1 от него,
като взе предвид предложението на Европейската комисия (наричана по-нататък „Комисията“), представено след консултация с Консултативния комитет,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
1.1. Временни мерки
(1)
С Регламент (ЕС) № 473/2010 (2) (наричан по-нататък „временният регламент“) Комисията наложи временно изравнително мито върху вноса на някои видове полиетилен терефталат с произход от Иран, Пакистан и Обединените арабски емирства (наричани по-нататък „засегнатите държави“).
(2)
Процедурата бе започната след жалба, внесена на 20 юли 2009 г. от Комитета за полиетилен терефталат на „Plastics Europe“ (наричан по-нататък „жалбоподателят“) от името на производители, представляващи основен дял, в конкретния случай над 50 %, от общото производство на някои видове полиетилен терефталат в Съюза.
(3)
Както е посочено в съображение 15 от временния регламент, разследването на субсидирането и вредата обхвана периода от 1 юли 2008 г. до 30 юни 2009 г. (наричан по-нататък „периодът на разследване“ или „ПР“). Проучването на тенденциите, свързани с оценката на вредата, обхвана периода от 1 януари 2006 г. до края на ПР („разглежданият период“).
(4)
В рамките на паралелната антидъмпингова процедура Комисията наложи с Регламент (ЕО) № 472/2010 (3) временно антидъмпингово мито върху вноса на някои видове полиетилен терефталат с произход от Иран и Обединените арабски емирства.
1.2. Последваща процедура
(5)
След разгласяването на основните факти и съображения, въз основа на които бе взето решението за налагане на временни изравнителни мерки (наричано по-нататък „временното разгласяване“), няколко заинтересовани страни предоставиха в писмен вид своите становища относно предварителните констатации. Страните, които поискаха да бъдат изслушани, получиха такава възможност.
(6)
Комисията продължи да търси и проверява всяка информация, която считаше за необходима за окончателните си констатации. Устните и писмените коментари, представени от заинтересованите страни след временното разгласяване, бяха разгледани и където беше уместно, предварителните констатации бяха съответно променени.
(7)
Всички страни бяха уведомени за основните факти и съображения, на които се основава намерението да се препоръча налагането на окончателно изравнително мито върху вноса на някои видове полиетилен терефталат с произход от Иран, Пакистан и Обединените арабски емирства и окончателното събиране на сумите, обезпечени с временните мита (наричано по-нататък „окончателното разгласяване“). На тези страни бе предоставен също срок, в рамките на който те имаха възможност да представят коментарите си вследствие на това разгласяване.
(8)
Устните и писмените коментари, представени от заинтересованите страни, бяха разгледани и където беше уместно, констатациите бяха съответно променени.
1.3. Засегнати от процедурата страни
(9)
Някои заинтересовани страни заявиха, че извадката с производители от ЕС е била непредставителна и противоречива, поради което анализът на вредата е бил непълен. По-конкретно бе посочено, че изготвянето на извадка е било ненужно предвид ограничения брой производители. Освен това бе заявено, че с „изкуственото“ разбиване на групите от дружества на отделни правни субекти, извадката няма да включва някои от пазарните лидери (Artenius, M&G Polimeri) и че методологията за подбор на извадката е противоречива, тъй като извадката е включвала и две групи от дружества. Заявено бе наред с това, че извадката не е била представителна, тъй като не е включвала нито един производител, който извършва продажби на достатъчни количества полиетилен терефталат на свързан преработвател на РЕТ. Твърдеше се, че вследствие на това институциите не са могли да направят оценка на реалната способност на индустрията на Съюза да осигурява доставки и не са взели предвид конфликта на интереси на индустрията на Съюза. Освен това, предвид факта, че едно дружество не е предоставило цялата необходима информация и вследствие на това е било изключено от представителната извадка, представителността на извадката е паднала до 28 % от производството в ЕС. Същите страни заявиха, че подбраната извадка не е статистически представителна.
(10)
По отношение на аргумента, че извадката не е била необходима предвид малкия брой на производителите, отново се посочва, че при изготвянето на извадката са се отзовали 14 производители от Съюза, принадлежащи към осем групи от дружества. Предвид обективно високия брой оказали съдействие производители от ЕС, а именно 14, извадката е била изготвена в съответствие с член 27, параграф 1 от основния регламент въз основа на най-големия представителен обем продажби, който може да бъде разследван по приемлив начин в рамките на наличното време. Подбраната извадка е включвала пет отделни дружества (с шест производствени обекта).
(11)
По отношение на първото твърдение във връзка с представителността на извадката следва да се посочи, че институциите могат да включват отделни дружества, които са част от група от дружества, в рамките на извадката, при условие че са представителни и имат отделно финансово счетоводство. В противен случай разследването на всички четиринадесет производители от ЕС, принадлежащи към осемте групи от дружества, би възпрепятствало навременното приключване на разследването. Въпреки това фактът, че две групи от дружества са били включени в извадката не противоречи на методологията за изготвяне на извадката, приложена в този случай, а именно с оглед на най-големия представителен обем продажби на клиенти от ЕС.
(12)
Що се отнася до Indorama, по време на ПР тази група е разполагала с два различни производствени завода - един в Нидерландия и един в Обединеното кралство. Включването на посочената група в извадката е в съответствие с използваната методология за изготвяне на извадката, тъй като тези заводи са представлявали едно цяло от правна и финансова гледна точка. Що се отнася дружеството Equipolymers, което по време на ПР е разполагало с два производствени обекта (един в Италия и един в Германия), то е предоставило консолидирани данни за двата обекта. Тъй като беше възможно тези консолидирани данни да бъдат проверени по време на посещение в седалището на дружеството, бе взето решение дружествата за производство на РЕТ Equipolymers да се разглеждат като едно цяло за целите на настоящата процедура. Във връзка с твърдението, че Artenius и M&G Polimeri е трябвало да бъдат включени в извадката в качеството им на пазарни лидери, се посочва, че нито едно от техните отделни дружества, не е било сред дружествата с най-висок обем на продажбите за клиенти от ЕС.
(13)
Във връзка с твърдението, че извадката не е била представителна, тъй като не е включвала производител, който произвежда основно за вътрешно потребление, следва да се отбележи, че способността за осигуряване на доставки може да се разгледа в рамките на анализа на интереса на Съюза, ако бъде направено подобно искане, и за тази цел вътрешното потребление може да бъде приспаднато от обема на производство. Следователно за разглеждането на някои фактори за причиняване на вреда не е необходимо в извадката да бъде включен такъв производител. Освен това при анализа на интереса на Съюза може да бъде оценен и всеки двузначен интерес, породен от едновременното положение на дружество като производител и преработвател от ЕС. Статусът на дружество като производител и преработвател от ЕС не е свързан с резултатите на индустрията на Съюза, където като основа за сравнение се използват продажбите на несвързани клиенти в ЕС. С оглед на посоченото по-горе твърдението се отхвърля.
(14)
Във връзка с твърдението за цялостната представителност на извадката, отново се посочва, че свеждането на извадката до четири дружества е намалило представителността от 65 % на 47 % от продажбите, извършени от всички оказали съдействие производители. Същите тези четири дружества са представлявали 52 % от производството в Съюза. Това се смята за представителна извадка от производители от ЕС от гледна точка на продажбите на независими клиенти в ЕС.
(15)
Във връзка с твърдението, че подбраната извадка не е статистически представителна се отбелязва, че в член 27, параграф 1 от основния регламент ясно се посочва, че дадена извадка може да се основава на най-големия представителен обем продажби, който може да бъде разследван по приемлив начин в рамките на наличното време, като алтернатива на „статистически представителна“ извадка.
(16)
При липсата на други коментари във връзка с извадката констатациите, изложени в съображения 5-14 от временния регламент, се потвърждават.
2. РАЗГЛЕЖДАН ПРОДУКТ И СХОДЕН ПРОДУКТ
(17)
Припомня се, че в съображение 16 от временния регламент, разглежданият продукт бе определен като полиетилен терефталат с индекс на вискозитет, равен или по-висок от 78 ml/g съгласно стандарт ISO 1628-5, с произход от засегнатите държави, който понастоящем е класиран в код по КН 3907 60 20.
(18)
Освен това в съображение 18 от временния регламент се посочва, че разследването е показало, че PET, който се произвежда и продава в Съюза от индустрията на Съюза, и PET, който се произвежда и продава на вътрешните пазари на засегнатите държави и се изнася за Съюза, са сходни продукти.
(19)
Тъй като продуктът, който е предмет на разследването, бе счетен за хомогенен продукт, той не бе допълнително подразделен на различни видове продукти за изчисляване на маржовете на вредата.
(20)
Един производител износител заяви, че PET следва да бъде подразделен на различни видове продукти в съответствие с различните им индекси на вискозитет, тъй като индексът на вискозитет е основен показател при определянето на различните възможни приложения на произвеждания вид PET. Счетено бе, че твърдението следва да бъде прието, и методологията за изчисляване на маржовете на вредата бе съответно адаптирана.
3. СУБСИДИРАНЕ
3.1. Иран
3.1.1. Въведение
(21)
Правителството на Иран и оказалият съдействие производител износител представиха коментари относно следните схеми, предмет на изравнителни мерки във временния регламент:
I.
Мерки, свързани със специални икономически зони (наричани по-нататък „СИЗ“) - нефтохимическа СИЗ
II.
Финансиране, предоставено от Националната нефтохимическа компания на производителя износител на PET
3.1.2. Специфични схеми
I. Мерки, свързани със специални икономически зони (наричани по-нататък „СИЗ“) - нефтохимическа СИЗ
(22)
Правителството на Иран (наричано по-нататък „ПИ“) оспори факта, че безмитният внос на суровини и средства за производство в зони за свободна търговия може да бъде предмет на изравнителни мерки. Зоните за свободна търговия и специалните икономически зони са по дефиниция безмитни зони за внос и износ, които са съвместими с изискванията на СТО. Освен това ПИ и оказалият съдействие производител износител заявиха, че вносът на безмитни средства за производство по закон не зависи от осъществяването на износ, тъй като от подобно освобождаване се ползват и дружества, установени в други части на територията на Иран.
(23)
По отношение на съобразяването на СИЗ с правилата на СТО се посочва, че представеният аргумент от общ характер не може да се използва за оспорване на вече установения факт, че въпросните субсидии подлежат на изравнителни мерки, тъй като не е представен подробен анализ, който да опровергае анализа във временния регламент. Що се отнася до безмитния внос на средства за производство в Иран, съгласно информацията, предоставена по време на представянето на коментари във връзка с временното разгласяване, посочената възможност съществува само за дружества, които модернизират своята инфраструктура, т.е. това не е разпоредба, която се прилага автоматично за всички страни по процедурата. Поради това горните твърдения трябваше да бъдат отхвърлени.
(24)
Оказалият съдействие производител износител заяви, че Комисията е пренебрегнала принципа за недискриминация предвид факта, че подобни правила и схеми са прилагани и в други държави. Дружеството посочи освен това, че Комисията не го е информирала както следва за обхвата на посещението за проверка и за съответните изисквания във връзка с информацията преди провеждането на подобна проверка.
(25)
Във връзка с твърдението от общ характер за неспазване на принципа за недискриминация се припомня, че Комисията започна настоящото разследване относно субсидирането срещу трите държави, посочени в жалбата, в съответствие с разпоредбите на член 10 от основния регламент. Поради това препоръките на Комисията биха могли да се основават единствено на констатациите, направени по време на настоящото разследване. Във връзка с твърдението, че е липсвала предварителна информация за въпросите, които ще бъдат разследвани, се посочва, че Комисията е уведомила оказалия съдействие производител износител много преди провеждането на посещението за проверка, че по време на нея ще търси информация за връзката между производителя износител и неговия акционер. Следователно посочените твърдения трябваше да бъдат отхвърлени.
(26)
Оказалият съдействие производител износител насочи вниманието на институциите към две технически грешки в изчислението на освобождаването от мито на вноса на една суровина от производствения процес и на общата стойност на освободения внос на средства за производство. Тези грешки се коригират с настоящия регламент. Преразгледаните размери на нивата на субсидиране са 0,14 % за безмитния внос на продукти за влагане в производството и 0,72 % за безмитния внос на средства за производство. Преразгледаното общо ниво на субсидиране за тази схема е 0,86 %.
(27)
Предвид изложеното по-горе и при липса на други коментари по въпроса, констатациите във връзка с посочената схема, изложени в съображения 20-44 от временния регламент, изменени със съображение 26 от настоящия регламент, се потвърждават.
II. Финансиране, предоставено от Националната нефтохимическа компания на производителя износител на PET
(28)
Оказалият съдействие производител износител („Shahid Tondguyan Petrochemical Co.“ или „STPC“) заяви, че главният му акционер - Националната нефтохимическа компания („National Petrochemical Company“ или „NPC“), не е публичен орган и че ПИ нито е възложило на NPC, нито му е дало указания да извърши плащания на STPC. Освен това бе посочено, че финансирането на STPC от страна на NPC трябва да се разглежда като подлежащо на възстановяване и следователно не представлява субсидия.
(29)
При разглеждането на посочените твърдения следва да се припомни, че при преценката на това дали дадено образувание следва да се разглежда като публичен орган за целите на разследвания за субсидиране, трябва да бъдат взети под внимание следните фактори: 1. държавна собственост; 2. участие на представители на държавата в съвета на директорите на образуванието; 3. държавен контрол, упражняван над дейностите на образуванието, и съобразяване от страна на образуванието с правителствените политики или интереси и 4. дали образуванието е създадено с нормативен акт. Всички тези изисквания са били анализирани, както е посочено в съображение 52 от временния регламент. В качеството си на държавен орган NPC не се нуждае от упълномощаване или делегиране - понятия, които се отнасят до частните образувания. Всъщност от разследването стана ясно, че ролята на NPC се състои в развитието и ръководенето на държавния нефтохимически сектор и че ПИ е възложило на дружеството допълнителна задача, състояща се в управлението на нефтохимическата специална икономическа зона, в качеството му на държавен административен орган. Следователно всички твърдения, с които се оспорва ролята на NPC като публичен орган, трябва да бъдат отхвърлени.
(30)
По отношение на твърдението, че финансирането на STPC подлежи на възстановяване, е уместно да се посочи, че по време на разследването стана ясно, че възстановяването на финансирането е само хипотетично твърдение, тъй като на нито един етап от процедурата не бяха предоставени доказателства, че такова възстановяване е било извършено. Всъщност, както е обяснено в съображение 51 от временния регламент, фактът, че неподлежащи на възстановяване финансови средства са се натрупвали поне от 2004 г. насам, е потвърждение, че това е редовна субсидия, чиято цел е да поддържа работата на единствения оказал съдействие ирански производител износител. Предвид на изложеното по-горе, съответното твърдение трябва да бъде отхвърлено.
(31)
Оказалият съдействие производител износител заяви също така че размерът на субсидията е бил завишен. В тази връзка бе посочено, че нормална търговска практика в Иран е да не се начисляват лихви между дружество майка (в настоящия случай - NPC) и неговото дъщерно дружество (в настоящия случай - STPC). Заявено бе наред с това, че при изчисляването на размера на субсидията сумите, използвани за общия обем на финансиране от страна на NPC и общия оборот на STPC, не са били точни, тъй като цифрата за оборота е била занижена и е следвало да се използва друга сума, докато общото финансиране е било завишено, тъй като някои суми не е следвало да бъдат разглеждани като част от финансовите средства, предоставени на STPC от страна на NPC.
(32)
Посочените по-горе твърдения трябваше да бъдат отхвърлени. Във връзка с първото твърдение относно изчисленията на лихвената ставка се посочва, че събраните доказателства не са в подкрепа на твърдението на дружеството, че нормална търговска практика в Иран е между дружество майка и негово дъщерно дружество да не се начислява лихва при финансови операции помежду им. Освен това подобна практика е в явно противоречие с обичайната стопанска практика на частните инвеститори.
(33)
Във връзка с втория от горните аргументи е уместно да се посочи, че размерът на субсидията е бил изчислен въз основа на цифрите за финансирането и оборота, предоставени от оказалия съдействие производител износител и проверени по време на посещението за проверка.
(34)
По отношение на посочения нов общ оборот се припомня, че цифрата, посочена по време на предоставянето на коментарите във връзка с временния регламент, не е подкрепена от никакви доказателства, които биха могли да бъдат проверени, и не съвпада с твърденията на дружеството преди и по време на посещението за проверка.
(35)
По отношение на общата цифра за финансирането оказалият съдействие производител износител заяви, че някои суми не следва да бъдат разглеждани като част от финансирането на STPC от страна на NPC. Предоставената информация не подкрепяше това твърдение, тъй като не бяха представени доказателства за това, че въпросните суми не са били част от финансирането на STPC от страна на NPC. В действителност част от предоставените обяснения потвърдиха отново, че NPC е действало като публичен орган, поемайки ангажимент да финансира оказалия съдействие производител износител, без да начислява лихва, която би следвало да бъде платена от друг публичен орган. Следователно не може да бъде извършено приспадане от общата сума на финансиране, тъй като не бяха представени доказателства, които биха могли да бъдат проверени.
(36)
ПИ заяви, че съгласно член 14 от Споразумението на СТО за субсидиите и изравнителните мерки, „предоставянето от правителството на дружествени дялове … [и] правителствен заем не се счита за изгода …“, поради което финансирането на SPTC от страна на NPC не следва да се разглежда като субсидия. Това твърдение трябва да бъде отхвърлено тъй като в същия член 14 се отбелязва, че „предоставянето от правителството на дружествени дялове не се счита за създаващо изгода, освен ако инвестиционното решение може да се разглежда като несъвместимо с обичайната инвестиционна практика … на частните инвеститори на територията на тази страна член.“ Тази практика действително е несъвместима с обичайната инвестиционна практика на частните инвеститори, тъй като никоя търговска организация в държава-членка на СТО не би продължила да предоставя такъв вид неподлежащо на възстановяване финансиране. Във всеки случай следва да се отбележи, че Иран не е членка на СТО.
(37)
Въз основа на изложеното по-горе и при липсата на други коментари по въпроса, се потвърждават констатациите, направени във връзка с тази схема в съображения 45-57 от временния регламент.
3.1.3. Размер на подлежащите на изравняване субсидии
(38)
Предвид изложеното в съображения 21-37 по-горе, в съответствие с разпоредбите на основния регламент окончателният размер на подлежащите на изравняване субсидии, изразен ad valorem, за единствения оказал съдействие ирански производител износител е 51,88 %.
3.2. Пакистан
3.2.1. Въведение
(39)
Правителството на Пакистан („ПП“) и оказалият съдействие производител износител представиха коментари относно следните схеми, предмет на изравнителни мерки във временния регламент:
I.
Схема за производство на митница
II.
Внос на съоръжения, машини и оборудване за помещението за производство на митница
III.
Тарифна защита при закупуване на PTA на вътрешния пазар
IV.
Режим на окончателните данъци („FTR“)
V.
Схема за дългосрочно финансиране на износа с фиксиран лихвен процент („LTF-EOP“)
VI.
Схема за експортно финансиране, предоставено от Държавната банка на Пакистан („EFS“)
VII.
Финансиране съгласно циркулярно писмо за валутните операции № 25 на Държавната банка на Пакистан.
(40)
Като предварителен коментар ПП заяви, че Комисията е разбрала погрешно или е пренебрегнала предоставената преди това от него информация относно схемите на субсидиране. Като предварителен коментар оказалият съдействие производител износител заяви, че предоставената преди това от ПП информация е съдържала аргументиран правен анализ, доказващ, че схемите не следва да се разглеждат като „забранени“ субсидии. Посочената страна по процедурата заяви също така че Комисията е основала констатациите си във временния регламент не само върху неправилна оценка на фактите, но и върху неправилен правен анализ. Заявено бе освен това, че правилен е правният анализ, представен от ПП.
(41)
По отношение на коментарите, представени преди приемането на временния регламент, се посочва, че Комисията ги е взела напълно предвид в процеса на разследването, тъй като наред със съответните отговори на въпросниците, предоставени от страните по процедурата, и представената по-късно информация, те са част от информацията, въз основа на която е направено временното определяне на мерките.
(42)
Освен това се отбелязва, че Комисията е посочила точно нормативните разпоредби за съответните схеми и произтичащото от тях прилагане на практика. Не са били представени доказателства за това, че посочването на нормативни разпоредби не е било точно. По отношение на правния анализ на Комисията се посочва, че той се е основавал на съответните разпоредби от основния регламент и е подкрепен от трайно наложилия се правен анализ, използван от ЕС при предходни разследвания относно субсидиране, например при анализа на схеми за възстановяване на мита, схеми за експортни кредити и схеми, свързани с данъка върху доходите (4). Фактът, че дадена страна по процедурата не е съгласна с представения правен анализ не означава, че анализът е неправилен, особено когато няма представени доказателства в подкрепа на това твърдение. Това е дори още по-явно предвид факта, че в коментара си по отношение на временния регламент ПП изрази желание да внесе изменения в някои от схемите, доколкото това би било възможно. Предвид изложеното по-горе, твърденията, представени в съображение 40, трябваше да бъдат отхвърлени.
3.2.2. Специфични схеми
I. Схема за производство на митница
(43)
ПП и оказалият съдействие производител износител отново изложиха становището си, че схемата за производство на митница е управлявана правилно благодарение на съществуването на система за ефективно прилагане и мониторинг, в която се записва потреблението/приспадането и с която се контролират безмитните суровини и действителното потребление на дружеството въз основа на регистрите за общата продукция. Посочено бе също така че съотношението между суровини и крайни продукти се основава на действителното потребление на съответното дружество, ползващо се от предимствата на схемата, и че регистърът за суровините подлежи на проверка. Според тези твърдения съотношението между суровини и крайни продукти е било установено с помощта на проверена система за сравнително оценяване, която е била редовно актуализирана въз основа на действителното потребление на дружеството. След всяка една промяна в съотношението прекомерното освобождаване от предходния период отново е било добавяно, за да се актуализира регистърът на запасите и да се получи истинското количество на запасите, и именно въз основа на това истинско количество на запасите дружеството, което ползва схемата, трябва да докаже износа на крайния продукт. Освен това оказалият съдействие производител износител представи две писма, в които уведомява митническите органи за материалите, съхранявани в помещението за производство на митница, от които става ясно, че дружеството е имало разрешение да използва излишъка от материалите за влагане в производството на стоки, предназначени за бъдещ износ.
(44)
Както бе посочено и в съображение 70 от временния регламент, по отношение на тази схема съответният регистър на стоките за влагане в производство, които са били получени, произведени и изнесени, не е бил воден въз основа на действителното потребление. Било е вписвано единствено теоретичното потребление съгласно сертификата за анализ при съотношения между суровини и крайни продукти за всички изходни материали за производството на 1 000 kg крайни продукти. Тези норми за съотношението между суровини и крайни продукти са определени от официалните органи и се преразглеждат периодично въз основа на информацията, получена от оказалия съдействие производител износител, но липсват каквито и да било ясни правила и доказателства за това как се извършва това преразглеждане. Освен това вследствие на проверките на сертификата за анализ, разкриващи наличието на прекомерно освобождаване от плащане, от страна на органите не са били предприети никакви последващи действия с оглед проверка на цялостното количество на действителното потребление през предходния период и искания по отношение на извършените през предходните години плащания. С други думи, не е била извършена проверка на нито едно прекомерно освобождаване от плащане на мита. Оказалият съдействие производител износител заяви, че излишъкът на суровини, отчетен през предходния период, отново е бил добавен, за да се актуализира регистърът на запасите и да се получи истинското количество на запасите. Заслужава да се отбележи, че тази практика се основава на факта, че производителят износител е този, който по собствена инициатива посочва на съответния орган прекомерното освобождаване, натрупано през предходния период. Нещо повече - тази практика по никакъв начин не е предвидена в нормативните разпоредби, на които се основава тази схема. Всичко, изложено по-горе, потвърждава, че за тази схема не съществува система за ефективно прилагане и мониторинг. При тези обстоятелства всички направени във връзка с това твърдения трябваше да бъдат отхвърлени.
(45)
Двете страни по процедурата заявиха също така че по време на ПР митото в рамките на нормалната схема за внос е било нула и следователно вносът на РТА не е лишил правителството от приходи в рамките на схемата за производство на митница.
(46)
Това твърдение трябваше да бъде отхвърлено. От предоставената от страните по процедурата информация става ясно, че митото върху вноса на РТА е 7,5 %. Чрез дерогация и при определени условия страните по процедурата могат да се ползват с нулева митническа ставка. Фактът, че ПП е установило схема за производство на митница или тарифна защита при закупуване на PTA, по никакъв начин не означава, че митническата ставка за целия внос на РТА е нула. Всъщност наличието на посочените по-горе схеми потвърждава, че правителството е било лишено от приходи и това е причината, поради която са били установени специални схеми за дерогация, за които се прилагат специални правила и които са достъпни за определени ползватели.
(47)
Оказалият съдействие производител износител заяви също така че няма нарушение на член 349 от глава XV от Митническите правила на Пакистан от 2001 г. В тази връзка бе посочено, че помещението за производство на митница обхваща целия завод на дружеството, в резултат на което складовите помещения отговарят на изискването за обособена площ, разполагаща със самостоятелен вход или изход, която няма друг вход или изход към производствената площадка, а отделните складове за готови стоки, брак и отпадъчен материал са ясно обозначени в помещенията.
(48)
С оглед на изложеното по-горе е необходимо да се посочи отново, че посещението за проверка е разкрило, че само безмитно внесените суровини са били отделени от местно набавените стоки за влагане в производство. Помещението на склада, тоест митническият склад и помещението за производство на митница, не е било разположено на обособена площ със самостоятелен вход или изход от/към общодостъпната зона и без никакъв друг вход или изход съгласно предписанията на посочения по-горе член 349. Освен това твърдението на дружеството, че целият завод е разположен в помещението за производство на митница, не е подкрепено от каквито и да било доказателства, които биха могли да бъдат проверени (напр. изрично разрешение за площта на помещението за производство на митница), освен анализ на текста на член 349. Следователно, съответните твърдения трябваше да бъдат отхвърлени.
(49)
ПП внесе съвсем наскоро административни изменения в посочената схема. ПП въведе в законодателството си по-подробно определение за „помещение за производство на митница“ и предприе мерки за засилване на контрола върху схемата от страна на съответните органи.
(50)
По отношение на упражнявания от органа контрол над помещението за производство на митница, въведените изменения не уреждат най-сериозните пропуски на схемата, установени при настоящото разследване, а именно: i) липса на отчети за действителното потребление на внесените суровини и ii) липса на система за проверка, която се основава на реалните резултати, а не на исторически наложените стандарти. Освен това, предвид факта, че прилагането на практика на всяка промяна във връзка с посочената схема се нуждае от надлежен контрол (установените проблеми се отнасят и до управлението на схемата), необходимо би било известно време преди да се направи заключение относно измененията, внесени в схемата, и начина, по който органите са приложили тези изменения и са осигурили доброто управление на системата за проверка.
(51)
ПП изрази също така желание да се ангажира пред Комисията с гаранция по отношение на конкретното прилагане на правилата, приложими към помещението за производство на митница. Предложено бе това да стане под формата на доказателства за това, че оказалият съдействие производител износител спазва новите правила (а именно промените в помещенията, преразглеждането на съотношението суровини и крайни продукти, освобождаването от мита), като периодично представя доклади и дава възможност за извършването на посещения за проверки от страна на Комисията.
(52)
Във връзка с изложеното по-горе се посочва, че с предложението си за ангажирането с гаранция ПП косвено потвърждава всички пропуски, изтъкнати по отношение на тази схема във временния регламент. Освен това, както е посочено в съображение 50 по-горе, не е възможно да се приеме ангажирането с гаранция по отношение на управлението на дадена схема въз основа на доказателства, които ще се конкретизират едва в бъдеще. И на последно място - подобна гаранция е непрактична, тъй като необходимият мониторинг в действителност би наложил редовното повтаряне на важни етапи от разследването. В тази връзка следва да се изтъкне, че ПП и/или оказалият съдействие производител износител може/могат да поискат междинно преразглеждане на мерките, при спазване на съответните разпоредби на член 19 от основния регламент.
(53)
Предвид изложеното по-горе и при липсата на други коментари по въпроса, се потвърждават констатациите във връзка с посочената схема, изложени в съображения 60-80 от временния регламент, изменени със съображения 43-51 по-горе.
II. Внос на съоръжения, машини и оборудване за помещението за производство на митница
(54)
По отношение на тази схема и двете страни по процедурата заявиха, че лихвеният процент, използван при изчислението на маржа на субсидията, трябва да бъде лихвеният процент, предложен на засегнатия износител по време на ПР. Освен това страните по процедурата посочиха, че тъй като съоръженията, машините и оборудването са били използвани за производството на РЕТ, предназначен за износ, както и за продажба на вътрешния пазар, маржът на субсидията следва да бъде определен въз основа на общия оборот на производителя износител.
(55)
В отговор на тези твърдения следва да бъде отбелязано, че лихвеният процент, използван при изчислението, е търговският лихвен процент, прилаган по време на ПР в Пакистан, установен въз основа на данните от уебсайта на Държавната банка на Пакистан. Този процент е нормалният лихвен процент при кредити, преобладаващ на пазара. По отношение на знаменателя, използван при изчислението, трябва да се припомни, че предварителното условие за достъп до схемата е инсталирането на внесените машини в помещението за производство на митница, което е схема за безмитен внос на суровини, използвани само при последващ износ на продукцията от помещението за производство на митница. Поради това размерът на субсидията (числител) трябва да бъде разпределен върху целия оборот на износа по време на ПР, тъй като субсидията зависи от осъществяването на износ. Следователно горните твърдения трябваше да бъдат отхвърлени.
(56)
Въз основа на изложеното по-горе и при липсата на други коментари по въпроса, се потвърждават констатациите, направени във връзка с тази схема в съображения 81-92 от временния регламент.
III. Тарифна защита при закупуване на PTA на вътрешния пазар
(57)
ПП заяви, че цената на местно произведената РТА не е намалена със 7,5 % спрямо международната цена и че възстановяване е правено не само за местно произведената РТА, но и за внесената РТА. Оказалият съдействие производител износител отбеляза, че схемата позволява възстановяване на митата както за местно произведената, така и за внесената РТА, поради което схемата не облагодетелства доставките на местно произведена РТА. Той заяви наред с това, че законодателството не ограничава достъпа до тази схема.
(58)
Посочените по-горе аргументи трябваше да бъдат отхвърлени. Във връзка с това се посочва, че тази схема предоставя финансово подпомагане под формата на директно прехвърляне на финансови средства, което явно облагодетелства дружеството получател. От анализа на предоставената от ПП информация става ясно, че дружество, което отговаря на условията, може: i) да закупи на вътрешния пазар РТА и да получи компенсаторно подпомагане в размер на 7,5 % от цената, заплатена за закупена местно производена РТА, или ii) да внесе РТА и да получи възстановяване на приложимото мито (7,5 %), платено върху вноса на РТА. Втората възможност обаче не се прилага, ако дружеството, което отговаря на условията, използва схема за възстановяване на мита (като например схема за производство на митница) върху вноса на РТА. От изложеното по-горе става ясно, че оказалият съдействие производител износител е бил de jure принуден да използва тази схема само за покупките на местно произведена РТА, тъй като паралелно с това е използвал схемата за производство на митница за внесената РТА.
Освен това е очевидно, че дори когато дружество, което отговаря на условията, се възползва и от двете възможности по схемата (т.е. като откаже да използва схемата за възстановяване на мита, приложима към схемата за производство на митница) възстановяването, което може да се очаква, би било различно, тъй като в единия случай процентът се изчислява въз основа на целия размер на фактурираната местна цена, докато в другия той се изчислява въз основа на декларираната на митницата стойност, която не е непременно цялата фактурирана цена. Не бяха представени доказателства, които биха могли да бъдат проверени и биха могли да опровергаят изложените по-горе заключения. И на последно място - по отношение на аргумента, че няма ограничения в достъпа до схемата, от разследването стана ясно, че в съответната нормативна уредба ясно се посочват имената на страните по процедурата, които отговарят на условията. Във всеки случай местно произведената РТА не подлежи на никакво мито, поради което 7,5-процентното възстановяване представлява директно прехвърляне на финансови средства или безсъмнен случай на предоставяне на безвъзмездни средства. Единственият начин, по който даден производител на РЕТ може да получи посочената субсидия, т.е. безвъзмездните средства, е като закупи местно произведена РТА. От друга страна, всяко едно „възстановяване“ на мито върху вноса на РТА представлява освобождаване от нормално дължимо плащане, а не директно прехвърляне на финансови средства; следователно няма равнопоставеност между двете положения.
(59)
От това следва, че схемата явно облагодетелства вътрешния купувач, т.е производителя на РЕТ, посредством директно прехвърляне на финансови средства и тя е специфична по смисъла на член 4, параграф 4, буква б) от основния регламент предвид факта, че субсидията зависи от предпочитането на стоки местно производство пред внесените стоки, тъй като само стоките местно производство отговарят на условията за получаване на директни безвъзмездни средства. Освен това тази субсидия може да се счита за специфична и по смисъла на член 4, параграф 4, буква а) от основния регламент предвид факта, че самото законодателство изрично ограничава достъпа до тази схема за определени предприятия от отрасъла на полиестерната промишленост.
(60)
Във връзка с тази схема ПП представи, наред с коментарите си по отношение на временния регламент, постановление на правителството от 28 юни 2010 г., съгласно което нормативен акт SRO № 1045(I)/2008 се отменя, считано от 1 юли 2010 г. ПП заяви, че това ще гарантира, че ползватели на РТА вече не се ползват, нито ще се ползват от възстановяване за местно произведена или внесена PTA.
(61)
Освен това от предоставена в тази връзка от оказалия съдействие производител износител публикация в пресата става ясно, че ПП е взело решение да отмени приложимата към тази схема наредба с цел спазване от страна на Пакистан на международните стандарти в това отношение. Оказалият съдействие производител износител подкрепи предоставената от ПП информация, с данни, потвърждаващи, че считано от 1 юли 2010 г. вече не е възможно да се получава съответните безвъзмездни средства при закупуване на местно произведена РТА. Във връзка с това се припомня, че в съответствие с член 15 от основния регламент не се налагат мерки, ако субсидията е прекратена или е доказано, че субсидията вече не води до полза за съответните износители. От изложеното по-горе е очевидно, че по същество Пакистан приема, че отбелязаните във временния регламент проблеми във връзка с тази схема са наложили предприемането на корективни действия от негова страна, че ПП е прекратил схемата и че оказалият съдействие производител износител не получава ползи, свързани с тази схема. Предвид това се смята, че условията, установени в член 15 от основния регламент, са спазени и че тази схема не следва да бъде предмет на изравнителни мерки.
(62)
Предвид изложеното по-горе и при липсата на други коментари по въпроса се потвърждават констатациите във връзка с посочената схема, изложени в съображения 93-105 от временния регламент, изменени със съображения 58-61 по-горе.
IV. Режим на окончателните данъци („FTR“)
(63)
Двете страни по процедурата заявиха, че тази схема представлява различен данъчен режим и не следва да бъде предмет на изравнителни мерки, тъй като данъчната политика е елемент от упражняването на суверенната власт на Пакистан и той може да прилага такава данъчна система, каквато желае. Заявено бе наред с това, че FTR не предполага никакво финансово участие в полза на което и да било дружество и е общо данъчно правило в Пакистан (данък в размер на 1 %, удържан при източника към момента на реализирането на постъпления от обмен на чуждестранни пазари), което действа при различни условия и на различна основа в сравнение с нормалния данъчен режим („NTR“), който предвижда облагане на националния доход с 35 %. Според тези страни по процедурата не е възможно да се определи коя от двете схеми е по-благоприятна и следователно FTR не води до загуба или отказ на правителството от събирането на обичайно дължими приходи.
(64)
Във връзка с тези твърдения следва да се отбележи, че се поставя под съмнение не суверенитетът на Пакистан, а предполагаемите субсидии, отпуснати на някои производители износители. Освен това следва да се припомни, че приходите от износ се облагат по различен начин от тези, получени от продажби на вътрешния пазар. Дотолкова, доколкото този данъчен режим води до печалби от износ, облагани с по-ниска данъчна ставка, отколкото тези, получени от продажби на вътрешния пазар, тази схема се счита за субсидия по смисъла на член 3, параграф 1, буква а), подточка ii) и член 3, параграф 2 от основния регламент под формата на приходи, от които правителството се е отказало, което води до полза за дружеството получател. Тази схема представлява и специфична субсидия по смисъла на член 4, параграф 4, буква а), тъй като зависи от осъществяването на износ.
(65)
Освен това оказалият съдействие производител износител представи серия от изчисления за 2008 и 2009 г., направени във формат Excel., и уведомление за дължимия данък и заповед за определяне, издадена от заместник-комисаря по подоходното данъчно облагане, в която се прави преглед на серия от данни в декларацията за данъка върху доходите на дружеството за 2008 г. ПП подкрепи твърденията на оказалия съдействие производител износител, като заяви, че представените изчисления показват, че оказалият съдействие производител износител е заплатил повече данъци в рамките на режима FTR, отколкото би платил при прилагането на режима NTR.
(66)
Тези аргументи трябваше да бъдат отхвърлени. На първо място, представените изчисления не представляват част от декларацията за данъка върху дохода на дружеството, нито от друг документ, издаден от официалните данъчни органи. Следователно няма проверими доказателства за това, че те отразяват точно подоходните данъчни задължения на оказалия съдействие производител износител.
(67)
На второ място, анализът на представените официални данъчни документи (уведомление за дължимия данък и заповед за определяне) по никакъв начин не подкрепя твърдението, направено от страните по процедурата във връзка с нивата на данъчните ставки в рамките на различните данъчни режими.
(68)
Във връзка с предоставената документация по отношение на 2008 г. страните по процедурата не обясниха по какъв начин представените суми съответстват на данните в декларацията за данъка върху доходите на дружеството за 2008 г. и с двата документа, издадени впоследствие от съответните данъчни органи. По отношение на последните - те изглежда потвърждават задължението на дружеството да заплати данък върху дохода за продажбите си на вътрешния пазар. Независимо от това, от предоставената информация изобщо не става ясно дали посочената данъчна сума (или каквато и да било друга данъчна сума) действително е била заплатена или дружеството е обжалвало посоченото по-горе уведомление за дължимия данък. Не е ясно също така по какъв начин сумите, представени в изчисленията във формат Excel, съответстват на декларацията за данъка върху дохода на дружеството или на заповедта за определяне на данъчния орган. Във всеки случай, дори и да се приеме, че сумата, посочена в уведомлението за дължимо мито, е била платена, това не би променило заключението, че оказалият съдействие производител износител е заплатил по-малко данъци, отколкото би бил платил, ако върху приходите от износ бе приложена 35-процентната ставка.
(69)
Във връзка с предоставената за 2009 г. документация се посочва, че страните по процедурата не са предоставили декларацията за данъка върху дохода на оказалия съдействие производител износител за 2009 г. Вместо представяне на официалните данъчни декларации и на декларации за печалбата, като доказателство бяха приведени изчисления във формат Excel. Подобна информация не би могла да бъде проверена и не може да подкрепи твърдения относно промени в данъка върху дохода, настъпили след приключване на ПР. В тази връзка следва да се подчертае, че ПП и/или оказалият съдействие производител износител може/могат да поискат междинно преразглеждане на мерките, при спазване на съответните разпоредби на член 19 от основния регламент.
(70)
Въпреки това, при изчислението на размера на субсидията в рамките на FTR бе открита техническа грешка, отнасяща се до приходите от износ на оказалия съдействие производител износител, посочени в декларацията за данъка върху дохода на дружеството за 2008 г. Тази грешка беше съответно коригирана. Нивото на субсидията, определено по тази схема през ПР за производителя износител, възлиза на 1,97 % (вместо 1,95 %).
(71)
Предвид изложеното по-горе и при липсата на други коментари по въпроса, се потвърждават констатациите във връзка с посочената схема, изложени в съображения 106-116 от временния регламент, изменени със съображение 70 по-горе.
V. Схема за дългосрочно финансиране на износа с фиксиран лихвен процент („LTF-EOP“)
(72)
Двете страни по процедурата заявиха, че лихвеният процент, използван за изчислението на маржа на субсидията по тази финансова схема, трябва да бъде лихвеният процент, предлаган по време на периода, през който производителят износител е договорил финансирането с фиксиран лихвен процент, а именно процентът за 2004-2005 г. Освен това знаменателят, използван при изчислението на временния марж на субсидията, следва да бъде общият оборот на дружеството, а не общият оборот от износ, тъй като едни и същи производствени съоръжения, финансирани в рамките на схемата LTF-EOP, се използват за производството както на стоки за местния пазар, така и на стоки за износ.
(73)
Тези твърдения трябваше да бъдат отхвърлени. На първо място следва да бъде пояснено, че лихвеният процент, използван при изчислението, е търговският лихвен процент, който е преобладавал по време на ПР в Пакистан, установен въз основа на данните на уебсайта на Държавната банка на Пакистан. Договорените през 2004-2005 г. финансови средства са били получени на траншове от засегнатия износител. При изчислението на размера на субсидията бе използван размерът на кредита, получен за ПР, както бе посочен от оказалия съдействие производител износител. При проучването на ползата, получена от страна по процедурата по време на конкретен ПР, ставката, приложима за търговските кредити, която преобладава на пазара по време на ПР, се сравнява обикновено със ставката, платена за заема, получен по време на ПР, и тук бе направено именно това. Във връзка със знаменателя при изчислението на субсидията трябва да се припомни, че предварително условие за възползване от схемата е задължението дружеството да изнася пряко или косвено най-малко 50 % от годишната си продукция. Поради това размерът на субсидията (числител) трябва да бъде разпределен върху оборота от износа на разглеждания продукт по време на ПР, тъй като субсидията зависи от осъществяването на износ.
(74)
Въз основа на изложеното по-горе и при липсата на други коментари по въпроса, констатациите, направени във връзка с тази схема в съображения 117-133 от временния регламент, се потвърждават.
VI. Схема за експортно финансиране, предоставено от Държавната банка на Пакистан („EFS“)
(75)
Правителството на Пакистан заяви, че секторът на РЕТ е бил изключен от тази схема с решение, взето от Държавната банка на Пакистан на 28 юни 2010 г. Така бе заявено, че тази схема е в съответствие на разпоредбите на член 15 от основния регламент и не следва Комисията да я подлага на изравнителни мерки, тъй като е доказано, че субсидията е оттеглена. В тази връзка оказалият съдействие производител износител заяви, че съгласно циркулярно писмо № 09 от 2010 г., изпратено на 28 юни 2010 г. от Държавната банка на Пакистан, дружеството е изплатило цялата сума по схемата за финансиране EFS и към 30 юни 2010 г. няма неизплатена сума по отношение на EFS.
(76)
По отношение на това твърдение се припомня, че съгласно член 15 от основния регламент не се налагат мерки, ако субсидията е оттеглена или е доказано, че субсидията вече не води до полза за съответния износител. По отношение на предоставената документация във връзка със схемата EFS се посочва, че действително решението на Държавната банка на Пакистан гласи, че банките не могат да отпускат финансови средства за РЕТ в рамките на тази схема. В съответния текст се посочва също, че съществуващите облекчения, предоставени на износителите, ще останат в сила до датата на падежа на съответните заеми, като равнището на износа на дружествата ще бъде взето предвид по отношение на заемните средства на дружествата за периода 2009-2010 г. и при предоставянето на права до 2011 г.
Във връзка с тези въпроси ПП поясни, като предостави необходимата документация, че дружествата, които нямат краткосрочни заеми по тази схема през финансовата 2009-2010 година в Пакистан (т.е. до 30 юни 2010 г.), нямат право на никакви предимства за преходния период до 2011 г. Във връзка с твърдението, че оказалият съдействие производител износител не дължи финансови средства в рамките на схемата EFS, се посочва, че то е било подкрепено от набор от доказателства, предоставени от съответните банки и допълнени от експерт-счетоводителя на дружеството. Предвид на изложеното по-горе се заключава, че страните по процедурата са били в състояние да докажат, че схемата EFS вече не носи никакви ползи на съответния износител. Следователно са изпълнени условията, определени в член 15 от основния регламент, и направените твърдения бяха сметнати за основателни. Поради това се заключава, че тази схема не следва да бъде предмет на изравнителни мерки.
(77)
Оказалият съдействие производител износител заяви също така че лихвеният процент, използван при изчислението на маржа на субсидията, трябва да бъде краткосрочният лихвен процент, предлаган на дружеството през ПР. Отбелязано бе също така че получените финансови средства са използвани, за да се посрещнат общите финансови потребности, свързани с текущите активи на дружеството както за продажбите на вътрешния пазар, така и за износ, поради което знаменателят при изчислението на маржа на субсидията следва да бъде общият оборот на дружеството.
(78)
Тези твърдения трябваше да бъдат отхвърлени. Припомня се, че лихвеният процент, използван при изчислението, е търговският лихвен процент, прилаган по време на ПР в Пакистан, установен въз основа на данните от уебсайта на Държавната банка на Пакистан. Този процент е обичайният кредитен процент, преобладаващ на пазара. По отношение на знаменателя, използван при изчислението, се посочва, че предварителното условие за достъп до схемата е или осъществяването на специфични сделки за износ, или цялостното равнище на износа. Поради това размерът на субсидията (числител) трябва да бъде разпределен върху целия оборот от износ по време на ПР, тъй като субсидията зависи от осъществяването на износ.
(79)
Предвид изложеното по-горе и при липсата на други коментари по въпроса, се потвърждават констатациите във връзка с посочената схема, изложени в съображения 134-148 от временния регламент, изменени със съображения 75-78 по-горе.
VII. Финансиране съгласно циркулярно писмо № 25 на Държавната банка на Пакистан относно валутните операции
(80)
Двете страни по процедурата заявиха, че няма намеса от страна на Държавната банка на Пакистан по тази схема, че търговските банки отпускат финансови средства в чуждестранна валута без преференциални лихвени проценти и че схемата не зависи от осъществяването на износ, тъй като от нея може да се ползват както износителите, така и вносителите.
(81)
Приведените доводи бяха анализирани с оглед на съответните правни разпоредби и практическото прилагане на схемата и те бяха счетени за основателни. Поради това бе направен изводът, че тази схема не следва да бъде предмет на изравнителни мерки. Тъй като схемата съгласно циркулярно писмо № 25 на Държавната банка на Пакистан няма да бъде предмет на изравнителни мерки, не е необходимо да се отговаря на съответните коментари, направени след разгласяването.
3.2.3. Размер на подлежащите на изравняване субсидии
(82)
С оглед на изложеното по-горе, окончателният размер на подлежащите на изравняване субсидии в съответствие с разпоредбите на основния регламент, изразен ad valorem, за единствения съдействащ пакистански производител износител е 5,15 %.
3.3. Обединени арабски емирства (ОАЕ)
3.3.1. Въведение
(83)
Правителството на Обединени арабски емирства („ПОАЕ“) и оказалият съдействие производител износител представиха коментари относно следните схеми, предмет на изравнителни мерки във временния регламент:
I.
Федерален закон № 1 от 1979 г.
II.
Зона за свободна търговия (наричана по-нататък „ЗСТ“)
3.3.2. Специфични схеми
I. Федерален закон № 1 от 1979 г.
(84)
ПОАЕ заяви, че схемата, основана на Федерален закон № 1 от 1979 г., е широко и хоризонтално достъпна за всички отрасли и предприятия в ОАЕ и се ползва без освобождаване от мита. Оказалият съдействие производител износител заяви, че издаденият по силата на Федерален закон № 1 от 1979 г. лиценз е предварително условие за съществуване и развиване на дейност в ОАЕ.
(85)
По отношение на изложеното по-горе се посочва, че при разследването бе установено, че промишлените предприятия в ОАЕ биха могли да развиват дейност с различни видове лицензи. В действителност, освен с издаден по силата на Федерален закон № 1 от 1979 г. лиценз дадено промишлено предприятие може да развива дейност и с лиценз, издаден от местните органи на отделното емирство, в което е установено. Такъв е случаят с оказалият съдействие производител износител, който притежава лиценз, издаден от правителството на емирството Рас ал-Хайм. Освен това дадено промишлено предприятие би могло да развива дейност и по схемата „Зона за свободна търговия“, съгласно която не се изисква лиценз по посочения по-горе закон. Ето защо не е правилно да се твърди, че всички промишлени предприятия в ОАЕ развиват дейност с лиценз, издаден съгласно Федерален закон № 1 от 1979 г. Оттук следва, че не е доказано, че ползването на схемата е автоматично и съответното твърдение трябва да бъде отхвърлено.
(86)
Двете страни по процедурата заявиха, че изискванията, предвидени в законодателството, представляват само предварителни условия за изпълнението в държавата на всеки един промишлен проект, а не за освобождаването му от плащането на мита, поради което анализът на членове 12, 13 и 21 от Федерален закон № 1, направен от Комисията във временния регламент, е погрешен. ПОАЕ заяви освен това, че в арабския текст на закона понятието „разглеждано“ няма обвързващо значение по отношение на член 13. ПОАЕ заяви също така че членове 11 и 12 от посочения по-горе закон никога не са били прилагани на практика, тъй като техническата комисия, натоварена да изготвя препоръки до министъра относно заявленията, никога не в била сформирана. Посочено бе също така че ролята на отдела за промишлено развитие е установена в Ръководството за потребителя на електронната система за промишлеността, издадено от министерството, както е отбелязано в съображение 173 от временния регламент.
(87)
Тези твърдения трябваше да бъдат отхвърлени. Отбелязва се, че членове 13 и 21 от закона представляват част от постепенния процес, предвиден в анализа за промишления лиценз съгласно Федерален закон № 1 от 1979 г. По отношение на членове 11 и 12 се посочва, че в тях се установяват ролята и отговорностите на различните структури на държавния орган, издаващ промишления лиценз съгласно Федерален закон № 1 от 1979 г. Фактът, че такъв орган никога не е бил създаван, въпреки че е предвиден в закона и отговаря за: i) оценка на приноса на отдела за промишлено развитие и ii) изготвяне на препоръки до министъра за одобрение или отхвърляне на заявления, е потвърждение за това, че законодателството, в съответствие с което действа предоставящият орган, на практика не е спазвано и следователно няма правна сигурност за начина, по който се отпуска субсидията. Освен това твърдението на ПОАЕ относно техническата комисия фактически противоречи с предходни твърдения, според които министърът е свикал тази комисия, за да получи мнения относно евентуално преразглеждане на закона. По отношение на определението на думата „разглеждано“ в член 13 от Федералния закон се посочва, че по време на разследването ПОАЕ е предоставило единствено английския текст. Освен това едва след временното разгласяване то е посочило, че е възможно да има разлики в определенията в текстовете на английски и арабски език. Фактът, че текстовете на двата езика пораждат съмнения относно някои елементи на критериите за допустимост, отново е ясен знак за това, че няма правна яснота относно критериите и условията за отпускане на субсидията. По отношение на ролята на отдела за промишлено развитие се посочва, че няма предоставена нова информация, която би могла да породи съмнения относно точността на констатациите на разследването.
(88)
ПОАЕ посочи, че неговите статистически данни относно промишлеността доказват, че има над 4 000 промишлени дружества, регистрирани съгласно Федерален закон № 1 от 1979 г. Двете страни по процедурата заявиха, че Комисията не е предоставила категорични доказателства за това, че властите на ОАЕ са постъпили по свое усмотрение при одобряването или отхвърлянето на заявленията по схемата.
(89)
Тези твърдения трябваше да бъдат отхвърлени. Посочва се, че разследването е разкрило, че издаването на промишлен лиценз съгласно Федерален закон № 1 от 1979 г. не става автоматично и че правилата, използвани в процеса на избор на получатели, не са обективни. Предвид факта, че схемата бе счетена за специфична в съответствие с разпоредбите на член 4, параграф 2, буква а) и член 4, параграф 2, буква б) от основния регламент, в съответствие с разпоредбите на член 4, параграф 2, буква в) от основния регламент ПОАЕ трябваше да докаже твърдението си, че са били одобрени исканията на всички лица, подали заявления за промишлен лиценз съгласно Федерален закон № 1 от 1979 г. след влизането в сила на закона. Не бе предоставена обаче подобна информация, която може да бъде проверена.
(90)
Двете страни по процедурата заявиха, че всички промишлени предприятия в ОАЕ се ползват от освобождаване от мита за производството си. Оказалият съдействие производител износител заяви също така че в прегледа на търговската политика на ОАЕ на СТО, публикуван през 2006 г., се прави анализ на Федерален закон № 1979 г. и се установява, че от освобождаване от мита се ползват всички промишлени предприятия. Заявено бе също така че над системата е упражняван контрол, тъй като промишлените лицензи се подновяват всяка година, а дружествата в рамките на схемата представят отчети за безмитно внесени материали и властите отхвърлят безмитния внос, ако суровините не са свързани с производството.
(91)
Тези твърдения трябваше да бъдат отхвърлени. Уместно е да се отбележи, че освобождаване от мита се предоставя на дружествата, които се ползват от схемата по Федерален закон № 1 от 1979 г., и че нормалната митническа ставка за суровини не е нулева. Оказалият съдействие производител износител не успя да докаже по какъв начин общата информация в документа за прегледа на търговската политика на СТО би могла да бъде по-точна от основания на посещението за проверка подробен анализ, представен във временния регламент конкретно във връзка с допустимостта и практическото прилагане на Федерален закон № 1 от 1979 г. И нещо по-важно - разследването е разкрило, че властите действат дискриминационно при управлението на вноса на безмитни суровини в рамките на схемата. В действителност, предвид липсата на правила за начина, по който безмитният внос се приема или отхвърля, и предвид липсата на ефективна система за проверка на управлението на схемата, не е ясно защо в определен момент на страна по процедурата може да бъде разрешен безмитен внос, докато в друг момент той може да ѝ бъде отказан. Такъв е бил действително случаят с оказалия съдействие производител износител, от който периодично е било искано да заплаща мито без каквото и да било обяснение от страна на предоставящия орган. Следователно двете страни по процедурата не са представили никакви доказателства в подкрепа на твърденията си относно управлението на схемата и разрешаването на безмитния внос.
(92)
Посочено бе също така че към схемата се прилагат обективни критерии, а именно условието, съгласно което освобождаване от мито може да се предоставя единствено за внесени стоки, използвани за производство от промишлени предприятия. Това твърдение трябваше да бъде отхвърлено, тъй като, както бе пояснено в съображения 89 и 91 по-горе, няма доказателство за наличието на подобни обективни критерии.
(93)
ПОАЕ заяви, че Федерален закон № 1 от 1979 г. е в процес на преразглеждане и че Комисията е била уведомена за това. Посочено бе също така че Комисията е пренебрегнала информацията и документите, предоставени от ПОАЕ, и не е привела аргументи и убедителни доказателства относно фактите и правните съображения, довели до нейните заключения.
(94)
Във връзка с изложеното по-горе се посочва, че съвсем наскоро Комисията е извършила подробна оценка и анализ на цялата информация, предоставена от страните по процедурата. Във връзка с преразглеждането на Федерален закон № 1 от 1979 г. е уместно да се посочи, че предоставеният от ПОАЕ текст е вътрешен проект на документа на Министерството на финансите и промишлеността и като такъв няма правна сила. Разследващият орган е задължен да извърши анализ на действащите нормативни разпоредби и начина, по който те са прилагани, а не на необвързващ в правно отношение проект, който не е бил одобрен нито от административните, нито от законодателните органи на ОАЕ и който не е влязъл в сила. И нещо много по-важно - фактът, че ПОАЕ в момента работи върху евентуално преразглеждане на Федерален закон № 1 от 1979 г. потвърждава, че властите са осъзнали необходимостта, както посочва и ПОАЕ, от отстраняване на всички несъответствия със Споразумението на СТО за субсидиите и изравнителните мерки.
(95)
Предвид изложеното по-горе, се потвърждават констатациите, направени във връзка с тази схема в съображения 166-183 от временния регламент.
II. Зона за свободна търговия (наричана по-нататък „ЗСТ“)
(96)
Двете страни по процедурата заявиха, че на всички предприятия в ОАЕ е предоставена възможност за безмитен внос на средства за производство.
(97)
В тази връзка се посочва, че разследването е разкрило, че дружествата, установени в ЗСТ, се ползват от безмитен внос на средства за производство. Фактът, че една страна по процедурата може да се ползва от същото предимство в рамките на друга схема (а именно Федерален закон № 1 от 1979 г.) не означава, че въпросната субсидия не подлежи на изравнителни мерки. Освен това страните по процедурата не успяха да приведат каквито и да било фактически доказателства, които да опровергаят констатациите, направени по време на разследването по отношение на ЗСТ. Предвид изложеното по-горе, направеното твърдение трябваше да бъде отхвърлено.
(98)
Въз основа на изложеното по-горе се потвърждават констатациите, направени във връзка с тази схема в съображения 184-199 от временния регламент.
3.3.3. Размер на подлежащите на изравняване субсидии
(99)
Предвид изложеното по-горе окончателният размер на подлежащите на изравняване субсидии в съответствие с разпоредбите на основния регламент, изразен ad valorem, за единствения оказал съдействие производител износител от Обединените арабски емирства е 5,13 %.
3.4. Коментари относно окончателното разгласяване
(100)
Припомня се, че всички заинтересовани страни имаха възможността да представят коментарите си вследствие на окончателното разгласяване. Техните коментари бяха разгледани и взети предвид, където това бе целесъобразно, но те не бяха такива, че да променят изложените по-горе констатации.
(101)
Оказалият съдействие производител износител от Иран отново представи своя анализ на фактите по делото, но не приведе никакви нови убедителни доказателства, които биха опровергали заключенията, направени по време на разследването.
(102)
Правителството на Пакистан изрази недоволство от отхвърлянето на неговото предложение за ангажирането му с гаранция по отношение на схемата за производство на митница и отново изложи коментарите си относно схемата LTF-EOP и FTR. То представи и ново решение на федералното управление по приходите от 27 юли 2010 г., в което митото за вноса на РТА (суровина, използвана за производството на РЕТ) се определя на 3 % и заяви, че институциите са били правно задължени да преизчислят маржа на субсидията, определен за схемата за производство на митница. Това трябваше да бъде отхвърлено, тъй като няма данни за това, че субсидията е престанала да съществува. Правителството на Пакистан заяви, че тя е намалена. Независимо от това, съгласно правилата на схемата за производство на митница, суровините могат да бъдат използвани най-малко две години, след като са били внесени. С други думи суровини, внесени до юли 2010 г. (когато митото е било 7,5 %), могат да бъдат използвани до юли 2012 г. Институциите определиха размера на субсидията въз основа на данните за ПР и съгласно правилата на схемата все още е възможно последиците от предходната митническа ставка да се запазят до 2012 г. Следователно при налагането на окончателното мито очевидно е имало субсидиране. Освен това митото е само един елемент от набора данни и, както е посочено в съображения 43-53 по-горе, ако митническата ставка беше по-ниска, обемът на вноса е можело да бъде по-висок.
(103)
Оказалият съдействие производител износител от Пакистан не се съгласи с анализа на FTR, но предоставените данни не могат да променят констатациите от разследването. Той заяви също така че има доказателства, които биха могли да бъдат проверени и които точно отразяват неговите задължения за плащане на подоходен данък, и предостави набор от документи, за да докаже, че констатациите на Комисията не са правилни. В тази връзка се посочва, че представената информация е неубедителна и не може да бъде проверена, и поради това не може да бъде взета под внимание.
(104)
Правителството на Обединените арабски емирства представи отново своя анализ на фактите по случая и заяви, че институциите са основали своите констатации на неясно тълкуване на Федерален закон № 1 от 1979 г. и не са предоставили никакви категорични доказателства. В тази връзка се припомня, че специфичният характер е бил установен в съответствие с член 4, параграф 2, букви а) и б) от основния регламент, че тълкуването на Федерален закон № 1 от 1979 г. от институциите се е основавало на предоставената информация, доказателства и данни и че не са представени убедителни доказателства, които биха могли да променят констатациите, направени по време на разследването. ПОАЕ поясни, че процесът по изменение на Федерален закон № 1 от 1979 г. е бил ускорен и че наближава крайната фаза на обнародване. В тази връзка се посочва, че Комисията приветства усилията, положени от ОАЕ за изменение на съответните нормативни разпоредби, но посочените по-горе мерки не променят констатациите, направени по време на разследването, тъй като няма ясен график за приключването на процеса по изменение и влизането в сила на новия закон.
(105)
Оказалият съдействие производител износител от ОАЕ отново изтъкна своето твърдение относно Федерален закон № 1 от 1979 г. Той посочи също така че има грешки в изчислението на маржа на субсидията. Посочено бе, че след окончателното разгласяване дружеството е констатирало, че снабдяването със суровини от Саудитска арабия не се облага с мито, тъй като ОАЕ и Саудитска арабия са част от митническия съюз на Съвета за сътрудничество на страните от Персийския залив, и представи набор от документи в подкрепа на твърдението си. В тази връзка се посочва, че тези твърдения са част от напълно нов набор данни, които вече е трябвало да бъдат представени в отговора на въпросника или най-късно по време на посещението за проверка, така че Комисията да бъде в състояние да провери точността на тези твърдения. Поради това представените данни не могат да бъдат проверени на този късен етап от разследването. Освен това няма убедителни доказателства, които да подкрепят тези твърдения. Освен това беше заявено, че ползата следва да бъде изчислена въз основа на количеството суровини, използвани по време на ПР, а не въз основа на закупените суровини. В тази връзка се посочва, че разделянето на суровините на използвани и закупени е неуместно, тъй като на изравнителни мерки подлежи целият размер, свързан с ПР, както бе пояснено в съображения 84-95 по-горе.
4. ВРЕДА
4.1. Производство на Съюза, индустрия на Съюза и потребление на Съюза
(106)
Не бяха получени коментари по отношение на производството на Съюза, индустрията на Съюза и потреблението на Съюза. Вследствие на това се потвърждава изложеното в съображения 201-206 от временния регламент.
4.2. Внос от засегнатите държави
(107)
Не бяха получени коментари по отношение на кумулативната оценка на въздействието на разглеждания внос, обема на вноса от засегнатите държави и техния съответен пазарен дял. Вследствие на това се потвърждава изложеното в съображения 207-213 от временния регламент.
(108)
Тъй като, както бе посочено в съображение 20 по-горе, бе взето решение за разделяне на продукта, предмет на разследването, на няколко вида, бе извършено ново изчисление на подбиването на цените, при което се взема предвид посочената промяна.
(109)
За да се анализира подбиването на цените, среднопретеглените продажни цени на индустрията на Съюза за несвързани купувачи на пазара на Съюза за вид продукт, коригирани на ниво франко завода, бяха сравнени със съответните среднопретеглени цени на вноса от засегнатите държави за първия независим купувач на пазара на Съюза, установени на база CIF и съответно коригирани с разходите след вноса и разликите в нивата на търговията.
(110)
Сравнението показа, че през ПР субсидираният внос с произход от ОАЕ, продаван на пазара на Съюза, е подбил цените на индустрията на Съюза с 3,2 %. Субсидираният внос с произход от Иран, продаван на пазара на Съюза, е подбил цените на индустрията на Съюза с 3,0 %. Субсидираният внос с произход от Пакистан, продаван на пазара на Съюза, е подбил цените на индустрията на Съюза с 0,5 %. Среднопретегленият марж на подбиване на цените на засегнатите държави през ПР е 2,5 %.
(111)
Иранският износител зави, че неговият марж на вредата е бил завишен, тъй като установената среднопретеглена продажна цена за единица продукт е била занижена вследствие на неправилно изчисление на размера на корекцията, свързана с нивото на търговията. Във връзка с това твърдение трябва да се отбележи, че размерът на равнището на търговия, използван при временното изчисление, бе фиксирана сума за тон, която представлява комисионата, прилагана от оказалия съдействие вносител, и възлиза на около 1 % от средната CIF цена. Тъй като обаче не е предложено друго количествено изражение на размера на корекцията, свързана с нивото на търговията, и няма информация за такава корекция, твърдението се отхвърля.
(112)
Същата страна по процедурата заяви освен това, че 2-процентната ставка за разходите след вноса изглежда занижена.
(113)
В тази връзка отново се изтъква, че нито един вносител не е оказал съдействие при разследването и е било невъзможно да се проверят действителните разходи, направени след вноса. Поради това, при липсата на друга информация, бе приложена ставката, използвана в предходната процедура.
4.3. Състояние на индустрията на Съюза
(114)
Някои заинтересовани страни по процедурата заявиха, че няма вреда, тъй като извадката е била подбрана погрешно и вследствие на това не би могло да се получат резултати за цялата индустрия на Съюза. Заявено бе, че тъй като определено дружество (което не е включено в извадката) е посочило, че е използвало над 100 % от капацитета си, това е ясен знак за липса на вреда. Посочва се, че представената информация е част от сведенията, предоставени от това дружество на борсовите институции в трета държава, и не е проверена. Освен това тази информация не съвпада с информацията по случая. Във всеки случай използването на капацитета на един производител от ЕС не може да промени констатациите за вредата за включените в извадката производители от ЕС и другите производители от ЕС.
(115)
При липсата на други твърдения или коментари се потвърждава изложеното в съображения 218-237 от временния регламент.
4.4. Заключение относно вредата
(116)
При липса на каквито и да било конкретни коментари се потвърждава заключението относно вредата, изложено в съображения 238-240 от временния регламент.
5. ПРИЧИННО-СЛЕДСТВЕНА ВРЪЗКА
5.1. Въздействие на субсидирания внос
(117)
При липсата на конкретни коментари се потвърждава изложеното в съображения 241-245 от временния регламент.
5.2. Въздействие на други фактори
(118)
Някои заинтересовани страни по процедурата заявиха, че всички евентуални установени вреди не са причинени от субсидирания внос, а че ниските цени на РЕТ в ЕС отразяват развитието на промишлеността в световен мащаб и че в периода от септември 2008 г. до юни 2009 г. цените на РЕТ в ЕС са отразявали ниските цени на суровия нефт. Във връзка с това твърдение се признава, че цените на РЕТ зависят до известна степен от цените на суровия нефт, тъй като неговите деривати са основна суровина за производството на РЕТ. Въпреки това цените на суровия нефт не са били ниски по време на целия ПР, а твърде променливи, като в началото на периода са отбелязали огромен спад, а след това са се възстановили. Тази променливост в световните цени на суровия нефт не може да обясни защо вносът на РЕТ е бил субсидиран и следователно е подбил цените на производителите от Съюза. Именно това подбиване на цените, станало възможно в резултат на получените субсидии, е упражнило натиск върху цените на индустрията на Съюза, като е принудило производителите от ЕС да продават на загуба, за да не загубят клиентите си.
(119)
Иранският износител заяви, че финансовите и техническите проблеми на някои производители от ЕС не са били добре отделени от анализа на вредата и са били погрешно отдадени на иранския внос, въпреки че той се е появил на пазара след 2006 г. В тази връзка се посочва, че през 2006 г. и 2007 г. вносът от Иран вече е бил на пазара на ЕС в количества под 1 % от пазарния дял. От 2008 г. този дял е бил над 1 % и е допринесъл с ниските си цени за натиска върху цените в ЕС. Освен това в този случай условията за кумулативна оценка са били налице и въздействието на субсидирания внос от всички засегнати държави можеше да бъде оценено кумулативно. Наред с това само едно от дружествата, посочени от иранския износител, е било включено в извадката и техническите проблеми на този производител от ЕС в периода от септември до средата на октомври 2008 г. не са се отразили съществено върху цялостната картина за вредата.
(120)
Същата страна по процедурата изтъкна отново, че всички евентуални установени вреди се дължат на свиването на търсенето, особено по време на ПР, белязан от глобалната финансова и икономическа криза. Тази страна по процедурата обаче не опроверга доводите, представени в съображения 254-256 от временния регламент, а именно, че икономическият спад, започнал през последното тримесечие на 2008 г., не може по никакъв начин да омаловажи довелото до причиняване на вреда въздействие на субсидирания внос на ниски цени на пазара на ЕС през целия разглеждан период, и че дори и свиването на търсенето да е било фактор, допринесъл за понесената вреда, това не би нарушило причинно-следствената връзка. Освен това се посочва, че този субсидиран внос дори е увеличил пазарния си дял след свиването на търсенето, а именно от 7,6 % до 10,2 %, във вреда на производителите от ЕС.
(121)
Някои заинтересовани страни по процедурата заявиха, че всички вреди са се дължали на липсата на инвестиции от страна на производителите на РЕТ от ЕС и тяхното по-неблагоприятно положение от гледна точка на разходите в сравнение с износителите.
(122)
Факт е, че РЕТ е промишленост, която изисква влагане на капитали, и че е нужно определено ниво на инвестиции с оглед запазване на конкурентоспособността в средносрочен и дългосрочен план. Припомня се, както е посочено в съображение 237 от временния регламент, че някои включени в извадката дружества са извършили съществени инвестиции през 2006 и 2007 г., но нивото на инвестиции през 2008 г., както и през ПР, е било минимално.
(123)
В тази връзка се посочва, че предвид спада в нивата на производството и използването на капацитета през 2008 г. и през ПР, наред с рязкото понижение на пазарния дял на производителите от ЕС, би било неразумно да се очаква извършването на съществени инвестиции в нови мощности през същия период.
(124)
Също така се отбелязва, както е посочено в съображения 233 и 234 от временния регламент, че финансовото положение на включените в извадката производители от ЕС е било много лошо през целия разглеждан период и че те са понесли значителни загуби в периода между 2006 г. и ПР. Поради това отново се посочва, че в една подобна ситуация би било неразумно да се очаква извършването на съществени инвестиции от страна на производителите от Съюза.
(125)
Вследствие на това се стига до заключението, че ограничените инвестиции през 2008 г. и ПР не са допринесли съществено за настъпването на вредата, понесена от промишлеността на Съюза, а са били по-скоро последица от нея.
5.3. Заключение относно причинно-следствената връзка
(126)
При липсата на други коментари относно причинно-следствената връзка се потвърждава изложеното в съображения 246-264 от временния регламент.
6. ИНТЕРЕС НА СЪЮЗА
(127)
Вследствие на временното разгласяване значителен брой преработвателни и/или бутилиращи дружества се представиха и заявиха, че анализът на интереса на Съюза отразява правилно аргументите на голяма част от оказалите съдействие ползватели и че констатациите са в противоречие с настоящата икономическа обстановка. Не са били представени обаче допълнителни доказателства или обяснения. Всички дружества поискаха да бъдат изслушани, но само две дружества от тази група ползватели и едно сдружение от италиански бутилиращи дружества присъстваха на изслушването. По-съществени коментари бяха получени от едно оказало съдействие преработвателно дружество в ЕС (ALPLA), група преработватели (Caiba SA, Coca-Cola group, Danone Waters, Logoplaste, MFS Commodities, PepsiCO, Novara International и Silico Polymers), оказалия съдействие вносител (GSI) и едно сдружение на преработвателни дружества на пластмаса (EuPC). Всички тези страни по процедурата сериозно се противопоставиха на налагането на каквито и да било мерки.
6.1. Интерес на индустрията на Съюза и на други производители от Съюза
(128)
Някои заинтересовани страни по процедурата заявиха, че производителите от ЕС вероятно ще (зло)употребят (с) мерките за защита на търговията, за да предпазят пазара на ЕС и да установят изкуствено високи цени в ЕС. Тези страни по процедурата изтъкнаха съществуването на антидъмпингови и/или изравнителни мерки срещу Индия, Индонезия, Южна Корея, Малайзия, Тайван, Тайланд и Китайската народна република. Посочва се обаче, че всяко едно дружество производител в ЕС има право да подаде жалба и да търси защита, ако може да докаже съществуването на причиняващи вреда практики на субсидиране. Фактът, че по отношение на редица държави са били установени практики на субсидиране и дъмпингови практики, може вероятно да бъде обяснен с това, че търсенето на този продукт е нараснало значително от 90-те години насам, като обичайният годишен ръст се е измервал с двуцифрено число. Това е привлякло значителни инвестиции в световен мащаб и е довело до прекомерно структурно предлагане на РЕТ в целия свят. Посочва се освен това, че някои трети държави разполагат с мерки срещу посочените по-горе държави, което подчертава съществуващия структурен проблем.
(129)
Няколко заинтересовани страни по процедурата отново изтъкнаха, че производителите от Съюза не биха били в състояние да подобрят резултатите си в дългосрочен план, тъй като е вероятно в други трети държави скоро да бъдат направени нови инвестиции, които ще понижат изкуствено високите цени в ЕС.
(130)
Разследването разкри, че наскоро направена инвестиция в Оман значително е повишила обема на неговия внос през 2009 г. и не може да бъде изключена вероятността това да причини проблеми за индустрията на Съюза в бъдеще. Въпреки това, както вече бе посочено в съображение 270 от временния регламент, вероятността от появата на нови инвестиции, които може да причинят вреда на индустрията на Съюза, не е разумна причина за отказ на законна защита в рамките на настоящата процедура.
(131)
Една заинтересована страна по процедурата заяви, че повишаването на цените на РЕТ в ЕС би позволило само на производителите от ЕС, които имат инвестиции в трети държави, по отношение на които не действат мерки (Тайланд, САЩ, Русия), или други производители на РЕТ в трети държави (Южна Корея) да подобрят резултатите си. Поради това тази страна по процедурата заяви, че краткосрочните ползи за производителите от ЕС биха били несъмнено по-малки в сравнение с прехвърлянето на средства към производители извън ЕС.
(132)
В тази връзка се посочва, че няма събрани доказателства, които да подкрепят твърдението, че всяка една финансова полза, която може да бъде прехвърлена към производители в трети държави, по отношение на които не се прилагат мерки за защита на търговията, или към дружества с нулева митническа ставка, би била по-голяма от ползите за индустрията на Съюза.
(133)
Заявено бе също така че производителите от ЕС осигуряват работа само на около 2 000 души, докато преработвателните и бутилиращите дружества на РЕТ, в които са заети съответно приблизително 20 000 и 60 000 души, биха били сериозно засегнати от налагането на каквото и да било мито
(134)
Отбелязва се, че работните места, създадени от производителите на РЕТ, не са незначителни, и въпросът за това дали налагането на мерки е срещу интереса на Съюза като цяло не може да бъде сведен само до броя на заетите лица. В тази връзка от особено значение е и фактът, че съответните ползватели по всяка вероятност не биха били сериозно засегнати от мерките предвид нивото на митото и алтернативните източници на доставки, както е посочено в съображения 141-156 по-долу.
6.2. Интерес на несвързаните вносители в Съюза
(135)
Отново се изтъква, че по време на разследването нито един несвързан вносител не е оказал съдействие.
(136)
Оказалият съдействие вносител категорично оспори твърдението, че налагането на мита не би имало съществено въздействие върху неговата дейност. Дружеството заяви, че независимо от това, че в действителност работи въз основа на комисиона, въздействието би било значително, тъй като съществена част от дейността му е свързана със засегнатите държави. Налагането на окончателни мерки би имало въздействие върху получаваната от производителите в засегнатите държави комисиона, тъй като РЕТ от засегнатите държави вече не би могъл да се конкурира с РЕТ, произведен от други производители.
(137)
С оглед на умереното ниво на митническата ставка като цяло малко вероятно е да има значително въздействие върху продажбите на РЕТ от засегнатите държави. Освен това е твърде възможно в средносрочен план вносителят да премине към други източници на доставка, и по-конкретно към внос от Оман, САЩ, Бразилия, Мексико и дружествата от Южна Корея с нулева ставка на антидъмпинговото мито. Продажбите на тези производители износители би трябвало да поставят вносителя в положение, което да му позволи да компенсира загубите, които може да понесе с налагането на мерките. Следователно твърдението се отхвърля.
6.3. Интерес на доставчиците на суровини в Съюза
(138)
Една заинтересована страна по процедурата заяви, че няма основание доставчиците на суровини на производителите на РЕТ в ЕС да бъдат защитавани за сметка на опаковъчната индустрия, бутилиращите дружества и крайния потребител.
(139)
Посочва се, че анализът на въздействието на мерките върху индустрията за доставки е в съответствие с член 31 от основния регламент. Провеждането на такъв анализ е стандартна практика, по-специално, когато има силна зависимост между доставчиците на суровини и производителите от Съюза.
(140)
При липсата на други коментари по този въпрос окончателно се потвърждава изложеното в съображения 265-279 от временния регламент.
6.4. Интерес на ползвателите
(141)
Отново се посочва, че използваният в производството на заготовки за бутилки PET представлява между 70 % и 80 % от общите производствени разходи на преработвателите. Поради тази причина той е изключително важен ценови елемент за тези дружества.
(142)
Някои заинтересовани страни по процедурата посочиха, че опаковъчната индустрия на ЕС непрекъснато е изправена пред нови предизвикателства вследствие на изискванията за нов дизайн и по-екологосъобразни опаковки, налагани от ползвателите на бутилки. В тази връзка изглежда някои преработвателни дружества инвестират постоянно в научноизследователска и развойна дейност в търсене на нови продукти и дизайн, с оглед запазване на тяхната конкурентоспособност и добавяне на повече стойност по веригата.
(143)
Някои заинтересовани страни по процедурата заявиха, че въздействието върху преработвателната индустрия в ЕС ще бъде много сериозно и ще доведе до намаляване на ресурсите им за инвестиране в нови, екологосъобразни опаковки и вероятно дори до затварянето на стотици по-малки дружества, тъй като техният марж е още по-малък, предвид малките преработвани обеми и ограничената им възможност за преговаряне.
(144)
Действително, ако преработвателните дружества поемат цялото повишаване на цените, породено от наложените мерки, въздействието върху тях би било осезаемо, в зависимост от източниците им на доставка, предвид факта, че разходите за РЕТ представляват основна част от техните разходи и че голям брой от малките и средните предприятия извършват своята дейност при ниски маржове.
(145)
В тази връзка бе проведено посещение за проверка в малко преработвателно предприятие за пластмаса в Италия, за да се добие по-добра представа за въздействието, което митата оказват върху тази група от ползватели. Разследването разкри, че макар и в ограничена степен, преработвателните дружества успяват да прехвърлят повишаването на цените, особено когато повишаването на цените не е незначително и може да бъде предвидено. Освен това някои преработвателни дружества на РЕТ имат в договорите си клаузи за адаптирането им с оглед на цените на суровините, което може да позволи на преработвателите от ЕС да прехвърлят част от повишаването на цените на бутилиращите дружества.
(146)
Ето защо и с оглед по-скоро умереното ниво на митническата ставка се стига до заключението, че налагането на изравнителни мита по всяка вероятност не би имало силно отрицателни последици за преработвателните дружества.
(147)
Някои заинтересовани страни по процедурата отново изтъкнаха аргумента, че ако се наложат окончателни мерки, ще се повиши рискът от изнасяне на производството на преработвателните дружества на РЕТ. Тези страни по процедурата отбелязаха също така че вследствие на изнасянето на производството на преработвателните дружества от ЕС, няма да има дългосрочна полза за производителите от ЕС. Едно от оказалите съдействие преработвателни дружества на РЕТ посочи, че процесът по изнасяне на производството тече в момента и че всяко едно налагане на изравнителни мита ще ускори хода му. Тази страна по процедурата заяви, че съществена част от преработвателните дружества от ЕС са разположени в зони, в близост до границите на ЕС (Швейцария, Хърватия, Босна, Сърбия, Турция, Русия и Украйна), и че някои преработвателни дружества могат да проявят много по-голяма гъвкавост за пренасяне на производството си в тези зони, отколкото е посочено във временния регламент.
(148)
Въз основа на събраната информация се посочва, че процесът по изнасяне на производството вече е започнал, поради което се счита, че налагането на изравнителни мита ще бъде едно от многото съображения, подтикнали дадено дружество към подобно решение. Няма доказателства за това, че ако в този случай не бъдат наложени мерки, тези дружества ще бъдат готови да останат на територията на ЕС, тъй като подобно решение е по принцип резултат от анализ, при който се вземат предвид редица аспекти, различни от мерките за защита на търговията, като близостта до клиентите, достъпа до квалифицирана работна сила за научноизследователска и развойна дейност, общата структура на разходите и т.н.
(149)
Също така се посочва, че от събраната информация личи, че преработвателната индустрия на ЕС е изправена пред редица важни предизвикателства вследствие на присъщите за нея структурни недостатъци, които стават все по-забележими в бързо променящата се и все по-конкурентна среда. Очевидно е, че в този отрасъл размерът има значение и че окрупняването на пазара е вече в ход, което включва закриване на предприятия и изнасяне на производството. Ето защо се счита, че, противно на опасенията, повишаването на цените на РЕТ в резултат от налагането на изравнителни мерки не е причина за закриване на малките преработвателни дружества.
(150)
Така се достигна до заключението, че налагането на изравнителни мита няма да бъде решаващ фактор при евентуално вземане на решение за изнасяне на производството на дружества в преработвателната индустрия на РЕТ.
(151)
Няколко заинтересовани страни по процедурата посочиха, че всяка една мярка би имала значително въздействия върху много бутилиращи дружества поради наличието на договорни условия, съгласно които всяко едно повишаване цената на смолата от РЕТ би се прехвърлила (поне отчасти) върху тях. Заявено бе също така че някои ползватели на бутилки могат да не са в състояние да прехвърлят повишаването на цените на своите клиенти - супермаркети/вериги за търговия на дребно, и да не са в състояние да посрещнат каквото и да било повишаване на разходите.
(152)
Тези страни по процедурата заявиха, че гамата от продукти, които ще бъдат засегнати от митата, е била недооценена, тъй като те ще се отразят не само върху бутилираната вода, безалкохолните напитки и хранителните масла, а и върху бирата, млякото и млечните продукти, соковете, кетчупа и подправките, козметичните продукти и продуктите за лична хигиена, лекарствата, витамините и добавките, домакинските почистващи препарати и смазочните масла за автомобили.
(153)
Факт е, че опаковките от РЕТ имат многостранно приложение. Въпреки това се отбелязва, че вниманието във временния регламент бе съсредоточено върху въздействието върху бутилиращите дружества, тъй като той се основаваше на данните, предоставени от дружествата, оказали съдействие при разследването, които са основно производители на вода, безалкохолни напитки или сокове. Не бяха предоставени други подробни данни, които да разкриват по-сериозно въздействие върху останалите приложения на РЕТ, посочени по-горе.
(154)
Следователно се приема, че временните констатации, изложени в съображение 291 от временния регламент, могат да бъдат окончателно потвърдени. Освен това, предвид умереното ниво на предложените мерки, те могат да доведат до повишаване на разходите с не повече от 1 % (в най-лошия случай, т.е. цялото въздействието на мерките да бъде понесено от бутилиращите дружества) и поради това ще имат само ограничено въздействие върху общото състояние на бутилиращите дружества, дори и ако, както се твърди, те не могат да прехвърлят повишаването на разходите на своите клиенти.
(155)
Няколко заинтересовани страни по процедурата заявиха, че мерките за защита на търговията ще изострят недостига на доставки на пазара на Съюза, което ще доведе до особени проблеми през летните месеци, когато се повишава търсенето на вода/напитки. Бе заявено, че през 2010 г. вероятно ще бъде необходимо да бъдат внесени 900 000 t. Този проблем значително би се задълбочил от факта, че някои производители от ЕС са в същото време и преработватели на РЕТ и те биха продавали на свободния пазар, едва след като вътрешното им търсене е задоволено и то на високи цени.
(156)
В тази връзка не бе предоставена нова информация и не бяха опровергани доводите, изложена в съображения 294 и 295 от временния регламент. Отбелязва се също така че предвид умереното ниво на митата, наложени върху вноса от ОАЕ и Пакистан, е възможно да няма сериозно отражение върху въздействието върху търговския обем от тези държави. Вследствие на това окончателно се потвърждават констатациите, изложени в съображения 294 и 295.
6.5. Въздействие върху потребителите
(157)
Няколко заинтересовани страни по процедурата заявиха, че във временния регламент не е отразено правилно въздействието върху потребителите, които ежедневно купуват продукти, съдържащи смоли от РЕТ. Тези твърдения не бяха подкрепени от други данни, освен от твърдението, че повишаване в размер на 50 EUR/t, приложено към потребление от 3 милиона тона, ще доведе до 150 милиона евро на година, които трябва да бъдат понесени от крайния потребител.
(158)
Посочва се, че тази приблизителна оценка е нереалистична, предвид факта, че повечето страни по процедурата са съгласни с това, че до известна степен въздействието ще оказано върху преработвателите на РЕТ, бутилиращите дружества и супермаркетите/веригите за търговия на дребно, т.е. част от повишаването на разходите ще се разпредели по веригата за дистрибуция.
(159)
Предвид умереното ниво на предложените мерки въздействието върху крайния потребител в най-лошия случай (т.е. при нереалистичен сценарий, в който потребителят ще поеме цялото въздействие от повишаването на цените) няма да надхвърли 0,5 евроцента за консумирана бутилка, а е твърде вероятно да е и много по-малко.
6.6. Заключение относно интереса на Съюза
(160)
Предвид на изложеното по-горе и след подробен анализ на всички засегнати интереси, се стигна до окончателното заключение, че като се имат предвид всички фактори, не съществуват непреодолими основания в конкретния случай да не бъдат наложени мерки. При липсата на други коментари по този въпрос окончателно се потвърждава изложеното в съображения 280-298 от временния регламент.
6.7. Коментари относно окончателното разгласяване
(161)
След разгласяването на основните факти и съображения, въз основа на които Комисията предложи налагането на окончателно изравнително мито, някои заинтересовани страни по процедурата представиха допълнителни коментари. Като се има предвид, че по-голяма част от тези коментари бяха повторение на вече изложените и вече им бе отделено внимание, те не доведоха до промяна в гореизложените констатации.
(162)
По отношение на отново изтъкнатия аргумент, че скорошната промяна в обменния курс между щатския долар и еврото е довела до значително повишаване на цените на внесения РЕТ, поради което индустрията на Съюза няма нужда от защита посредством мерки за защита на търговията, се посочва, че всяко едно разследване относно субсидиране по принцип не взема предвид настъпилите след ПР промени, освен ако, при изключителни обстоятелства, не може да се докаже, inter alia, че те са с дълготраен характер и значително биха променили констатациите по случая. Промени в обменния курс между щатския долар и еврото не могат да бъдат считани за промени от такъв характер.
7. ОКОНЧАТЕЛНИ МЕРКИ
7.1. Ниво на отстраняване на вредата
(163)
Една заинтересована страна по процедурата заяви, че целевата печалба от 5 % е била завишена по отношение на второто тримесечие на ПР, тъй като по време на това тримесечие (4-тото тримесечие на 2008 г.) не само търсенето е било по-ниско (зимен сезон), а и глобалната икономическа криза също е засегнала сериозно производителите на РЕТ. Поради това се посочва, че правилното прилагане на принципа, установен в дело Т-210/95 (5), трябва да доведе до нулев марж при липсата на субсидиран внос. Освен това страната по процедурата заяви, че тъй като всички тримесечия на ПР са били засегнати от кризата, и в другите тримесечия марж на печалбата в размер от 5 % изглежда нереалистичен предвид факта, че дори и без икономическа криза, т.е. през 2006/2007 г., индустрията на Съюза не се е доближила до 5-процентна печалба.
(164)
Факт е, че в съответствие със съдебната практика, целевата печалба, която трябва да бъде използвана, следва да бъде печалбата, която индустрията на Съюза би могла да постигне по приемлив начин при нормални условия на конкуренция при липсата на субсидиран внос. Припомня се, че при предходни разследвания за същия продукт бе използвана целева печалба в размер от 7 % и повече, а не печалба от 5 %, използвана временно в настоящото разследване. Целевата печалба от 5 % е печалбата, която индустрията на Съюза би могла да очаква при липса на субсидиран внос. Вследствие на това искането за намаляване на целевата печалба се отхвърля.
(165)
Предвид корекцията в изчислението на подбиването на цените, посочена в съображения 108-110 по-горе, съответните нива на отстраняване на вредата са както следва:
Държава
Ниво на отстраняване на вредата
Иран
16,7 %
Пакистан
14,1 %
ОАЕ
17,5 %
7.2. Окончателни мерки
(166)
С оглед на крайните заключения във връзка със субсидирането, вредата, причинно-следствената връзка и интереса на Съюза и в съответствие с член 15, параграф 1 от основния регламент се счита, че следва да бъде наложено окончателно изравнително мито върху вноса на разглеждания продукт с произход от Иран, Пакистан и Обединените арабски емирства на равнището на най-ниското установено субсидиране и ниво на отстраняване на вредата, в съответствие с правилото за по-ниското мито.
(167)
С оглед на изложеното по-горе и в съответствие с член 12, параграф 1 от основния регламент се счита, че ставката на окончателното изравнително мито следва да бъде наложена върху вноса с произход от Иран на равнището на установения марж на вредата, докато ставката на окончателното изравнително мито върху вноса с произход от Пакистан и Обединените арабски емирства следва да бъде наложена на равнището на установения марж на субсидиране.
(168)
Припомня се, че при разходите и цените на PET се наблюдават значителни колебания през относително кратки периоди от време. Поради това беше счетено за уместно да се наложат мита под формата на конкретна сума за тон. Тази сума е резултат от прилагането на изравнителната ставка за експортните цени CIF, използвани за изчисленията в паралелната антидъмпингова процедура.
(169)
Въз основа на горното предложените размери на изравнителното мито, изразени като цената CIF на границата на Съюза преди обмитяване, са следните:
Държава
Общ марж на субсидиите
Марж на вредата
Окончателно изравнително мито
%
Размер
(EUR/тон)
Иран
51,8 %
16,7 %
16,7 %
139,70
Пакистан
5,1 %
14,1 %
5,1 %
44,02
ОАЕ
5,1 %
17,5 %
5,1 %
42,34
(170)
Всяко искане за прилагане на индивидуална ставка на изравнителното мито за дадено дружество (например при промяна в наименованието на субекта или след създаване на нови производствени или търговски единици) следва да се изпрати незабавно до Комисията (6) с цялата необходима информация, по-специално относно промени в дейността на дружеството, свързани с производството, продажбите на вътрешния пазар и експортните продажби, които водят до промяна на наименованието или промяна по отношение на производствените или търговските единици например. Ако е целесъобразно, впоследствие регламентът ще бъде съответно изменен чрез актуализиране на списъка на дружествата, ползващи се от индивидуални митнически ставки.
7.3. Гаранции
(171)
След разгласяване на основните факти и съображения, въз основа на които се основаваше намерението да бъде направена препоръка за налагане на окончателни мерки срещу субсидирането, иранският производител износител предложи гаранция за цената (ценова гаранция) в съответствие с член 13, параграф 1 от основния регламент.
(172)
Предложението бе разгледано и с оглед на факта, че цените за отделните видове на продукта се различават значително, бе установено, че предложената минимална вносна цена сама по себе си не би гарантирала отстраняването на причиняващото вреда субсидиране за всички продукти.
(173)
Освен това бе установено, че оказалият съдействие производител износител от Иран продава разглеждания продукт и други продукти в ЕС изключително посредством свързано търговско дружество, което изнася широка гама продукти, произведени от различни дружества. Тази структура на продажбите крие много висок риск от кръстосано компенсиране, тъй като РЕТ, който е предмет на гаранцията, би могъл да бъде продаван заедно с други продукти на едни и същи потребители и цените, определени за различни видове продукти, продавани на един и същ клиент, биха могли много лесно да бъдат компенсирани или неутрализирани. И на последно място - от обществено достъпни източници става ясно, че в Иран има поне още един производител на РЕТ. С оглед на представената по-горе структура на продажбите възникват сериозни съмнения относно това дали институциите и митническите органи могат да гарантират, че само РЕТ от оказалия съдействие производител износител се продава съгласно предвиденото в гаранцията, тъй като продуктът е лесно заменяема потребителска стока, т.е. при такива потребителски стоки съвсем не е лесно да се установи физически производителят.
(174)
Въз основа на изложеното по-горе се стигна до заключението, че подобна гаранция не е практически приложима и следователно не може да бъде приета. Страната по процедурата бе съответно уведомена за това и получи възможност да направи коментар. Нейните коментари обаче не промениха изложеното по-горе заключение.
8. ОКОНЧАТЕЛНО СЪБИРАНЕ НА ВРЕМЕННОТО МИТО
(175)
С оглед обема на установените субсидии, които подлежат на изравнителни мерки, и предвид степента на причинената вреда на индустрията на Съюза се счита, че сумите, обезпечени чрез временното мито, наложено с временния регламент, следва да се съберат окончателно до размера на наложените окончателни мита,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
1. С настоящия регламент се налага окончателно изравнително мито върху вноса на полиетилен терефталат с индекс на вискозитет, равен или по-висок от 78 ml/g съгласно стандарт ISO 1628-5, който понастоящем е класиран в код по КН 3907 60 20, с произход от Иран, Пакистан и Обединените арабски емирства.
2. Ставката на окончателното изравнително мито, приложимо върху нетната цена франко граница на Съюза преди обмитяване, върху продуктите, описани в параграф 1, е следната:
Държава
Ставка на окончателното изравнително мито (EUR/тон)
Иран: всички дружества
139,70
Пакистан: всички дружества
44,02
Обединени арабски емирства: всички дружества
42,34
3. В случаите, когато стоките са били повредени преди допускането им за свободно обращение и следователно действително платената или подлежащата на плащане цена е пропорционално намалена за целите на определянето на митническата стойност съгласно член 145 от Регламент (ЕИО) № 2454/93 на Комисията от 2 юли 1993 г. за определяне на разпоредби за прилагане на Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета за създаване на Митнически кодекс на Общността (7), размерът на окончателното изравнително мито, изчислен въз основа на определените по-горе суми, се намалява с процент, съответстващ на пропорционалната част на действително платената или подлежащата на плащане цена.
4. Прилагат се действащите разпоредби в областта на митническото облагане, освен ако не е предвидено друго.
Член 2
Сумите, обезпечени чрез временното изравнително мито съгласно Регламент (ЕС) № 473/2010 на Комисията върху вноса на полиетилен терефталат с индекс на вискозитет, равен или по-висок от 78 ml/g съгласно стандарт ISO 1628-5, който понастоящем е класиран в код по КН 3907 60 20, с произход от Иран, Пакистан и Обединените арабски емирства, се събират окончателно при ставката на окончателното изравнително мито, наложено съгласно член 1. Обезпечените суми, които превишават ставката на окончателното изравнително мито, се освобождават.
Член 3
Настоящият регламент влиза в сила в деня след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 27 септември 2010 година.
DURCHFÜHRUNGSVERORDNUNG (EU) Nr. 857/2010 DES RATES
vom 27. September 2010
zur Einführung eines endgültigen Ausgleichszolls und zur endgültigen Vereinnahmung des vorläufigen Zolls auf die Einfuhren eines bestimmten Polyethylenterephthalats mit Ursprung in Iran, Pakistan und den Vereinigten Arabischen Emiraten
DER RAT DER EUROPÄISCHEN UNION -
gestützt auf den Vertrag über die Arbeitsweise der Europäischen Union,
gestützt auf die Verordnung (EG) Nr. 597/2009 des Rates vom 11. Juni 2009 über den Schutz gegen subventionierte Einfuhren aus nicht zur Europäischen Gemeinschaft gehörenden Ländern („Grundverordnung“) (1), insbesondere auf Artikel 15 Absatz 1,
auf Vorschlag der Europäischen Kommission („Kommission“) nach Anhörung des Beratenden Ausschusses,
in Erwägung nachstehender Gründe:
1. VERFAHREN
1.1. Vorläufige Maßnahmen
(1)
Die Kommission führte mit der Verordnung (EU) Nr. 473/2010 (2) („vorläufige Verordnung“) einen vorläufigen Ausgleichszoll auf die Einfuhren eines bestimmten Polyethylenterephthalats mit Ursprung in Iran, Pakistan und den Vereinigten Arabischen Emiraten („betroffene Länder“) ein.
(2)
Das Verfahren wurde auf einen Antrag hin eingeleitet, der am 20. Juli 2009 vom Polyethylenterephthalat-Ausschuss des Herstellerverbands Plastics Europe („Antragsteller“) im Namen von Herstellern eingereicht wurde, auf die mit mehr als 50 % ein erheblicher Teil der gesamten Produktion eines bestimmten Polyethylenterephthalats in der Union entfällt.
(3)
Wie unter Randnummer 15 der vorläufigen Verordnung erläutert, betrafen die Subventions- und die Schadensuntersuchung den Zeitraum vom 1. Juli 2008 bis zum 30. Juni 2009 („Untersuchungszeitraum“ oder „UZ“). Die Untersuchung der für die Schadensermittlung relevanten Entwicklungen betraf den Zeitraum vom 1. Januar 2006 bis zum Ende des UZ („Bezugszeitraum“).
(4)
In dem parallelen Antidumpingverfahren führte die Kommission mit der Verordnung (EU) Nr. 472/2010 (3) einen vorläufigen Antidumpingzoll auf die Einfuhren eines bestimmten Polyethylenterephthalats mit Ursprung in Iran, Pakistan und den Vereinigten Arabischen Emiraten ein.
1.2. Weiteres Verfahren
(5)
Nach der Unterrichtung über die wesentlichen Tatsachen und Erwägungen, auf deren Grundlage die Einführung vorläufiger Ausgleichsmaßnahmen beschlossen worden war („vorläufige Unterrichtung“), äußerten sich mehrere interessierte Parteien schriftlich zu den vorläufigen Feststellungen. Die Parteien, die einen entsprechenden Antrag stellten, wurden außerdem gehört.
(6)
Die Kommission holte alle weiteren Informationen ein, die sie für ihre endgültigen Feststellungen als notwendig erachtete, und prüfte sie. Die nach der vorläufigen Unterrichtung eingegangenen mündlichen und schriftlichen Stellungnahmen der interessierten Parteien wurden geprüft, und die vorläufigen Feststellungen wurden - soweit angezeigt - entsprechend geändert.
(7)
Alle Parteien wurden über die wesentlichen Tatsachen und Erwägungen unterrichtet, auf deren Grundlage die Einführung eines endgültigen Ausgleichszolls auf die Einfuhren eines bestimmten Polyethylenterephthalats mit Ursprung in Iran, Pakistan und den Vereinigten Arabischen Emiraten sowie die endgültige Vereinnahmung der Sicherheitsleistungen für den vorläufigen Zoll empfohlen werden sollten („endgültige Unterrichtung“). Nach dieser Unterrichtung wurde ihnen ferner eine Frist zur Stellungnahme eingeräumt.
(8)
Nach Prüfung der mündlichen und schriftlichen Stellungnahmen der interessierten Parteien wurden die Feststellungen - soweit angezeigt - entsprechend geändert.
1.3. Von dem Verfahren betroffene Parteien
(9)
Einige interessierte Parteien brachten vor, die Stichprobe der EU-Hersteller sei nicht repräsentativ und außerdem widersprüchlich, folglich weise auch die Schadensanalyse Mängel auf. So sei aufgrund der geringen Zahl der Hersteller ein Stichprobenverfahren gar nicht erforderlich gewesen. Da außerdem Unternehmensgruppen „künstlich“ in einzelne juristische Personen aufgesplittet worden seien, seien einige der Marktführer (Artenius, M&G Polimeri) nicht in die Stichprobe aufgenommen worden; auch sei die Methode für die Stichprobenauswahl widersprüchlich, da die Stichprobe letztlich doch auch zwei Unternehmensgruppen enthalte. Darüber hinaus sei die Stichprobe nicht repräsentativ, weil sie keinen Hersteller enthalte, der ausreichende Mengen an ein verbundenes PET-Verarbeitungsunternehmen verkaufe. Daher konnten die Institutionen die tatsächliche Lieferkapazität des Wirtschaftszweigs der Union angeblich nicht beurteilen; außerdem hätten sie den Interessenskonflikt innerhalb des Wirtschaftszweigs nicht berücksichtigt. Da ein Unternehmen zudem nicht alle erforderlichen Informationen vorgelegt habe und von der Stichprobe ausgeschlossen worden sei, betrage die Repräsentativität angeblich nur noch 28 % der EU-Produktion. Dieselben Parteien behaupteten, die Stichprobe sei nicht nach den üblichen statistischen Verfahren ausgewählt worden.
(10)
Zu der Behauptung, eine Stichprobe sei aufgrund der geringen Zahl der Hersteller nicht erforderlich gewesen, sei angemerkt, dass sich im Laufe des Stichprobenverfahrens 14 Unionshersteller gemeldet hatten, die acht Unternehmensgruppen angehörten. Aufgrund dieser objektiv großen Zahl kooperierender EU-Hersteller stützte sich die Stichprobenauswahl nach Artikel 27 Absatz 1 der Grundverordnung auf das größte repräsentative Verkaufsvolumen, das in angemessener Weise in der zur Verfügung stehenden Zeit untersucht werden konnte. Die Stichprobe umfasste fünf einzelne Unternehmen (mit sechs Betriebsstätten).
(11)
Zum ersten Einwand bezüglich der Repräsentativität der Stichprobe ist anzumerken, dass die Institutionen einzelne Unternehmen, die Teil einer in die Stichprobe einbezogenen Unternehmensgruppe sind, aufnehmen können, sofern diese repräsentativ sind und über eine getrennte Finanzbuchführung verfügen. Wären alle vierzehn EU-Hersteller untersucht worden, die den acht Unternehmensgruppen angehören, hätte die Untersuchung nicht fristgerecht abgeschlossen werden können. Die Tatsache, dass zwei Unternehmensgruppen in die Stichprobe einbezogen wurden, steht indessen nicht im Widerspruch zu dem im vorliegenden Fall angewandten Auswahlkriterium (größtes repräsentatives Verkaufsvolumen an Abnehmer in der Union).
(12)
Die Unternehmensgruppe Indorama unterhielt im UZ zwei verschiedene Produktionsstätten, eine davon in den Niederlanden und die andere im Vereinigten Königreich. Da diese beiden Produktionsstätten in juristischer und finanzieller Hinsicht eine Einheit bildeten, stand die Aufnahme dieser Unternehmensgruppe in die Stichprobe im Einklang mit dem angewandten Auswahlkriterium. Was das Unternehmen Equipolymers anbelangt, das im UZ über zwei getrennte PET-Produktionsstandorte verfügte (eine in Italien, die andere in Deutschland), so hatte das Unternehmen für beide Betriebsstätten konsolidierte Zahlen gemeldet. Da diese konsolidierten Zahlen bei einem einzigen Kontrollbesuch im Hauptsitz des Unternehmens überprüft werden konnten, wurde beschlossen, für die Zwecke dieses Verfahrens die PET-Produktionsunternehmen von Equipolymers als eine Einheit zu behandeln. Zu der Behauptung, Artenius und M&G Polimeri müssten in die Stichprobe einbezogen werden, weil sie die Marktführer seien, ist anzumerken, dass keine ihrer Teileinheiten zu den Unternehmen mit den größten Verkaufsvolumen an Abnehmer in der Union zählte.
(13)
Zu dem Einwand, die Stichprobe sei nicht repräsentativ, weil sie keinen Hersteller enthalte, der überwiegend für den Eigenverbrauch produziere, ist anzumerken, dass die Lieferkapazität im Rahmen der Analyse des Unionsinteresses untersucht werden kann, sofern diesbezügliche Angaben gemacht werden; in diesem Fall kann der Eigenverbrauch von der Produktionsmenge abgezogen werden. Es ist also nicht erforderlich, dass ein solcher Hersteller zwecks Prüfung bestimmter Schadensfaktoren in der Stichprobe enthalten ist. Auch ein doppelt gelagertes Interesse, da sich daraus ergibt, dass ein Unternehmen zugleich als EU-Hersteller und Verarbeiter tätig ist, kann im Rahmen der Analyse des Unionsinteresses beurteilt werden. Die Tatsache, dass ein Unternehmen als EU-Hersteller und Verarbeiter tätig ist, hat keine Relevanz für die Leistung des Wirtschaftszweigs der Union, da diese an den Verkäufen an unabhängige Abnehmer in der EU gemessen wird. Der Einwand wird daher zurückgewiesen.
(14)
Was das Argument der Gesamtrepräsentativität der Stichprobe anbelangt, so wird erneut darauf verwiesen, dass durch die Begrenzung der Stichprobe auf vier Unternehmen die Repräsentativität von 65 % auf 47 % der Verkäufe aller kooperierenden Hersteller gesunken ist. Auf diese vier Unternehmen entfielen 52 % der Unionsproduktion. Gemessen an den Verkäufen an unabhängige Abnehmer in der EU wird dies als repräsentative Stichprobe der EU-Hersteller betrachtet.
(15)
Zu der Behauptung, die Stichprobe sei nicht nach den üblichen statistischen Verfahren ausgewählt worden, ist anzumerken, dass Artikel 27 Absatz 1 der Grundverordnung als Alternative zu einer „nach den normalen statistischen Verfahren“ gebildeten Stichprobe eindeutig die Möglichkeit vorsieht, eine Stichprobe auf das größte repräsentative Verkaufsvolumen zu stützen, das in angemessener Weise in der zur Verfügung stehenden Zeit untersucht werden kann.
(16)
Da keine weiteren Stellungnahmen zum Stichprobenverfahren vorliegen, werden die Feststellungen unter den Randnummern 5 bis 14 der vorläufigen Verordnung bestätigt.
2. BETROFFENE WARE UND GLEICHARTIGE WARE
(17)
Bekanntlich wurde unter Randnummer 16 der vorläufigen Verordnung die betroffene Ware definiert als Polyethylenterephthalat mit einer Viskositätszahl von 78 ml/g oder mehr nach ISO-Norm 1628-5 mit Ursprung in den betroffenen Ländern, das derzeit unter dem KN-Code 3907 60 20 eingereiht wird.
(18)
Nach Randnummer 18 der vorläufigen Verordnung ergab die Untersuchung außerdem, dass es sich bei dem vom Wirtschaftszweig der Union in der Union hergestellten und verkauften PET und dem in den betroffenen Ländern hergestellten und auf ihren Inlandsmärkten verkauften PET sowie dem in die Union ausgeführten PET um gleichartige Waren handelt.
(19)
Da die untersuchte Ware als homogenes Produkt betrachtet wurde, wurde sie zur Berechnung der Schadensspannen nicht in verschiedene Warentypen unterteilt.
(20)
Ein ausführender Hersteller argumentierte, PET sollte nach den unterschiedlichen Viskositätszahlen in verschiedene Warentypen unterteilt werden, da die Viskositätszahl für die unterschiedlichen Verwendungsmöglichkeiten des hergestellten PET-Typs ausschlaggebend sei. Die Kommission betrachtete das Argument als stichhaltig und passte die Methode zur Berechnung der Schadensspannen entsprechend an.
3. SUBVENTIONIERUNG
3.1. Iran
3.1.1. Einleitung
(21)
Die Regierung des Iran („RI“) und der kooperierende ausführende Hersteller nahmen zu folgenden, in der vorläufigen Verordnung angefochtenen Regelungen Stellung:
I)
Maßnahmen im Zusammenhang mit Sonderwirtschaftszonen („SWZ“) - Petrochemische SWZ
II)
Bereitstellung von Finanzmitteln für den PET ausführenden Hersteller durch die National Petrochemical Company
3.1.2. Spezifische Regelungen
I) Maßnahmen im Zusammenhang mit Sonderwirtschaftszonen („SWZ“) - Petrochemische SWZ
(22)
Die RI bestritt, dass zollfreie Einfuhren von Rohstoffen und Investitionsgütern in Freihandelszonen anfechtbar sind. Freihandelszonen und Sonderwirtschaftszonen seien per Definition und im Einklang mit den WTO-Regeln Zonen für die zollfreie Ein- und Ausfuhr. Überdies machten sowohl die RI als auch der kooperierende ausführende Hersteller geltend, die Einfuhr zollfreier Investitionsgüter sei rechtlich nicht von der Ausfuhrleistung abhängig, da diese Befreiung auch den im übrigen iranischen Staatsgebiet niedergelassenen Unternehmen gewährt werde.
(23)
Zur Vereinbarkeit von SWZ mit den WTO-Regeln ist anzumerken, dass dieses allgemeine Argument den festgestellten Sachverhalt, dass die fraglichen Subventionen anfechtbar sind, nicht entkräften kann; es wurde keine ausführliche Analyse vorgelegt, die die Analyse in der vorläufigen Verordnung widerlegt hätte. Was die zollfreie Einfuhr von Investitionsgütern in den Iran anbelangt, so zeigen die Informationen, die bei der Abgabe von Stellungnahmen zu den vorläufigen Feststellungen vorlagen, dass diese Möglichkeit nur von Unternehmen in Anspruch genommen werden kann, die ihre Infrastruktur modernisieren, d.h., dass die Bestimmung nicht automatisch für alle Parteien gilt. Aus den genannten Gründen mussten die vorstehenden Vorbringen zurückgewiesen werden.
(24)
Der kooperierende ausführende Hersteller brachte vor, in anderen Ländern würden ähnliche Bestimmungen und Regelungen gelten, folglich missachte die Kommission das Diskriminierungsverbot. Darüber hinaus behauptete das Unternehmen, es sei von der Kommission im Vorfeld des Kontrollbesuchs nicht ordnungsgemäß über dessen Umfang und die damit verbundenen Informationspflichten informiert worden.
(25)
Zu der allgemeinen Behauptung, das Diskriminierungsverbot werde missachtet, sei daran erinnert, dass die Kommission dieses Antisubventionsverfahren nach Artikel 10 der Grundverordnung gegen die drei Länder eingeleitet hat, im Antrag genannt worden waren. Folglich konnten sich ihre Empfehlungen nur auf die Ergebnisse dieser Untersuchung stützen. Was die angeblich unterlassene Vorabinformation über die Einzelheiten anbelangt, die während des Kontrollbesuchs geprüft werden sollten, so ist anzumerken, dass die Kommission den kooperierenden ausführenden Hersteller lange im Voraus darüber informiert hatte, dass bei dem Kontrollbesuch Informationen über das Verhältnis zwischen dem ausführenden Hersteller und seinem Anteilseigner eingeholt werden sollten. Daher mussten diese Behauptungen zurückgewiesen werden.
(26)
Der kooperierende ausführende Hersteller wies die Institutionen auf zwei Fehler bei der Berechnung der Zollbefreiung für Einfuhren eines beim Herstellungsverfahren verwendeten Rohstoffs und bei der Berechnung des Gesamtwerts der Einfuhren von zollbefreiten Investitionsgütern hin. Diese Fehler werden hiermit behoben: Die berichtigten Subventionsspannen betragen 0,14 % für die zollfreie Einfuhr von Vorleistungen und 0,72 % für die zollfreie Einfuhr von Investitionsgütern. Insgesamt beträgt die berichtigte Subventionsspanne für diese Regelung 0,86 %.
(27)
Aus den vorstehenden Gründen und da diesbezüglich keine weiteren Stellungnahmen vorliegen, werden die unter den Randnummern 20 bis 44 der vorläufigen Verordnung getroffenen Feststellungen zu dieser Regelung mit den unter Randnummer 26 dieser Verordnung dargelegten Änderungen bestätigt.
II) Bereitstellung von Finanzmitteln für den PET ausführenden Hersteller durch die National Petrochemical Company
(28)
Der kooperierende ausführende Hersteller (Shahid Tondguyan Petrochemical Co. oder „STPC“) brachte vor, sein Hauptanteilseigner, die National Petrochemical Company („NPC“), sei keine öffentliche Körperschaft und die RI habe die NPC weder beauftragt noch angewiesen, Zahlungen an STPC vorzunehmen. Außerdem wurde geltend gemacht, die Finanzmittel der NPC für STPC seien als rückzahlbare Gelder und somit nicht als Subvention zu betrachten.
(29)
Zu diesen Vorbringen sei nochmals angemerkt, dass für die Beurteilung, ob eine Einrichtung für die Zwecke von Antisubventionsuntersuchungen als öffentliche Körperschaft zu betrachten ist, folgende Kriterien maßgebend sind: 1) die Einrichtung befindet sich in Regierungsbesitz, 2) die Regierung ist im Verwaltungsrat der Einrichtung vertreten, 3) die Regierung kontrolliert die Tätigkeiten der Einrichtung; diese verfolgt die Politik oder die Interessen der Regierung und 4) die Einrichtung wurde per Gesetz eingesetzt. Wie unter Randnummer 52 der vorläufigen Verordnung dargelegt, wurden alle diese Kriterien untersucht. Als Regierungsstelle benötigt die NPC weder einen Auftrag noch eine Anweisung; diese Begriffe beziehen sich auf private Einrichtungen. Die Untersuchung ergab, dass die NPC mit der Entwicklung und dem Betrieb des petrochemischen Sektors des Landes betraut ist und dass die RI dem Unternehmen zusätzlich die Aufgabe übertragen hat, in ihrer Eigenschaft als staatliche Verwaltungsbehörde die petrochemische Sonderwirtschaftszone zu verwalten. Folglich muss jedes Vorbringen, das die Rolle der NPC als öffentliche Körperschaft in Frage stellt, zurückgewiesen werden.
(30)
Zu der Behauptung, bei den Finanzmitteln für STCP handle es sich um rückzahlbare Gelder, wird auf die Untersuchungsergebnisse verwiesen, denen zufolge die Rückzahlung dieser Finanzmittel nur eine hypothetische Behauptung ist, da in keiner Phase des Verfahrens Beweise dafür vorgelegt wurden, dass diese Rückzahlung tatsächlich erfolgt ist. Wie unter Randnummer 51 der vorläufigen Verordnung erläutert, bestätigt die Tatsache, dass zumindest seit 2004 mit den nicht rückzahlbaren Geldern Rücklagen gebildet wurden, dass es sich um eine wiederkehrende Subvention handelt, mit der der Betrieb des einzigen kooperierenden ausführenden Herstellers in Iran aufrechterhalten werden soll. Aus den vorstehenden Gründen muss das betreffende Vorbringen zurückgewiesen werden.
(31)
Der kooperierende ausführende Hersteller beanstandete ferner, der Betrag der Subvention sei zu hoch angesetzt. In diesem Zusammenhang wurde vorgebracht, in Iran sei es eine übliche Geschäftspraxis, zwischen einem Mutterunternehmen (in diesem Fall NPC) und seinem Tochterunternehmen (STPC) keine Zinsen zu berechnen. Außerdem seien bei der Berechnung der Subventionsspanne die Beträge der von der NPC bereitgestellte Gesamtsumme und des Gesamtumsatzes von STPC nicht korrekt gewesen; anstelle der zu niedrig angesetzten Umsatzzahl hätte ein anderer Betrag verwendet werden sollen; außerdem sei der Gesamtbetrag der bereitgestellten Zuwendungen zu hoch angesetzt, da bestimmte Beträge nicht den Geldern hinzugerechnet werden sollten, die die NPC für STPC bereitstellte.
(32)
Die oben genannten Vorbringen mussten zurückgewiesen werden. Zum ersten Vorbringen bezüglich der Berechnung von Zinsen wird darauf verwiesen, dass die Behauptung des Unternehmens, es sei übliche Geschäftspraktik in Iran, bei Finanzierungstransaktionen zwischen einem Mutterunternehmen und seinem Tochterunternehmen keine Zinsen zu berechnen, durch die zusammengetragenen Beweise nicht gestützt wird. Im Übrigen steht ein solches Vorgehen eindeutig im Widerspruch zur üblichen Geschäftspraxis privater Investoren.
(33)
Zum zweiten Argument ist anzumerken, dass zur Berechnung der Subventionsspanne die vom kooperierenden ausführenden Hersteller angegebenen und beim Kontrollbesuch überprüften Finanzierungs- und Umsatzzahlen verwendet wurden.
(34)
Zu der angeblich neuen Gesamtumsatzzahl sei daran erinnert, dass die bei der Abgabe von Stellungnahmen zur vorläufigen Verordnung angegebene Zahl nicht nachprüfbar belegt wurde und dass sie mit den vor und während des Kontrollbesuchs gemachten Angaben des Unternehmens nicht übereinstimmt.
(35)
Was den Gesamtbetrag der Zuwendungen anbelangt, so machte der kooperierende ausführende Hersteller geltend, dass bestimmte Beträge nicht als Teil der von der NPC an STPC geflossenen Zuwendungen betrachtet werden sollten. Durch die vorgelegten Informationen konnte diese Behauptung jedoch nicht untermauert werden, da kein Beweis dafür erbracht wurde, dass die fraglichen Beträge für die Zuwendungen der NPC an STPC nicht relevant waren. Einige Fakten in den vorgebrachten Erklärungen bestätigten vielmehr erneut, dass die NPC als öffentliche Körperschaft fungierte, die Verpflichtungen zur zinslosen Finanzierung des kooperierenden ausführenden Herstellers übernommen hatte, die von einer anderen öffentlichen Körperschaft hätten erfüllt werden müssen. Da keine nachprüfbaren Beweise vorgelegt wurden, kann kein Abzug vom Gesamtbetrag der Zuwendungen gewährt werden.
(36)
Die RI behauptete, dass nach Artikel 14 des WTO-Übereinkommens über Subventionen und Ausgleichsmaßnahmen die Bereitstellung von Aktienkapital und Darlehen durch eine Regierung nicht als Vorteil gelte, daher sollten die Zuwendungen der NPC an SPTC nicht als Subvention betrachtet werden. Diese Behauptung muss zurückgewiesen werden, denn der oben genannte Artikel 14 lautet vollständig: „Die Bereitstellung von Aktienkapital durch eine Regierung gilt nur dann als ein Vorteil für den Empfänger, wenn die betreffende Investitionsentscheidung als im Widerspruch zu der üblichen Investitionspraxis privater Investoren im Gebiet des betreffenden Mitglieds angesehen werden kann“. Die fragliche Praxis steht aber sehr wohl im Widerspruch zu der üblichen Investitionspraxis privater Investoren, denn es ist kaum vorstellbar, dass eine gewerbliche Organisation in einem WTO-Mitgliedstaat auf Dauer solche nicht rückzahlbaren Gelder bereitstellen würde. Im Übrigen ist darauf hinzuweisen, dass Iran kein WTO-Mitglied ist.
(37)
Aus den vorstehenden Gründen und da diesbezüglich keine weiteren Stellungnahmen vorliegen, werden die unter den Randnummern 45 bis 57 der vorläufigen Verordnung getroffenen Feststellungen zu dieser Regelung bestätigt.
3.1.3. Höhe der anfechtbaren Subventionen
(38)
In Anbetracht der Randnummern 21 bis 37 ergeben sich aus der Grundverordnung für den einzigen kooperierenden ausführenden Hersteller in Iran endgültige anfechtbare Subventionen in Höhe von 51,88 % (ad valorem).
3.2. Pakistan
3.2.1. Einleitung
(39)
Die Regierung von Pakistan („RP“) und der kooperierende ausführende Hersteller nahmen zu folgenden, in der vorläufigen Verordnung angefochtenen Regelungen Stellung:
I)
„Manufacturing Bond“-Regelung
II)
Einfuhr von Betriebsanlagen, Maschinen und Ausrüstung in den „Manufacturing Bond“
III)
Zollschutz für den Erwerb von Therephtalsäure (PTA) auf dem Inlandsmarkt
IV)
Besteuerung des Ausfuhrumsatzes mit Abgeltungswirkung („Final Tax Regime“, FTR)
V)
„Export Long-Term Fixed Rate Financing“-Regelung (LTF-EOP)
VI)
„Export Finance“-Regelung der Staatsbank von Pakistan (EFS)
VII)
Finanzierung im Rahmen des Zirkulars Nr. 25 zum Devisengeschäft („F.E. Circular No. 25“) der Staatsbank von Pakistan.
(40)
In einer einleitenden Bemerkung brachte die RP vor, die Kommission habe ihre letzten Stellungnahmen zu den Subventionsregelungen nicht verstanden oder übersehen. Der kooperierende ausführende Hersteller wies in einer einleitenden Bemerkung darauf hin, dass die letzten Stellungnahmen der RP eine begründete Beurteilung der Rechtslage enthielten, wonach die Regelungen nicht als „verbotene“ Subventionen zu betrachten seien. Diese Partei brachte des Weiteren vor, die Kommission habe ihre Feststellungen in der vorläufigen Verordnung nicht nur auf eine falsche Einschätzung der Fakten, sondern auch auf eine unkorrekte Beurteilung der Rechtslage gestützt. Korrekt sei vielmehr die rechtliche Beurteilung der PR.
(41)
Zu den vor der vorläufigen Verordnung abgegebenen Stellungnahmen ist anzumerken, dass sie von der Kommission im Laufe der Untersuchung voll und ganz berücksichtigt wurden, da sie zusammen mit den Fragebogenantworten der Parteien und später übermittelten Daten zu den Informationen gehören, auf deren Grundlage die vorläufigen Feststellungen getroffen wurden.
(42)
Darüber hinaus hatte die Kommission die rechtlichen Bestimmungen der betreffenden Regelungen und die daraus abgeleitete Praxis korrekt angeführt. Es wurden keine Beweise dafür vorgelegt, dass die angeführten rechtlichen Bestimmungen nicht korrekt waren. Die Kommission stützte sich bei der Beurteilung der Rechtslage auf die einschlägigen Bestimmungen der Grundverordnung und darüber hinaus auf die langjährige Erfahrung der EU mit Antisubventionsuntersuchungen, beispielsweise bei der rechtlichen Beurteilung von Rückerstattungssystemen, Ausfuhrkreditregelungen und Regelungen zur Einkommen-/Körperschaftsteuerbefreiung. (4). Die Tatsache, dass eine Partei mit der vorgelegten rechtlichen Beurteilung nicht einverstanden ist, bedeutet nicht, dass diese Analyse nicht korrekt ist; dies gilt vor allem, wenn nicht einmal Beweise zur Untermauerung einer solchen Behauptung vorgebracht werden. Noch offensichtlicher wird die Diskrepanz durch die Tatsache, dass sich die RP in ihrer Stellungnahme zur vorläufigen Verordnung bereit erklärte, einige Regelungen soweit möglich zu ändern. Aus den vorstehenden Gründen müssen die Vorbringen unter Randnummer 40 zurückgewiesen werden.
3.2.2. Spezifische Regelungen
I) „Manufacturing Bond“-Regelung
(43)
Die RP und der kooperierende ausführende Hersteller bekräftigten erneut, dass ihrer Auffassung nach die „Manufacturing Bond“-Regelung ordnungsgemäß verwaltet werde, da ein effizientes Anwendungs- und Überwachungssystem existiere, mit dem der Verbrauch/Ausgang erfasst und die zollfreien Rohstoffe sowie der tatsächliche Verbrauch des Unternehmens anhand seiner Aufzeichnungen über die Gesamtproduktion kontrolliert werde. Darüber hinaus basiere die Input-Output-Quote auf dem tatsächlichen Verbrauch des Unternehmens, dem die Vorteile der Regelung zugute kämen, und die Aufzeichnungen der Vorleistungen würden überprüft. Die Input-Output-Quote werde mit einem überprüften Benchmarking-System ermittelt, das regelmäßig anhand des tatsächlichen Verbrauchs des Unternehmens aktualisiert werde. Sobald eine Veränderung der Quote festgestellt werde, werde der Überschuss aus dem vorhergehenden Zeitraum angerechnet und damit das Bestandsregister aktualisiert; daraus ergebe sich der Ist-Bestand, auf dessen Grundlage das Unternehmen, dem die Vorteile der Regelung zugute kämen, die Ausfuhr von Endprodukten nachweisen müsse. Des Weiteren legte der kooperierende ausführende Hersteller zwei Schreiben vor, in denen er die Zollbehörden über im Rahmen der „Manufacturing Bond“-Regelung eingesparte Vorleistungen unterrichtete und damit belegte, dass es dem Unternehmen gestattet war, die überschüssigen Vorleistungen zur Herstellung weiterer zur Ausfuhr bestimmter Waren zu verwenden.
(44)
Wie unter Randnummer 70 der vorläufigen Verordnung zu dieser Regelung erläutert wurde, wurde das einschlägige Verzeichnis zur Registrierung der eingegangenen, verarbeiteten und ausgeführten Vorleistungen nicht auf der Grundlage des tatsächlichen Verbrauchs geführt. Erfasst wurde nur der theoretische Verbrauch gemäß einem Analysezertifikat („Analysis Certificate“), das für alle Rohstoffe die Input-Output-Quoten zur Herstellung von 1 000 Kilogramm des Endprodukts aufführt. Diese Input-Output-Normen werden von den Behörden festgelegt und in regelmäßigen Abständen anhand von Informationen des kooperierenden ausführenden Herstellers überprüft, es gibt jedoch keine klaren Bestimmungen und keine Belege dafür, wie diese Überprüfungen durchgeführt werden. Darüber hinaus ergriffen die Behörden nach der Überprüfung des Analysezertifikats, bei der Überschüsse festgestellt wurden, keine Folgemaßnahmen, um den vorhergehenden tatsächlichen Gesamtverbrauch zu überprüfen und um Zahlungen für die vorausgegangenen Jahre einzufordern. Anders ausgedrückt wurde nicht kontrolliert, ob es mit Blick auf den Zollbetrag, auf den verzichtet wurde, zu einer übermäßigen Erstattung kam. Der kooperierende ausführende Hersteller behauptete, die überschüssigen Rohstoffe aus dem vorhergehenden Zeitraum seien angerechnet worden, um das Bestandsregister zu aktualisieren, daraus habe sich der Ist-Bestand ergeben. Hierzu ist anzumerken, dass es bei diesem Vorgehen Sache des ausführenden Herstellers ist, von sich aus der zuständigen Behörde eine im vorhergehenden Zeitraum erfolgte übermäßige Erstattung anzuzeigen. Interessanterweise war dieses Vorgehen in den Rechtsvorschriften für diese Regelung überhaupt nicht vorgesehen. Aus den genannten Gründen existiert für diese Regelung keine effizientes Anwendungs- und Überwachungssystem. Unter diesen Umständen mussten alle diesbezüglichen Vorbringen zurückgewiesen werden.
(45)
Beide Parteien machten ferner geltend, im UZ sei der Zoll im Rahmen der normalen Einfuhrregelung gleich Null gewesen; somit hätten die PTA-Einfuhren im Rahmen der „Manufacturing Bond“-Regelung für den Staat keinen Einnahmenverzicht bedeutet.
(46)
Diese Behauptung musste zurückgewiesen werden. Aus den Angaben der Parteien geht eindeutig hervor, dass der normale Zoll für PTA-Einfuhren 7,5 % beträgt. Ausnahmsweise kann den Parteien unter bestimmten Bedingungen ein Zollsatz von Null gewährt werden. Die Tatsache, dass die RP die „Manufacturing Bond“-Regelung oder die Zollschutz-Regelung für den Erwerb von PTA eingeführt hat, bedeutet keinesfalls, dass für alle PTA-Einfuhren ein Zollsatz von Null gilt. Die Tatsache, dass die genannten Regelungen bestehen, bestätigt, dass der Staat auf Einnahmen verzichtet und dass genau aus diesem Grund spezifische Ausnahmeregelungen mit spezifischen Bestimmungen und Begünstigten eingeführt wurden.
(47)
Der kooperierende ausführender Hersteller machte ferner geltend, es liege kein Verstoß gegen Artikel 349 Kapitel XV der pakistanischen Zollbestimmungen von 2001 vor. Die Fertigungsfreizone („manufacturing bond“) umfasse die gesamte Betriebsstätte des Unternehmens; somit würden die Räumlichkeiten des Lagerhauses die einschlägigen Anforderungen erfüllen, wonach sich dieses in einem gesonderten Bereich befinden muss, der ausschließlich über gesonderte, nicht-öffentliche Ein- und Ausgänge zugänglich ist und keinen weiteren Ein- oder Ausgang zum Fertigungsbereich hat sowie über gesonderte, klar gekennzeichnete Lagerräume für die Endprodukte, für Ausschussware und für Abfall verfügen muss.
(48)
Zu den oben genannten Bemerkungen wird erneut darauf hingewiesen, dass den Ergebnissen des Kontrollbesuchs zufolge nur die zollfrei eingeführten Rohstoffe getrennt von den im Inland bezogenen Vorleistungen gelagert wurden. Die Räumlichkeiten, d.h. das unter Zollverschluss stehende Lagerhaus und der unter Zollverschluss stehende Fertigungsbereich, befanden sich nicht in einem gesonderten Bereich, der ausschließlich über gesonderte, nicht-öffentliche Ein- und Ausgänge zugänglich ist, wie es der besagte Artikel 349 vorschreibt. Des Weiteren stützt sich die Behauptung der Partei, ihre gesamte Betriebsstätte befinde sich innerhalb der Fertigungsfreizone, auf keine nachprüfbaren Beweise (wie etwa eine ausdrückliche Genehmigung für das Gebiet der Fertigungsfreizone), sondern lediglich auf eine Analyse des Wortlauts von Artikel 349. Daher mussten die diesbezüglichen Behauptungen zurückgewiesen werden.
(49)
Die RP legte vor kurzem Änderungen der Verwaltungsvorschriften für diese Regelung vor. Es wurde eine ausführlichere Definition der Fertigungsfreizone in die Rechtsvorschriften aufgenommen, ferner wurden Schritte unternommen, um die Kontrolle der Regelung durch die zuständigen Behörde zu verschärfen.
(50)
Zur Kontrolle der Fertigungsfreizone durch die Behörde ist anzumerken, dass die eingeführten Änderungen gravierendsten Mängel, die bei dieser Untersuchung festgestellt wurden, nicht beseitigen; zu diesen zählen: i) die fehlende Erfassung des tatsächlichen Verbrauchs an eingeführten Rohstoffen und ii) das Fehlen eines Nachprüfungssystems, mit dem schwerpunktmäßig die tatsächlichen Ergebnisse und nicht etwa die in der Vergangenheit festgesetzten Standards erfasst werden. Da im Übrigen die Einführung einer Änderung dieser Regelung ordnungsgemäß überprüft werden muss (die festgestellten Probleme betreffen auch die Verwaltung der Regelung), kann ein abschließendes Urteil über die Änderungen der Regelung und über die Art und Weise, in der die Behörden diese Änderungen umgesetzt und ein ordnungsgemäß verwaltetes Nachprüfungssystem sichergestellt haben, nicht vor Ablauf einer gewissen Frist gefällt werden.
(51)
Die RP erklärte sich auch bereit, der Kommission eine Verpflichtung zur konkreten Umsetzung der Bestimmungen für die Fertigungsfreizone vorzulegen. Laut dem Vorschlag sollte im Rahmen dieser Verpflichtung nachgewiesen werden, dass der kooperierende ausführende Hersteller die neuen Bestimmungen erfüllt (z. B. Änderung der Räumlichkeiten, Überprüfung von Input-Output-Quoten, Erstattung von Zöllen), außerdem sollten regelmäßig Berichte vorgelegt und Kontrollbesuche der Kommission ermöglicht werden.
(52)
Hierzu ist anzumerken, dass die RP mit diesem Verpflichtungsvorschlag indirekt alle in der vorläufigen Verordnung genannten Mängel dieser Regelung bestätigt. Wie bereits unter Randnummer 50 erläutert, ist es im Übrigen nicht möglich, eine Verpflichtung bezüglich der Verwaltung einer Regelung auf der Grundlage von Beweisen anzunehmen, die erst in der Zukunft vorgelegt werden sollen. Schließlich ist eine solche Verpflichtung nicht durchführbar, da die dazu erforderliche Überwachung bedeuten würde, dass wichtige Abschnitte der Untersuchung in regelmäßigen Abständen wiederholt werden müssten. In diesem Zusammenhang sei darauf hingewiesen, dass die RP und/oder der kooperierende ausführende Hersteller eine Interimsüberprüfung der Maßnahmen beantragen können, sofern die einschlägigen Bestimmungen des Artikels 19 der Grundverordnung erfüllt sind.
(53)
Aus den vorstehenden Gründen und da diesbezüglich keine weiteren Stellungnahmen vorliegen, werden die unter den Randnummern 60 bis 80 der vorläufigen Verordnung getroffenen Feststellungen zu dieser Regelung mit den unter den Randnummern 44 bis 52 beschriebenen Änderungen bestätigt.
II) Einfuhr von Betriebsanlagen, Maschinen und Ausrüstung in den „Manufacturing Bond“
(54)
Zu dieser Regelung brachten beide Parteien vor, dass zur Berechnung der Subventionsspanne der Zinssatz herangezogen werden müsse, der dem betroffenen Ausführer im UZ angeboten wurde. Da außerdem die Betriebsanlagen, die Maschinen und die Ausrüstung sowohl zur Herstellung von zur Ausfuhr als auch von zum Verkauf im Inland bestimmtem PET genutzt würden, sollte die Subventionsspanne anhand des Gesamtumsatzes des ausführenden Herstellers ermittelt werden.
(55)
Zu diesen Vorbringen ist anzumerken, dass es sich bei dem zur Berechnung herangezogenen Zinssatz um den im UZ in Pakistan marktüblichen Zinssatz handelte, der auf der Website der Staatsbank von Pakistan angegeben war. Dieser Zinssatz ist der normale marktübliche Kreditzins. Was den Nenner bei der Subventionsberechnung anbelangt, so setzt die Inanspruchnahme der Regelung bekanntlich voraus, dass die eingeführten Maschinen innerhalb der Fertigungsfreizone installiert und damit im Rahmen der „Manufacturing Bond“-Regelung genutzt werden, bei der zollfrei eingeführte Rohstoffe nur zur Herstellung von zur Ausfuhr bestimmten Waren genutzt werden. Da die Subvention somit von der Ausfuhrleistung abhängig ist, muss die Höhe der Subvention (Zähler) den im UZ insgesamt erzielten Ausfuhrumsätzen zugerechnet werden. Daher mussten die oben genannten Behauptungen zurückgewiesen werden.
(56)
Aus den vorstehenden Gründen und da diesbezüglich keine weiteren Stellungnahmen vorliegen, werden die unter den Randnummern 81 bis 92 der vorläufigen Verordnung getroffenen Feststellungen zu dieser Regelung bestätigt.
III) Zollschutz für den Erwerb von Therephtalsäure (PTA) auf dem Inlandsmarkt
(57)
Die RP wandte ein, der Preis der im Inland hergestellten PTA sei nicht um 7,5 % gegenüber dem internationalen Preis reduziert worden, und die Rückerstattung werde nicht nur für im Inland herstellte sondern auch für eingeführte PTA gewährt. Der kooperierende ausführende Hersteller argumentierte, im Rahmen der Regelung sei die Rückerstattung von Zöllen sowohl für im Inland hergestellte als auch für eingeführte PTA vorgesehen, daher läge keine Begünstigung des Erwerbs von im Inland hergestellter PTA vor. Außerdem würden die Rechtsvorschriften den Zugang zu der Regelung nicht beschränken.
(58)
Diese Argumente mussten zurückgewiesen werden. Diese Regelung stellt eine finanzielle Beihilfe in Form eines direkten Transfers von Geldern dar, aus der dem begünstigten Unternehmen ein eindeutiger Vorteil erwächst. Eine Analyse der von der RP vorgelegten Informationen ergibt eindeutig, dass ein begünstigtes Unternehmen die Möglichkeit hat i) PTA auf dem Inlandsmarkt zu erwerben und dabei eine kompensatorische Beihilfe in Höhe von 7,5 % des für im Inland hergestelltes PTA gezahlten Preises zu erhalten oder ii) PTA einzuführen und dabei eine Rückerstattung des auf die PTA-Einfuhren gezahlten geltenden Zolls (7,5 %) zu erhalten. Allerdings darf die zweite Möglichkeit nicht genutzt werden, wenn das begünstigte Unternehmen für die PTA-Einfuhren ein Rückerstattungssystem (beispielsweise die „Manufacturing Bond“-Regelung) in Anspruch nimmt. Dies belegt eindeutig, dass der kooperierende ausführender Hersteller de jure gezwungen war, diese Regelung nur für im Inland erworbenes PTA zu nutzen, da er parallel dazu für seine PTA-Einfuhren die „Manufacturing Bond“-Regelung in Anspruch nahm.
Doch selbst wenn ein begünstigtes Unternehmen beide verfügbaren Möglichkeiten der Regelung nutzen würden (unter Verzicht auf die Möglichkeit, das Rückerstattungssystem der „Manufacturing-Bond“-Regelung in Anspruch zu nehmen), würden die erwarteten Rückerstattungen eindeutig unterschiedlich ausfallen, da im einen Fall der Satz anhand eines vollständigen inländischen Rechnungspreises berechnet wird, während er im anderen Fall anhand des beim Zoll angemeldeten Wertes berechnet wird, der nicht unbedingt dem vollständigen Rechnungspreis entspricht. Es wurden keine nachprüfbaren Beweise vorgelegt, die die vorstehenden Schlussfolgerungen entkräften könnten. Zu dem Einwand, der Zugang zu der Regelung sei nicht beschränkt, ergab die Untersuchung, dass in den einschlägigen Rechtsvorschriften die begünstigten Parteien namentlich aufgeführt sind. Für im Inland hergestellte PTA wird jedenfalls kein Zoll erhoben, daher handelt es sich bei der „Rückerstattung“ von 7,5 % um einen direkten Transfer von Geldern, also um einen reinen Zuschuss. Ein PET-Hersteller kann diese Subvention, d. h. diesen Zuschuss, nur erhalten, wenn er im Inland hergestellte PTA erwirbt. Andererseits handelt es sich bei einer „Rückerstattung“ von Zöllen auf eingeführte PTA um die Befreiung von einer normalerweise fälligen Zahlung und nicht um einen direkten Transfer von Geldern. Aus diesem Grund sind die beiden Situationen nicht äquivalent.
(59)
Dem inländischen Käufer, d.h. dem PET-Hersteller, erwächst folglich aufgrund eines direkten Transfers von Geldern aus der Regelung ein eindeutiger Vorteil im Sinne des Artikels 4 Absatz 4 Buchstabe b der Grundverordnung, da die Subvention davon abhängig ist, dass inländische Waren Vorrang vor eingeführten Waren erhalten, denn der direkte Zuschuss ist auf inländische Waren beschränkt. Im Übrigen kann diese Subvention auch als spezifisch im Sinne des Artikels 4 Absatz 4 Buchstabe a der Grundverordnung betrachtet werden, da schon die Rechtsvorschriften an sich den Zugang zu dieser Regelung ausdrücklich auf bestimmte Unternehmen der Polyesterindustrie beschränken.
(60)
Im Zusammenhang mit dieser Regelung legte die RP zusammen mit ihren Stellungnahmen zur vorläufigen Verordnung eine Regierungsanordnung vom 28. Juni 2010 vor, der zufolge die Notifikation SRO Nr. 1045(I)/2008 mit Wirkung ab dem 1. Juli 2010 aufgehoben wurde. Die RP betonte, mit diesem Schritt werde sichergestellt, dass für PTA-Verwender keine Rückerstattung für im Inland erworbene oder eingeführte PTA mehr zulässig ist oder zulässig sein wird.
(61)
Außerdem lässt ein zu diesem Thema vom kooperierenden ausführenden Hersteller vorgelegter Presseausschnitt darauf schließen, dass die RP beschlossen hat, die Verordnung zu dieser Regelung aufzuheben, damit Pakistan diesbezüglich die internationalen Standards erfüllt. Der kooperierende ausführende Hersteller bestätigte die Angaben der RP anhand von Daten, denen zufolge es ab 1. Juli 2010 nicht mehr möglich war, beim Erwerb von im Inland hergestellter PTA den entsprechenden Zuschuss zu erhalten. In diesem Zusammenhang wird daran erinnert, dass nach Artikel 15 der Grundverordnung keine Maßnahme eingeführt wird, wenn die Subvention aufgehoben oder nachgewiesen wird, dass den betreffenden Ausführern durch die Subventionen kein Vorteil mehr gewährt wird. Aus den oben genannten Informationen geht hervor, dass Pakistan offenbar grundsätzlich anerkennt, dass die in der vorläufigen Verordnung angesprochenen Punkte dieser Regelung einer Korrektur bedürfen, dass die RP die Regelung aufgehoben hat und dass dem kooperierenden ausführenden Hersteller aus der Regelung keine Vorteile mehr erwachsen. Unter diesen Umständen wird die Auffassung vertreten, dass die Bedingungen des Artikels 15 der Grundverordnung erfüllt sind und die Regelung somit nicht angefochten werden sollte.
(62)
Aus den vorstehenden Gründen und da diesbezüglich keine weiteren Stellungnahmen vorliegen, werden die unter den Randnummern 93 bis 105 der vorläufigen Verordnung getroffenen Feststellungen zu dieser Regelung mit den unter den Randnummern 58 bis 61 beschriebenen Änderungen bestätigt.
IV) Besteuerung des Ausfuhrumsatzes mit Abgeltungswirkung („Final Tax Regime“, FTR)
(63)
Beide Parteien machten geltend, dass es sich bei dieser Regelung um eine besondere Steuerregelung handle, die nicht angefochten werden sollte, da Pakistan aufgrund seiner Steuerhoheit die Steuerregelung seiner Wahl anwenden könne. Außerdem beinhalte die FTR keine finanzielle Beihilfe für Unternehmen; es handle sich um eine in Pakistan allgemein angewandte Steuerregelung (eine Quellensteuer von 1 % bei der Realisierung von Devisenerlösen), deren Konzept und Grundlage sich vom regulären Steuersystem (Normal Tax Regime - NTR) unterscheiden, das eine Besteuerung der Inlandseinkünfte von 35 % vorsieht. Die Parteien sind der Auffassung, es könne nicht festgelegt werden, welches der beiden Systeme günstiger sei; die FTR führe zu keinem Einnahmenverzicht und zu keinem Verzicht auf normalerweise zu entrichtende Abgaben.
(64)
Zu diesen Vorbringen ist anzumerken, dass nicht die Steuerhoheit Pakistans in Frage gestellt wird, sondern die bestimmten ausführenden Herstellern angeblich gewährten Subventionen. Darüber hinaus sei daran erinnert, dass die Gewinne aus Ausfuhrgeschäften anders besteuert werden als Gewinne aus Inlandsverkäufen. Sofern diese steuerliche Regelung dazu führt, dass aufgrund der im Vergleich zu Inlandsverkäufen geringeren Besteuerung von Ausfuhren Gewinne erzielt werden, ist die Regelung als Subvention in Form eines Einnahmenverzichts der öffentlichen Hand im Sinne des Artikels 3 Absatz 1 Buchstabe a Ziffer ii und des Artikels 3 Absatz 2 der Grundverordnung aufzufassen, aus der dem begünstigten Unternehmen ein Vorteil erwächst. Nach Artikel 4 Absatz 4 Buchstabe a gilt sie auch als spezifische Subvention, da sie von der Ausfuhrleistung abhängig ist.
(65)
Der kooperierende ausführende Hersteller legte ferner einen Satz von Excel-Berechnungen für die Jahre 2008 und 2009 sowie einen Steuerbescheid („notice of tax demand“) und einen Steuerfestsetzungsbescheid („assessment order“) vor, die vom stellvertretenden Kommissar für Einkommensteuer (Deputy Commissioner of Income Tax) ausgestellt wurden und mit denen ein Zahlensatz in der Einkommensteuererklärung des Unternehmens für 2008 geändert wurde. Die Behauptungen des kooperierenden ausführenden Herstellers wurden von der RP mit dem Argument bestätigt, die vorgelegten Berechnungen würden belegen, dass der kooperierende ausführende Hersteller im Rahmen der FTR-Regelung mehr Steuern gezahlt habe, als wenn er die NTR-Regelung in Anspruch genommen hätte.
(66)
Diese Behauptungen mussten zurückgewiesen werden. Erstens sind die vorgelegten Berechnungen nicht Bestandteil der Einkommensteuererklärung des Unternehmens oder einer anderen offiziellen Unterlage der Steuerbehörde. Somit liegt kein nachprüfbarer Beleg dafür vor, dass die Berechnungen die Einkommensteuerschuld des kooperierenden ausführenden Herstellers korrekt wiedergeben.
(67)
Zweitens bestätigt die Analyse der vorgelegten offiziellen Steuerunterlagen (Steuerbescheid und Steuerfestsetzungsbescheid) keineswegs die Angaben der Parteien zu den im Rahmen der verschiedenen Steuerregelungen zu zahlenden Steuerbeträge.
(68)
Was die Unterlagen für das Jahr 2008 anbelangt, so haben die Parteien nicht nachgewiesen, wie die angegebenen Beträge mit der Einkommensteuererklärung des Unternehmens für 2008 und den beiden im Anschluss daran erstellten Unterlagen der zuständigen Steuerbehörden genau in Einklang zu bringen sind. Die letztgenannten Unterlagen scheinen zwar zu bestätigen, dass das Unternehmen einen Einkommensteuerbetrag auf seine Inlandseinkünfte zu zahlen hat. Aus den vorgelegten Informationen geht aber keineswegs hervor, ob dieser Steuerbetrag (oder irgendein anderer Steuerbetrag) tatsächlich gezahlt wurde oder ob das Unternehmen gegen den obengenannten Steuerbescheid Rechtsmittel eingelegt hat. Unklar ist außerdem, wie die in den Excel-Berechnungen angegebenen Beträge mit der Einkommensteuererklärung des Unternehmens oder mit dem Steuerfestsetzungsbescheid der Steuerbehörde zu vereinbaren sind. Selbst wenn man davon ausgeht, dass der im Steuerbescheid festgesetzte Betrag gezahlt wurde, würde dies nichts an der Schlussfolgerung ändern, dass der kooperierende ausführende Hersteller weniger Steuern zahlte, als wenn auf die Ausfuhrgewinne der Satz von 35 % angewandt worden wäre.
(69)
Zu den Unterlagen für 2009 ist anzumerken, dass die Einkommensteuererklärung des kooperierenden ausführenden Herstellers für das Jahr 2009 von den Parteien nicht vorgelegt wurde. Anstatt der offiziellen Steueranmeldungen und Steuererklärungen wurde eine Excel-Berechnung als Beweis vorgelegt. Diese Art von Information ist eindeutig nicht nachprüfbar und kann folglich nicht zur Untermauerung angeblicher Einkommensteuerentwicklungen nach dem UZ herangezogen werden. In diesem Zusammenhang sei darauf hingewiesen, dass die RP und/oder der kooperierende ausführende Hersteller eine Interimsüberprüfung der Maßnahmen beantragen können, sofern die einschlägigen Bestimmungen des Artikels 19 der Grundverordnung erfüllt sind.
(70)
Allerdings wurde bei der Berechnung der Höhe der Subvention für die FTR bezüglich der in der Einkommensteuererklärung des Unternehmens für 2008 angegebenen Ausfuhrgewinne des kooperierenden ausführenden Herstellers ein Fehler festgestellt. Dieser wurde entsprechend berichtigt. Die im UZ für den kooperierenden ausführenden Hersteller ermittelte Subventionsspanne im Rahmen dieser Regelung beträgt 1,97 % (anstatt 1,95 %).
(71)
Aus den vorstehenden Gründen und da diesbezüglich keine weiteren Stellungnahmen vorliegen, werden die unter den Randnummern 106 bis 116 der vorläufigen Verordnung getroffenen Feststellungen zu dieser Regelung mit den unter Randnummer 70 beschriebenen Änderungen bestätigt.
V) „Export Long-Term Fixed Rate Financing“-Regelung (LTF-EOP)
(72)
Beide Parteien brachten vor, zur Berechnung der Subventionsspanne für diese Finanzierungsregelung müsse der Zinssatz herangezogen werden, der zu dem Zeitpunkt angeboten wurde, als der ausführende Hersteller die Finanzierung aushandelte, d.h. der Zinssatz des Jahres 2004-2005. Des Weiteren sollte zur Berechnung der vorläufigen Subventionsspanne der Gesamtumsatz des Unternehmens anstatt der insgesamt erzielten Ausfuhrumsätze als Nenner gesetzt werden, da mit den im Rahmen der LTF-EOP-Regelung finanzierten Produktionsanlagen sowohl für den Inlandsmarkt bestimmte als auch zur Ausfuhr bestimmte Waren hergestellt würden.
(73)
Diese Ansprüche mussten zurückgewiesen werden. Zunächst ist klarzustellen, dass es sich bei dem zur Berechnung herangezogenen Zinssatz um den im UZ in Pakistan marktüblichen Zinssatz handelt, der auf der Website der Staatsbank von Pakistan angegeben war. Der in den Jahren 2004/2005 ausgehandelte Finanzierungskredit wurde vom betroffenen Ausführer in Tranchen abgerufen. Zur Berechnung der Höhe der Subvention wurde der für den UZ abgerufene Kreditbetrag herangezogen, der vom kooperierenden ausführenden Hersteller angegeben wurde. In der Regel wird zur Ermittlung des einer Partei in einem bestimmten UZ erwachsenen Vorteils der in dem UZ für Geschäftskredite marktübliche Satz mit dem Satz für das im UZ aufgenommene Darlehen verglichen. Zum Nenner bei der Subventionsberechnung sei erneut festgestellt, dass eine Bedingung für die Inanspruchnahme der Regelung darin besteht, dass das Unternehmen direkt oder indirekt mindestens 50 % seiner Jahresproduktion ausführen muss. Da die Subvention somit von der Ausfuhrleistung abhängig ist, muss die Höhe der Subvention (Zähler) den im UZ mit der betroffenen Ware erzielten Ausfuhrumsätzen zugerechnet werden.
(74)
Aus den vorstehenden Gründen und da diesbezüglich keine weiteren Stellungnahmen vorliegen, werden die unter den Randnummern 117 bis 133 der vorläufigen Verordnung getroffenen Feststellungen zu dieser Regelung bestätigt.
VI) „Export Finance“-Regelung der Staatsbank von Pakistan (EFS)
(75)
Die Regierung von Pakistan gab an, der PET-Sektor sei durch einen Beschluss der Staatsbank von Pakistan vom 28. Juni 2010 von dieser Regelung ausgeschlossen. Somit stehe die Regelung im Einklang den Bestimmungen des Artikels 15 der Grundverordnung; die Kommission solle die Regelung nicht anfechten, da die Subvention nachweislich aufgehoben worden sei. Der kooperierende ausführende Hersteller machte zu diesem Punkt geltend, das Unternehmen habe gemäß dem Zirkular Nr. 09 der Staatsbank von Pakistan vom 28. Juni 2010 den Gesamtbetrag der EFS-Finanzierung zurückgezahlt; zum 30. Juni 2010 stehe im Rahmen der EFS-Regelung kein Betrag mehr aus.
(76)
Zu diesem Vorbringen sei erneut festgestellt, dass nach Artikel 15 der Grundverordnung keine Maßnahmen eingeführt werden dürfen, wenn die Subvention aufgehoben wird oder wenn nachgewiesen wird, dass dem betreffenden Ausführer durch die Subvention kein Vorteil mehr gewährt wird. Bezüglich der zur EFS-Fazilität vorgelegten Unterlagen ist anzumerken, dass nach dem Beschluss der Staatsbank von Pakistan Banken im Rahmen dieser Regelung tatsächlich keine Finanzierungsfazilitäten für PET gewähren dürfen. Der Beschluss sieht ferner vor, dass Fazilitäten, die den Ausführern bereits gewährt wurden, bis zum Ende der Laufzeit des betreffenden Darlehens weiterlaufen, wobei die Ausfuhrleistung der Unternehmen für ihre Kreditaufnahme in den Jahren 2009-2010 und für Ansprüche bis 2011 berücksichtigt wird.
Zu diesen Punkten stellte die RP durch Vorlage der erforderlichen Unterlagen klar, dass Unternehmen, die innerhalb des pakistanischen Finanzjahrs 2009-2010 (d. h. bis zum 30. Juni 2010) keine kurzfristigen Darlehen im Rahmen dieser Regelung aufgenommen haben, im Übergangszeitraum bis 2011 keine diesbezüglichen Ansprüche geltend machen können. Die Behauptung, vom kooperierenden ausführenden Herstellers stünden im Rahmen der EFS-Regelung keine Beträge aus, wurde von den betreffenden Banken anhand verschiedener Beweise belegt und vom Wirtschaftsprüfer des Unternehmens ergänzt. Aus den vorstehenden Gründen wird der Schluss gezogen, dass die Parteien nachweisen konnten, dass dem betreffenden Ausführer aus der EFS-Regelung keine Vorteile mehr erwachsen. Damit sind die Bedingungen des Artikels 15 der Grundverordnung erfüllt; die Vorbringen wurden als begründet erachtet. Folglich wird der Schluss gezogen, dass diese Regelung nicht angefochten werden sollte.
(77)
Der kooperierende ausführende Hersteller machte außerdem geltend, dass zur Berechnung der Subventionsspanne der dem Unternehmen im UZ angebotene kurzfristige Zinssatz herangezogen werden sollte. Darüber hinaus bediene das Unternehmen mit den gewährten Finanzmitteln den allgemeinen Finanzierungsbedarf seines Umlaufvermögens für Inlands- und Ausfuhrverkäufe, daher sollte bei der Berechnung der Subventionsspanne der Gesamtumsatz des Unternehmens als Nenner zugrunde gelegt werden.
(78)
Diese Ansprüche mussten zurückgewiesen werden. Bekanntlich wird für diese Berechnung der im UZ in Pakistan marktübliche Zinssatz angesetzt, der auf der Website der Staatsbank von Pakistan angegeben war. Dieser Zinssatz ist der normale marktübliche Kreditzins. Zum Nenner bei der Subventionsberechnung ist anzumerken, dass Inanspruchnahme der Regelung entweder an die Tätigung spezifischer Ausfuhrgeschäfte oder an die Ausfuhrleistung insgesamt geknüpft ist. Da die Subvention somit von der Ausfuhrleistung abhängig ist, muss die Höhe der Subvention (Zähler) den im UZ insgesamt erzielten Ausfuhrumsätzen zugerechnet werden.
(79)
Aus den vorstehenden Gründen und da diesbezüglich keine weiteren Stellungnahmen vorliegen, werden die unter den Randnummern 134 bis 148 der vorläufigen Verordnung getroffenen Feststellungen zu dieser Regelung mit den unter den Randnummern 75 bis 78 beschriebenen Änderungen bestätigt.
VII) Finanzierung im Rahmen des Zirkulars Nr. 25 zum Devisengeschäft („F.E. Circular No. 25“) der Staatsbank von Pakistan
(80)
Beide Parteien brachten vor, dass bei dieser Regelung die Staatsbank von Pakistan nicht interveniere, dass Geschäftsbanken bei Finanzierungsgeschäften in Fremdwährung keine Vorzugszinssätze einräumen würden und dass die Regelung nicht von der Ausfuhrleistung abhängig sei, da sie sowohl von Ausführern als auch von Einführern in Anspruch genommen werden könne.
(81)
Die Vorbringen wurden anhand der einschlägigen Rechtsvorschriften und vor dem Hintergrund der praktischen Umsetzung der Regelung analysiert und für stichhaltig befunden. Folglich wird der Schluss gezogen, dass diese Regelung nicht angefochten werden sollte. Da die Regelung „Zirkular No. 25 der Staatsbank von Pakistan“ nicht angefochten wird, erübrigt sich eine Reaktion der Kommission auf die diesbezüglichen Stellungnahmen, die nach der Unterrichtung abgegeben wurden.
3.2.3. Höhe der anfechtbaren Subventionen
(82)
Aus den vorstehenden Gründen ergeben sich nach der Grundverordnung für den einzigen kooperierenden ausführenden Hersteller in Pakistan endgültig anfechtbare Subventionen in Höhe von 5,15 %.
3.3. Vereinigte Arabische Emirate (VAE)
3.3.1. Einleitung
(83)
Die Regierung der VAE (RVAE) und der kooperierende ausführende Hersteller nahmen zu folgenden, in der vorläufigen Verordnung angefochtenen Regelungen Stellung:
I)
Bundesgesetz Nr. 1 von 1979
II)
Freihandelszone (FHZ).
3.3.2. Spezifische Regelungen
I) Bundesgesetz Nr. 1 von 1979
(84)
Die RVAE erklärte, die im Bundesgesetz Nr. 1 von 1979 festgesetzte Regelung stehe auf breiter Basis allen Industriezweigen und Unternehmen in den VAE zur Verfügung und werde ausnahmslos gewährt. Der kooperierende ausführende Hersteller behauptete, die nach dem Bundesgesetz Nr. 1 von 1979 erteilte Lizenz stelle die Voraussetzung für den Betrieb eines Unternehmens in den VAE dar.
(85)
Die Untersuchung ergab hierzu, dass Industrieunternehmen in den VAE im Rahmen verschiedener Lizenztypen tätig sein konnten. So kann ein Industrieunternehmen außer mit der nach dem Bundesgesetz Nr. 1 von 1979 erteilten Lizenz auch mit einer Lizenz arbeiten, die von den regionalen Behörden des Emirates ausgestellt wurde, in dem es niedergelassen ist. Dies war beim kooperierenden ausführenden Hersteller der Fall, der eine von der Regierung des Emirats Ras al Chaima ausgestellte Lizenz innehat. Außerdem könnte ein Industrieunternehmen in einer Freihandelszone tätig sein, in der keine Lizenz nach dem besagten Gesetz erforderlich ist. Es ist somit nicht richtig, dass alle Industrieunternehmen in den VAE auf der Grundlage des Bundesgesetzes Nr. 1 von 1979 betrieben werden. Es ist daher nicht erwiesen, dass die Gewährung der Regelung automatisch erfolgt; das diesbezügliche Vorbringen muss somit zurückgewiesen werden.
(86)
Die beiden Parteien brachten vor, die in dem Gesetz vorgesehenen Bedingungen stellten lediglich die notwendigen Voraussetzungen dafür dar, dass Industrieprojekte in dem Land durchgeführt werden könnten, und nicht dafür, dass sie Zollbefreiungen erhielten; die Analyse der Artikel 12, 13 und 21 des Bundesgesetzes Nr. 1 durch die Kommission in der vorläufigen Verordnung sei demnach fehlerhaft. Die RVAE führte des Weiteren an, dass in Artikel 13 des Gesetzes die Entsprechung des Begriffs „considered“ in der arabischen Fassung nicht als verbindlich zu verstehen sei. Darüber hinaus machte die RVAE geltend, dass die Artikel 11 und 12 des genannten Gesetzes in der Praxis nie angewendet wurden, da der Fachausschuss, der gegenüber dem Minister Empfehlungen bezüglich der Anträge aussprechen soll, nie eingerichtet wurde. Es wurde ferner mitgeteilt, dass die Rolle der Ministerialabteilung für industrielle Entwicklung im Leitfaden für das „Electronic Industrial System“ dargelegt wird, der vom Ministerium herausgegeben wird, wie schon unter Randnummer 173 der vorläufigen Verordnung ausgeführt wurde.
(87)
Diese Einwände mussten zurückgewiesen werden. Die Artikel 13 und 21 des Gesetzes sind Teil des schrittweisen Prozesses, der in der Analyse für die Industrielizenz nach dem Bundesgesetz Nr. 1 von 1979 vorgesehen ist. Zu den Artikeln 11 und 12 ist anzumerken, dass darin die Rolle und die Zuständigkeiten der verschiedenen Gremien der staatlichen Behörde dargelegt werden, die die Industrielizenz nach dem Bundesgesetz Nr. 1 von 1979 ausstellt. Die Tatsache, dass das in dem Gesetz vorgesehene Gremium, das für i) die Beurteilung des Inputs der Ministerialabteilung für industrielle Entwicklung und ii) die Empfehlung zur Bewilligung oder Ablehnung der Anträge gegenüber dem Minister zuständig ist, nie eingerichtet wurde, bestätigt, dass die Rechtsvorschrift, nach der sich die gewährende Behörde richtet, in der Praxis nicht befolgt wird und dass demzufolge keine Rechtssicherheit darüber besteht, wie die Subvention gewährt wird. Darüber hinaus widerspricht das Vorbringen der RVAE bezüglich des Fachausschusses früheren Vorbringen, wonach der Minister diesen Ausschuss um Stellungnahmen zu einer etwaigen Überarbeitung des Gesetzes ersuchte. Zur rechtlichen Bedeutung des Wortes „considered“ in Artikel 13 des Bundesgesetzes ist anzumerken, dass die englische Fassung der einzige Text war, den die RVAE während der Untersuchung vorgelegt hatte. Ferner erklärte die RVAE erst nach der Unterrichtung über die vorläufigen Feststellungen, dass es zwischen dem englischen und dem arabischen Text Unterschiede in der rechtlichen Bedeutung einzelner Worte geben kann. Dass die beiden Sprachfassungen Zweifel an bestimmten Teilen der Anspruchsvoraussetzungen aufkommen lassen, ist ebenfalls ein deutlicher Hinweis darauf, dass bezüglich der Kriterien und Bedingungen für den Anspruch auf die Subvention keine Rechtssicherheit besteht. Zu der Rolle der Ministerialabteilung für industrielle Entwicklung ist anzumerken, dass keine neuen Informationen vorgelegt wurden, die die Untersuchungsergebnisse entkräften könnten.
(88)
Die RVAE machte geltend, dass ihre Industriestatistik beweise, dass mehr als 4 000 Industrieunternehmen nach dem Bundesgesetz Nr. 1 von 1979 eingetragen seien. Beide Parteien behaupteten, die Kommission habe keine eindeutigen Beweise dafür vorgelegt, dass die Behörden der VAE bei der Bewilligung oder Ablehnung der Anträge auf Inanspruchnahme der Regelung unterschiedliche Maßstäbe angelegt hätten.
(89)
Diese Einwände mussten zurückgewiesen werden. Die Untersuchung hat ergeben, dass die Gewährung der Industrielizenz nach dem Bundesgesetz Nr. 1 von 1979 nicht automatisch erfolgt und dass die Regeln für das Verfahren zur Auswahl der Begünstigten nicht objektiv sind. Da es sich den Untersuchungsergebnissen zufolge um eine spezifische Regelung im Sinne des Artikels 4 Absatz 2 Buchstaben a und b der Grundverordnung handelt, war es Sache der RVAE, im Einklang mit Artikel 4 Absatz 2 Buchstabe c der Grundverordnung ihre Behauptung zu beweisen, dass die Anträge aller Parteien, die seit der Verabschiedung des Gesetzes Anträge auf Industrielizenzen nach dem Bundesgesetz Nr. 1 von 1979 eingereicht haben, genehmigt wurden. Nachprüfbare Informationen, die dies belegt hätten, wurden zu keinem Zeitpunkt vorgelegt.
(90)
Beide Parteien machten geltend, alle Industrieunternehmen in den VAE erhielten Zollbefreiungen für ihre Produktion. Der kooperierende ausführende Hersteller führte außerdem an, das Bundesgesetz Nr. 1 von 1979 sei im Rahmen der Überprüfung der Handelspolitik der VAE durch die WTO, deren Ergebnisse 2006 veröffentlicht wurden, untersucht worden; dabei sei festgestellt worden, dass allen Industrieunternehmen Zollbefreiungen gewährt würden. Des Weiteren wurde vorgebracht, dass es Kontrollen für das System gebe, da die Industrielizenzen jedes Jahr verlängert würden, die unter die Regelung fallenden Unternehmen die eingeführten zollfreien Materialien meldeten und die Behörden zollfreie Einfuhren zurückwiesen, wenn die Vorleistungen nicht mit der Herstellung in Verbindung stünden.
(91)
Diese Einwände mussten zurückgewiesen werden. Zollbefreiungen werden de facto den Unternehmen gewährt, die die im Bundesgesetz Nr. 1 von 1979 festgesetzte Regelung in Anspruch nehmen; ferner liegt der normale Zollsatz für die Rohstoffe nicht bei Null. Der kooperierende ausführende Hersteller blieb den Nachweis schuldig, wie eine allgemeine Aussage im WTO-Papier über die Überprüfung der Handelspolitik genauer sein kann als die in der vorläufigen Verordnung vorgelegte, auf dem Kontrollbesuch beruhende detaillierte Analyse, die ausdrücklich auf die Anspruchsvoraussetzungen und die praktische Anwendung des Bundesgesetzes Nr. 1 von 1979 abstellte. Noch wichtiger ist jedoch, dass die Behörden den Untersuchungsergebnissen zufolge bei der Verwaltung der Einfuhr zollfreier Materialien im Rahmen der Regelung unterschiedliche Maßstäbe anlegen. Da es keine Regeln dafür gibt, wie Anträge auf zollfreie Einfuhren bewilligt oder abgelehnt werden, und kein effektives Nachprüfungssystem für die Verwaltung der Regelung besteht, bleibt unklar, weshalb einer Partei zu einem bestimmten Zeitpunkt die zollfreie Einfuhr gestattet wird, ihr diese zu einem anderen Zeitpunkt hingegen verweigert wird. So erging es nämlich dem kooperierenden ausführenden Hersteller, der von Zeit zu Zeit ohne jede Begründung von der gewährenden Behörde zur Zahlung von Zöllen aufgefordert wurde. Die beiden Parteien haben daher keinerlei Beweise vorgelegt, die ihre Behauptungen zur Verwaltung der Regelung und zur Gewährung zollfreier Einfuhren belegt hätten.
(92)
Darüber hinaus wurde vorgebracht, dass die Regelung objektiven Kriterien unterliege, nämlich der Vorgabe, dass die Zollbefreiung nur eingeführte Waren betreffen könne, die für die Produktion des Industrieunternehmens verwendet würden. Dieses Vorbringen musste zurückgewiesen werden, da, wie unter den Randnummern 89 und 91 erläutert, nicht nachgewiesen wurde, dass solche objektiven Kriterien bestehen.
(93)
Die RVAE erklärte, das Bundesgesetz Nr. 1 von 1979 werde gerade überarbeitet und die Kommission sei davon unterrichtet worden. Die Kommission habe die von der RVAE vorgelegten Informationen und Unterlagen nicht berücksichtigt und habe weder begründet noch belegt, wie sie zu ihren Schlussfolgerungen gekommen sei.
(94)
Hierzu ist anzumerken, das die Kommission sämtliche von den Parteien vorgelegten Informationen genau ausgewertet und untersucht hat. Was die Überarbeitung des Bundesgesetzes Nr. 1 von 1979 anbelangt, so sei darauf hingewiesen, dass es sich bei dem von der RVAE vorgelegten Text um einen internen Entwurf des Ministeriums für Finanzen und Industrie handelt. Als solches ist er nicht rechtsverbindlich. Die untersuchende Behörde muss aber die geltenden Rechtsvorschriften und die Art und Weise ihrer Anwendung untersuchen und nicht etwa einen unverbindlichen Entwurf, der von den für die Verwaltung und die Rechtsetzung zuständigen Stellen der VAE noch nicht gebilligt und der nicht verabschiedet wurde. Außerdem bestätigt gerade die Tatsache, dass die RVAE derzeit an einer etwaigen Überarbeitung des Bundesgesetzes Nr. 1 von 1979 arbeitet, die Einsicht der Behörden, dass, wie die RVAE selbst erklärt hat, jegliche Unvereinbarkeiten mit dem WTO-Übereinkommen über Subventionen und Ausgleichsmaßnahmen beseitigt werden müssen.
(95)
Aus den vorstehenden Gründen werden die unter den Randnummern 166 bis 183 der vorläufigen Verordnung getroffenen Feststellungen zu dieser Regelung bestätigt.
II) Freihandelszone (FHZ)
(96)
Beide Parteien führten an, dass die zollfreie Einfuhr von Investitionsgütern allen Unternehmen in den VAE gewährt werde.
(97)
Hierzu hat die Untersuchung ergeben, dass in der FHZ niedergelassene Unternehmen Investitionsgüter zollfrei einführen dürfen. Die Tatsache, dass eine Partei denselben Vorteil über eine andere Regelung (nämlich das Bundesgesetz Nr. 1 von 1979) in Anspruch nehmen kann, bedeutet nicht, dass die fragliche Subvention nicht anfechtbar wäre. Die Parteien waren ferner nicht in der Lage, Beweise vorzulegen, die die Untersuchungsergebnisse hinsichtlich der FHZ widerlegt hätten. Aus diesen Gründen musste das Vorbringen zurückgewiesen werden.
(98)
Aus den vorstehenden Gründen werden die unter den Randnummern 184 bis 199 der vorläufigen Verordnung getroffenen Feststellungen zu dieser Regelung bestätigt.
3.3.3. Höhe der anfechtbaren Subventionen
(99)
Aus den vorgenannten Gründen ergaben sich nach der Grundverordnung für den einzigen kooperierenden ausführenden Hersteller in den VAE endgültige anfechtbare Subventionen in Höhe von 5,13 % (ad valorem).
3.4. Stellungnahmen zu den endgültigen Feststellungen
(100)
Es sei daran erinnert, dass alle interessierten Parteien nach der Unterrichtung über die endgültigen Feststellungen Gelegenheit zur Stellungnahme erhielten. Ihre Stellungnahmen wurden geprüft und, soweit angezeigt, berücksichtigt, sie boten jedoch keinen Anlass zur Änderung der oben angeführten Feststellungen.
(101)
Der kooperierende ausführende Hersteller in Iran legte erneut seine Analyse der Fakten vor, lieferte jedoch keine neuen fundierten Beweise, die die Feststellungen der Untersuchung hätten entkräften können.
(102)
Die Regierung von Pakistan äußerte ihre Unzufriedenheit über die Ablehnung ihrer Verpflichtung bezüglich der „Manufacturing Bond“-Regelung und wiederholte ihre Anmerkungen zur LTF-EOP-Regelung und zur FTR. Ferner legte sie einen neuen Beschluss des Federal Board of Revenue vom 27. Juli 2010 vor, mit dem der Zollsatz für Einfuhren von PTA (Rohstoff für die PET-Herstellung) auf 3 % festgesetzt wird, und argumentierte, die Institutionen seien rechtlich verpflichtet, die für die „Manufacturing Bond“-Regelung ermittelte Subventionsspanne neu zu berechnen. Dieses Argument musste zurückgewiesen werden, da es keine Anhaltspunkte dafür gibt, dass die Subvention nicht weiterbesteht. Die Regierung von Pakistan behauptet zwar, die Subvention sei reduziert worden. Nach den Bestimmungen der „Manufacturing-Bond“-Regelung dürfen Vorleistungen aber bis zwei Jahre nach der Einfuhr verwendet werden. Anders ausgedrückt können Waren, die bis Juli 2010 (zu einem Zollsatz von 7,5 %) eingeführt wurden, bis Juli 2012 verwendet werden. Die Institutionen haben die Höhe der Subvention auf der Grundlage von Daten für den UZ bestimmt; nach der Regelung kann sich der frühere Zollsatz noch bis 2012 auswirken. Somit liegt zum Zeitpunkt der Einführung des endgültigen Zolls eindeutig eine Subventionierung vor. Im Übrigen ist der Zoll nur ein Datenelement von vielen, und wenn der Zollsatz niedriger gewesen wäre, wären die Einfuhrmengen vielleicht größer gewesen (siehe Randnummern 43 bis 53).
(103)
Der kooperierende ausführende Hersteller in Pakistan zeigte sich mit der Analyse der FTR nicht einverstanden, allerdings konnten die vorgelegten Fakten nichts an den Feststellungen der Untersuchung ändern. Des Weiteren behauptete er, es gebe nachprüfbare Beweise, die seine Einkommensteuerschuld genau wiederspiegeln würden; außerdem legte er Unterlagen vor, die beweisen sollen, dass die Feststellungen der Kommission nicht korrekt sind. Dazu ist anzumerken, dass die vorgelegten Informationen nicht fundiert und nicht nachprüfbar sind und folglich nicht berücksichtigt werden können.
(104)
Die Regierung der Vereinigten Arabischen Emirate legte erneut ihre Analyse des Sachverhalts vor und argumentierte, die Feststellungen der Institutionen beruhten auf einer unklaren Auslegung des Bundesgesetzes Nr. 1 von 1979, außerdem hätten sie keine eindeutigen Beweise vorgelegt. Diesbezüglich sei daran erinnert, dass nach Artikel 4 Absatz 2 Buchstaben a und b der Grundverordnung Spezifität festgestellt wurde, dass die Auslegung des Bundesgesetzes Nr. 1 von 1979 durch die Institutionen auf der Grundlage der vorgelegten Informationen, Beweise und Daten erfolgte und dass die Untersuchung keine stichhaltigen Beweise ergab, die eine Änderung der Untersuchungsergebnisse bewirken könnten. Die RVAE stellte klar, dass das Verfahren zur Änderung des Bundesgesetzes Nr. 1 von 1979 vorangetrieben worden sei und nun die letzten Schritte unternommen würden, damit es verkündet werden kann. Hierzu ist anzumerken, dass die Kommission die Bemühungen der VAE zur Änderung ihrer einschlägigen Rechtsvorschriften zwar begrüßt, dass die angeführten Entwicklungen aber keine Auswirkungen auf die Untersuchungsergebnisse haben, da es keinen klaren Zeitplan für den Abschluss des Novellierungsverfahrens und die Verabschiedung des neuen Gesetzes gibt.
(105)
Der kooperierende ausführende Hersteller in den VAE wiederholte seine Vorbringen zum Bundesgesetz Nr. 1 von 1979. Er führte des Weiteren an, dass die Berechnung der Subventionsspanne Fehler enthalte. Es wurde argumentiert, das Unternehmen habe nach der Unterrichtung über die endgültigen Feststellungen bemerkt, dass die aus Saudi-Arabien bezogenen Rohstoffe nicht verzollt würden, weil die VAE und Saudi-Arabien zur Zollunion des Golf-Kooperationsrates gehörten; das Unternehmen legte ferner Unterlagen zu seinen Vorbringen vor. Hierzu ist anzumerken, dass diese Angaben ganz neue Informationen enthalten, die bereits in der Antwort auf den Fragebogen oder spätestens beim Kontrollbesuch hätten vorgelegt werden müssen, damit die Kommission die Korrektheit dieser Vorbringen hätte überprüfen können. Die vorgelegten Daten können in diesem fortgeschrittenen Stadium der Untersuchung nicht mehr überprüft werden. Darüber hinaus gibt es auch keine stichhaltigen Beweise zur Untermauerung dieser Vorbringen. Des Weiteren wurde vorgebracht, der Vorteil solle auf der Grundlage der im UZ verbrauchten Rohstoffe berechnet werden und nicht auf der Grundlage der erworbenen Rohstoffe. Hierzu ist anzumerken, dass die Aufteilung in verbrauchte und erworbene Rohstoffe irrelevant ist, da es sich, wie unter den Randnummern 84 bis 95 erläutert, bei dem angefochtenen Betrag um den gesamten dem UZ zuzurechnenden Betrag handelt.
4. SCHÄDIGUNG
4.1. Unionsproduktion, Wirtschaftszweig der Union und Unionsverbrauch
(106)
Zur Unionsproduktion, zum Wirtschaftszweig der Union und zum Unionsverbrauch gingen keine Stellungnahmen ein. Die unter den Randnummern 201 bis 206 der vorläufigen Verordnung getroffenen Feststellungen werden daher bestätigt.
4.2. Einfuhren aus den betroffenen Ländern
(107)
Zur kumulierten Bewertung der Auswirkungen der betroffenen Einfuhren, der Einfuhrmengen aus den betroffenen Ländern und ihres jeweiligen Marktanteils gingen keine Stellungnahmen ein. Die unter den Randnummern 207 bis 213 der vorläufigen Verordnung getroffenen Feststellungen werden daher bestätigt.
(108)
Da, wie unter Randnummer 20 erwähnt, beschlossen wurde, die untersuchte Ware in verschiedene Warentypen zu unterteilen, wurde eine neue Berechnung der Preisunterbietung vorgenommen, die dieser Änderung Rechnung trägt.
(109)
Für die Zwecke der Preisunterbietungsanalyse wurden je Warentyp die auf die Stufe ab Werk gebrachten gewogenen durchschnittlichen Verkaufspreise, die der Wirtschaftszweig der Union unabhängigen Abnehmern auf dem Unionsmarkt in Rechnung stellte, verglichen mit den entsprechenden gewogenen Durchschnittspreisen der Einfuhren aus den betroffenen Ländern für den ersten unabhängigen Abnehmer auf dem Unionsmarkt, und zwar auf cif-Stufe nach gebührender Berichtigung für nach der Einfuhr angefallene Kosten sowie für Unterschiede bei der Handelsstufe.
(110)
Dieser Vergleich ergab, dass die subventionierten Einfuhren der Ware aus den VAE in der Union zu Preisen verkauft wurden, mit denen die Preise des Wirtschaftszweigs der Union um 3,2 % unterboten wurden. Die subventionierten Einfuhren der Ware mit Ursprung in Iran wurden in der Union zu Preisen verkauft, mit denen die Preise des Wirtschaftszweigs der Union um 3,0 % unterboten wurden. Die subventionierten Einfuhren der Ware mit Ursprung in Pakistan wurden in der Union zu Preisen verkauft, die 0,5 % unter den Preisen des Wirtschaftszweigs der Union lagen. Die gewogene durchschnittliche Preisunterbietungsspanne der betroffenen Länder betrug im UZ 2,5 %.
(111)
Der iranische Ausführer wandte ein, seine Schadensspanne sei zu hoch, da der ermittelte gewogene durchschnittliche Verkaufspreis je Einheit wegen einer fehlerhaften Berechnung des Betrags zur Berichtigung für Unterschiede bei der Handelsstufe zu niedrig ausgefallen sei. Zu diesem Vorbringen ist anzumerken, dass es sich bei dem in der vorläufigen Berechnung verwendeten Betrag zur Berichtigung für Unterschiede bei der Handelsstufe um einen festen Betrag pro Tonne handelte, der der Provision des kooperierenden Einfuhrunternehmens entspricht und etwa 1 % des durchschnittlichen cif-Preises darstellt. Da jedoch kein anderer Betrag für die Handelsstufenberichtigung vorgeschlagen wurde und keine anderen Informationen für eine solche Berichtigung vorliegen, wird das Vorbringen zurückgewiesen.
(112)
Dieselbe Partei führte darüber hinaus an, der Prozentsatz von 2 % für die nach der Einfuhr angefallenen Kosten erscheine ihr zu niedrig.
(113)
In diesem Zusammenhang sei daran erinnert, dass kein Einführer an dieser Untersuchung mitarbeitete - die Überprüfung der tatsächlich nach der Einfuhr anfallenden Kosten war somit nicht möglich. In Ermangelung anderer Informationen wurde daher der in vorangegangenen Verfahren verwendete Prozentsatz zugrunde gelegt.
4.3. Lage des Wirtschaftszweigs der Union
(114)
Einige interessierte Parteien behaupteten, es liege keine Schädigung vor, da die Stichprobe falsch gebildet worden sei und die Ergebnisse infolgedessen nicht für den gesamten Wirtschaftszweig der Union extrapoliert werden könnten. Ein (nicht in die Stichprobe einbezogenes) Unternehmen habe angegeben, dass seine Kapazitätsauslastung bei über 100 % liege, und dies sei ein klares Zeichen dafür, dass es keine Schädigung gebe. Es ist darauf hinzuweisen, dass die vorgelegten Informationen einen Auszug aus den Unterlagen dieses Unternehmen für die Börsenbehörde in einem Drittland darstellen und dass diese Angaben nicht überprüft wurden. Darüber hinaus stehen diese Angaben mit den in der Akte enthaltenen Angaben nicht in Einklang. Überdies kann die Kapazitätsauslastung eines einzigen Unionsherstellers die Feststellungen zur Schädigung ohnehin nicht ändern, die für die Unionshersteller der Stichprobe und die anderen Unionshersteller getroffen wurden.
(115)
Da keine weiteren Vorbringen oder Stellungnahmen vorliegen, werden die unter den Randnummern 218 bis 237 der vorläufigen Verordnung getroffenen Feststellungen bestätigt.
4.4. Schlussfolgerung zur Schädigung
(116)
Da diesbezüglich keine Stellungnahmen vorliegen, wird die unter den Randnummern 238 bis 240 der vorläufigen Verordnung dargelegte Schlussfolgerung zur Schädigung bestätigt.
5. SCHADENSURSACHE
5.1. Auswirkungen der subventionierten Einfuhren
(117)
Da diesbezüglich keine Stellungnahmen vorliegen, werden die unter den Randnummern 241 bis 245 der vorläufigen Verordnung getroffenen Feststellungen bestätigt.
5.2. Auswirkungen anderer Faktoren
(118)
Einige interessierte Parteien behaupteten, eine gegebenenfalls festgestellte Schädigung hänge nicht mit den subventionierten Einfuhren zusammen, vielmehr spiegelten die niedrigen Preise für PET in der EU den weltweiten Zyklus des Wirtschaftszweigs dar, außerdem hätten sich zwischen September 2008 und Juni 2009 die niedrigen Rohölpreise auf die Preise in der EU ausgewirkt. Was dieses Argument anbelangt, so wird zwar eingeräumt, dass die PET-Preise in gewissem Maße von den Preisen für Rohöl abhängen, da dessen Derivate den wichtigsten Rohstoff für die Herstellung von PET darstellen. Die Rohölpreise waren aber nicht während des gesamten UZ niedrig, sondern sehr volatil, wobei sie am Anfang massiv zurückgingen und sich dann erholten. Mit dieser Volatilität der Weltmarktpreise für Rohöl lässt sich nicht erklären, weshalb die PET-Einfuhren subventioniert wurden und somit die Preise der Unionshersteller unterboten. Genau diese Unterbietung, die aufgrund der erhaltenen Subventionen möglich war, setzte die Preise des Wirtschaftszweigs der Union unter Druck und zwang so die Unionshersteller, mit Verlust zu verkaufen, um ihre Kunden nicht zu verlieren.
(119)
Der iranische Ausführer wandte ein, finanzielle und technische Schwierigkeiten einiger Unionshersteller seien nicht ordnungsgemäß von der Schadensanalyse abgegrenzt worden und die Probleme seien zu Unrecht den iranischen Einfuhren angelastet worden, da das Unternehmen erst nach 2006 in den Markt eingetreten sei. Diesbezüglich ist anzumerken, dass bereits in den Jahren 2006 und 2007 Einfuhren aus Iran auf dem Markt waren, auch wenn ihr Marktanteil unter 1 % lag. Ab 2008 machten sie über 1 % aus und trugen mit ihren Niedrigpreisen zum Preisdruck in der EU bei. Darüber hinaus waren die Voraussetzungen für eine kumulative Bewertung im vorliegenden Fall erfüllt, so dass die Auswirkungen der subventionierten Einfuhren aus allen betroffenen Ländern kumulativ bewertet werden konnten. Außerdem war nur eines der von dem iranischen Ausführer erwähnten Unternehmen in die Stichprobe einbezogen, und die technischen Schwierigkeiten dieses Unionsherstellers, die sich auf die Zeit von September bis Mitte Oktober 2008 beschränkten, hatten keine nennenswerten Auswirkungen auf das Gesamtschadensbild.
(120)
Dieselbe Partei brachte erneut vor, dass eine gegebenenfalls festgestellte Schädigung mit dem Nachfragerückgang zusammenhinge, und zwar insbesondere während des UZ, der durch die weltweite Wirtschafts- und Finanzkrise geprägt gewesen sei. Diese Partei widerlegte jedoch nicht die unter den Randnummern 254 bis 256 der vorläufigen Verordnung angeführten Argumente: dass nämlich der Konjunktureinbruch ab dem letzten Quartal des Jahres 2008 nichts an den schädigenden Auswirkungen der subventionierten Niedrigpreiseinfuhren in den EU-Markt über den gesamten Bezugszeitraum hinweg ändert und dass die sinkende Nachfrage, auch wenn sie zur Schädigung beitrug, den ursächlichen Zusammenhang nicht außer Kraft gesetzt hat. Es ist ferner darauf hinzuweisen, dass der Marktanteil dieser subventionierten Einfuhren zum Schaden der Unionshersteller sogar bei der rückläufigen Nachfrage noch anstieg, nämlich von 7,6 % auf 10,2 %.
(121)
Einige interessierte Parteien machten geltend, eine etwaige Schädigung sei auf die mangelnden Investitionen der PET-Hersteller in der Union und ihre daraus resultierenden Kostennachteile gegenüber den Ausführern zurückzuführen.
(122)
Es wird zwar eingeräumt, dass die PET-Branche ein kapitalintensiver Wirtschaftszweig ist und dass ein gewisser Grad an Investitionen notwendig ist, um mittel- bis langfristig wettbewerbsfähig zu bleiben. Es sei aber daran erinnert, dass, wie bereits unter Randnummer 237 der vorläufigen Verordnung erwähnt, einige der in die Stichprobe einbezogenen Unternehmen in den Jahren 2006 und 2007 bedeutende Investitionen tätigten, wenngleich 2008 und im UZ nur ein minimales Investitionsniveau zu verzeichnen war.
(123)
Angesichts der rückläufigen Produktion und Kapazitätsauslastung im Jahr 2008 und im UZ und dem gleichzeitig stark zurückgehenden Marktanteil der Unionshersteller wäre es unrealistisch, im gleichen Zeitraum größere Investitionen in neue Kapazitäten zu erwarten.
(124)
Es sei ferner daran erinnert, dass, wie unter den Randnummern 233 und 234 der vorläufigen Verordnung dargelegt, die in die Stichprobe einbezogenen Unionshersteller im gesamten Bezugszeitraum eine sehr schlechte Finanzlage aufwiesen und zwischen 2006 und dem UZ erhebliche Verluste verzeichneten. Auch in einer solchen Situation wäre es unrealistisch, größere Investitionen seitens der Unionshersteller zu erwarten.
(125)
Daher wird der Schluss gezogen, dass der begrenzte Investitionsumfang im Jahr 2008 und im UZ nicht wesentlich zur Schädigung des Wirtschaftszweigs der Union beitrug, sondern vielmehr eine Folge davon war.
5.3. Schlussfolgerung zur Schadensursache
(126)
Da keine weiteren Stellungnahmen zur Schadensursache vorliegen, werden die unter den Randnummern 246 bis 264 der vorläufigen Verordnung getroffenen Feststellungen bestätigt.
6. UNIONSINTERESSE
(127)
Nach der Unterrichtung über die vorläufigen Feststellungen meldeten sich zahlreiche EU-Konverter und/oder -Abfüller und führten an, die Analyse des Unionsinteresses spiegele die Argumente der Vielzahl von kooperierenden Verwendern nicht richtig wider, die Feststellungen stünden außerdem im Widerspruch zur derzeitigen Wirtschaftslage. Dieses Vorbringen wurde jedoch nicht weiter untermauert oder erläutert. Zwar beantragten alle Unternehmen eine Anhörung, aber nur zwei Unternehmen dieser Verwendergruppe und ein Verband italienischer Abfüller erschienen tatsächlich bei der Anhörung. Substanziellere Stellungnahmen gingen ein von einem kooperierenden EU-Konverter (ALPLA), einer Gruppe von Verarbeitern (Caiba SA, Coca-Cola-Gruppe, Danone Waters, Logoplaste, MFS Commodities, PepsiCO, Novara International und Silico Polymers), dem kooperierenden Einfuhrunternehmen (GSI) und dem Verband der europäischen Kunststoffverarbeiter (EuPC). All diese Parteien sprachen sich strikt gegen die Einführung von Maßnahmen aus.
6.1. Interesse des Wirtschaftszweigs der Union und anderer Unionshersteller
(128)
Einige interessierte Parteien behaupteten, die Unionshersteller nutzten/missbrauchten die handelspolitischen Schutzinstrumente dazu, den Unionsmarkt abzuschirmen und in der EU für künstlich hohe Preise zu sorgen. Diese Parteien verwiesen auf die Antidumping- und/oder Ausgleichsmaßnahmen, die gegenüber Indien, Indonesien, Südkorea, Malaysia, Taiwаn, Thailand und der Volksrepublik China bestehen. Es ist jedoch darauf hinzuweisen, dass jedes Unternehmen, das in der EU produziert, das Recht hat, sich zu beschweren und sich um Abhilfemaßnahmen zu bemühen, wenn es nachweisen kann, dass schädigende Subventionierungspraktiken vorliegen. Die Tatsache, dass Subventionierungs- und Dumpingpraktiken in zahlreichen Ländern festgestellt wurden, lässt sich möglicherweise dadurch erklären, dass die Nachfrage nach dieser Ware ab den 90er Jahren enorm anstieg, in der Regel mit zweistelligen jährlichen Zuwachsraten. Dadurch wurden weltweit erhebliche Investitionen getätigt, was zu einem globalen strukturellen Überangebot an PET führte. Es ist ferner anzumerken, dass einige Drittländer Maßnahmen gegenüber mehreren der obengenannten Länder ergriffen haben, was das bestehende strukturelle Problem unterstreicht.
(129)
Mehrere interessierte Parteien brachten erneut vor, die Unionshersteller seien langfristig nicht in der Lage, ihre Ergebnisse zu verbessern, da in anderen Drittländern infolge von Neuinvestitionen demnächst Anlagen in Betrieb gehen würden, die die künstlich hohen Preise in der EU sinken lassen würden.
(130)
Wie die Untersuchung ergab, haben Neuinvestitionen in Anlagen, die erst kürzlich in Oman in Betrieb gingen, die Einfuhrmengen des Landes 2009 beträchtlich ansteigen lassen und es ist nicht auszuschließen, dass dies dem Wirtschaftszweig der Union in Zukunft Probleme bereiten wird. Wie jedoch bereits unter Randnummer 270 der vorläufigen Verordnung erwähnt, stellen Anlagen aus neuen Investitionen, die in Betrieb gehen und eine Schädigung des Wirtschaftszweigs der Union verursachen könnten, keinen triftigen Grund dafür dar, den legitimen Schutzanspruch in diesem Verfahren zu verneinen.
(131)
Eine interessierte Partei behauptete, durch den Anstieg der PET-Preise in der EU könnten nur Unionshersteller ihre Ergebnisse verbessern, die in Drittländern investiert hätten, die keinen Maßnahmen unterliegen (Thailand, USA, Russland), oder andere PET-Hersteller in Drittländern (Südkorea). Der kurzfristige Vorteil der Unionshersteller werde somit eindeutig durch den Vermögensabfluss zu Herstellern außerhalb der EU aufgewogen.
(132)
Diesbezüglich ist darauf hinzuweisen, dass die Akte keine Beweise dafür enthält, dass ein finanzieller Vorteil, der Herstellern in keinen handelspolitischen Schutzmaßnahmen unterliegenden Drittländern oder einem Zollsatz von Null unterliegenden Unternehmen zugute kommen könnte, die Vorteile des Wirtschaftszweigs der Union aufwiegen würde.
(133)
Darüber hinaus wurde angeführt, die Unionshersteller beschäftigten nur etwa 2 000 Mitarbeiter, während die PET-Verarbeiter und die Abfüller, die von einem Zoll stark betroffen wären, ungefähr 20 000 beziehungsweise 60 000 Beschäftigte hätten.
(134)
Es ist darauf hinzuweisen, dass die von den PET-Herstellern geschaffene Beschäftigung nicht marginal ist, und die Frage, ob die Einführung von Maßnahmen dem Unionsinteresse insgesamt zuwiderläuft, lässt sich nicht einfach auf die Frage nach der Anzahl der Beschäftigten reduzieren. Eine besondere Bedeutung kommt in diesem Zusammenhang auch der Tatsache zu, dass die Maßnahmen, wie unter den Randnummern 141 bis 156 dargelegt, angesichts der Höhe des Zolls und des Vorhandenseins alternativer Bezugsquellen wahrscheinlich keine großen Auswirkungen auf die betreffenden Verwender hätten.
6.2. Interesse der unabhängigen Einführer in der Union
(135)
Es sei daran erinnert, dass kein unabhängiger Einführer an dieser Untersuchung mitarbeitete.
(136)
Das kooperierende Einfuhrunternehmen bestritt vehement, dass die Einführung von Zöllen keine nennenswerten Auswirkungen auf seine Geschäfte hätte. Das Unternehmen führte an, es sei zwar tatsächlich auf Kommissionsbasis tätig, die Auswirkungen wären aber erheblich, da es einen Großteil seiner Geschäfte mit den betroffenen Ländern abwickele. Sollten endgültige Maßnahmen eingeführt werden, würde die von den Herstellern in den betroffenen Ländern gezahlte Provision in Mitleidenschaft gezogen, da das PET aus den betroffenen Ländern mit dem von anderen Herstellern hergestelltem PET nicht länger konkurrieren könnte.
(137)
Angesichts der insgesamt moderaten Zölle ist es nicht wahrscheinlich, dass es bei den PET-Verkäufen aus den betroffenen Ländern zu starken Auswirkungen kommen wird. Des Weiteren kann das Unternehmen mittelfristig höchstwahrscheinlich auf andere Bezugsquellen ausweichen, und zwar auf Einfuhren aus Oman, den USA, Brasilien, Mexiko und auf die Unternehmen mit einem Antidumpingzollsatz von Null in Südkorea. Verkäufe von diesen ausführenden Herstellern sollten das Unternehmen in die Lage versetzen, Verluste auszugleichen, die sich möglicherweise aus der Einführung von Maßnahmen ergeben. Das Vorbringen wird daher zurückgewiesen.
6.3. Interesse der Rohstofflieferanten in der Union
(138)
Eine interessierte Partei brachte vor, es sei nicht legitim, die Rohstofflieferanten der Unionshersteller von PET auf Kosten der Verpackungsindustrie, der Abfüller und der Endverbraucher zu schützen.
(139)
Es wird darauf hingewiesen, dass die Analyse der Auswirkungen der Maßnahmen auf die Zulieferindustrie mit Artikel 31 der Grundverordnung im Einklang steht. Die Durchführung einer solchen Analyse ist gängige Praxis, insbesondere wenn eine starke Abhängigkeit zwischen den Rohstofflieferanten und den Unionsherstellern besteht.
(140)
Da diesbezüglich keine weiteren Stellungnahmen vorliegen, werden die unter den Randnummern 265 bis 279 der vorläufigen Verordnung getroffenen Feststellungen endgültig bestätigt.
6.4. Interesse der Verwender
(141)
Es sei daran erinnert, dass das in der Herstellung von Flaschen-Vorformlingen verwendete PET zwischen 70 % und 80 % der gesamten Produktionskosten der Konverter ausmacht. PET ist für diese Unternehmen somit ein entscheidender Kostenfaktor.
(142)
Einige interessierte Parteien führten an, die Verpackungsindustrie in der EU stehe angesichts des Bedarfs der Abfüller an neuen Designs und umweltfreundlicheren Verpackungen ständig vor neuen Herausforderungen. Aus diesem Grund scheinen einige Konverter kontinuierlich in FuE zu investieren, um neue Produkte und Designs zu kreieren, damit sie wettbewerbsfähig bleiben sowie einen größeren Mehrwert in der Wertschöpfungskette erzielen.
(143)
Einige interessierte Parteien machten geltend, die Auswirkungen auf die Verarbeitungsbranche in der EU seien sehr schwerwiegend und führten zu einer Beeinträchtigung ihrer Investitionsmittel für neue, umweltfreundliche Verpackungen und möglicherweise sogar zur Schließung Hunderter kleinerer Unternehmen, da diese aufgrund der geringen Verarbeitungsmengen und ihrer schlechteren Verhandlungsposition noch geringere Gewinnspannen aufwiesen.
(144)
Sollten die Konverter den gesamten mit den Maßnahmen verbundenen Preisanstieg auffangen, könnten die Auswirkungen für sie je nach ihren Bezugsquellen tatsächlich erheblich sein, da die PET-Kosten für sie den größten Kostenfaktor darstellen und viele kleine und mittlere Unternehmen mit niedrigen Gewinnspannen arbeiten.
(145)
In diesem Zusammenhang wurde bei einem kleinen Kunststoffverarbeitungsunternehmen in Italien ein Kontrollbesuch durchgeführt, um einen besseren Einblick zu bekommen, wie sich die Zölle auf diese Gruppe von Verwendern auswirken würden. Wie die Untersuchung zeigte, können die Verarbeiter den Preisanstieg in der Regel - wenn auch nur in begrenztem Maße - weitergeben, insbesondere, wenn der Anstieg vorhersehbar und nicht marginal ist. Darüber hinaus haben einige PET-Verarbeiter für die Rohstoffpreise Anpassungsklauseln in ihren Verträgen; dies könnte den Konvertern in der EU helfen, den Preisanstieg in gewissem Maße an die Abfüller weiterzugeben.
(146)
Infolgedessen - und vor dem Hintergrund der relativ moderaten Zölle - wird der Schluss gezogen, dass die Einführung von Ausgleichszöllen wahrscheinlich keine folgenschweren Auswirkungen für die Konverter haben dürfte.
(147)
Einige interessierte Parteien wandten erneut ein, das Risiko einer Delokalisierung von PET-Verarbeitern/Konvertern nehme zu, wenn endgültige Maßnahmen eingeführt würden. Diese Parteien führten außerdem an, dass die Unionshersteller aufgrund der Delokalisierung von EU-Verarbeitungsunternehmen keine langfristigen Vorteile hätten. Einer der kooperierenden PET-Konverter gab an, dass der Delokalisierungsprozess bereits in Gang sei und dass die Einführung von Ausgleichszöllen diese Entwicklung noch beschleunigen würde. Ein beträchtlicher Teil der EU-Konverter würde sich nahe der EU-Grenze niederlassen (in der Schweiz, Kroatien, Bosnien, Serbien, der Türkei, Russland und der Ukraine); einige Konverter seien in Bezug auf die Verlagerung ihrer Produktion in diese Gebiete sehr viel flexibler als in der vorläufigen Verordnung angenommen.
(148)
Aus den in der Akte enthaltenen Angaben geht hervor, dass die Delokalisierung tatsächlich bereits in Gang ist; es wird daher die Auffassung vertreten, dass die Einführung von Ausgleichszöllen ein Faktor von vielen ist, die eine diesbezügliche Unternehmensentscheidung beeinflussen. Die Untersuchung ergab allerdings nicht, dass diese Unternehmen ohne die Einführung von Maßnahmen bereit wären, in der EU zu bleiben, denn eine solche Entscheidung ist normalerweise das Ergebnis einer Analyse, bei der neben handelspolitischen Schutzmaßnahmen eine ganze Reihe anderer Aspekte berücksichtigt wird, beispielsweise die Nähe zum Kunden, der Zugang zu qualifiziertem FuE-Personal, die allgemeine Kostenstruktur usw.
(149)
Es sei ferner darauf hingewiesen, dass die Verarbeitungsbranche in der EU, wie aus den in der Akte enthaltenen Informationen hervorgeht, aufgrund inhärenter Strukturschwächen, die in einem sich schnell ändernden und immer wettbewerbsintensiveren Umfeld immer deutlicher zutage treten, derzeit vor einer Reihe großer Herausforderungen steht. Die Unternehmensgröße spielt in dieser Branche eine große Rolle; deshalb befindet sich der Markt bereits in einem Konsolidierungsprozess, der auch Schließungen und Delokalisierungen beinhaltet. Daher wird die Auffassung vertreten, dass ein durch Ausgleichszölle hervorgerufener Anstieg der PET-Preise nicht für die befürchtete Schließung kleinerer Konverterunternehmen verantwortlich zu machen ist.
(150)
Es wird daher der Schluss gezogen, dass die Einführung von Ausgleichszöllen die Delokalisierungsentscheidungen der Unternehmen in der PET-verarbeitenden Industrie letztendlich nicht entscheidend beeinflussen wird.
(151)
Mehrere interessierte Parteien brachten vor, dass sich Maßnahmen in beträchtlichem Maße auf viele Abfüller auswirken würden, da ein Anstieg der Preise für PET-Harz aufgrund vertraglicher Vereinbarungen (zumindest teilweise) an sie weitergegeben werde. Es wurde ferner eingewandt, einige Abfüller seien möglicherweise nicht in der Lage, Preissteigerungen an ihre Kunden, nämlich die Supermarkt-/Einzelhandelsketten, weiterzugeben; höhere Kosten würden für sie unter Umständen das Aus bedeuten.
(152)
Diese Parteien erklärten, die Palette der von den Zöllen betroffenen Produkte werde unterschätzt, da nicht nur abgefülltes Wasser, Erfrischungsgetränke und Speiseöl davon betroffen seien, sondern auch Bier, Milch und Milcherzeugnisse, Säfte, Ketchup und Gewürze, Kosmetika und Körperpflegemittel, Arzneimittel, Vitamine und Zusatzstoffe, Haushaltsreiniger sowie Öl und Schmierstoffe für Kraftfahrzeuge.
(153)
Es wird eingeräumt, dass PET-Verpackungen für viele Zwecke eingesetzt werden. Es ist jedoch darauf hinzuweisen, dass sich die vorläufige Verordnung auf die Auswirkungen auf Abfüller konzentrierte, weil sie sich auf die Daten stützte, die von den an dieser Untersuchung mitarbeitenden Unternehmen vorgelegt wurden; dabei handelte es sich im Wesentlichen um Wasserhersteller und Hersteller von Erfrischungsgetränken oder Säften. Es standen keine anderen ausführlichen Daten zur Verfügung, die noch stärkere Auswirkungen auf die anderen oben angeführten Anwendungsbereiche aufgezeigt hätten.
(154)
Daher wird die Auffassung vertreten, dass die Feststellungen unter Randnummer 291 der vorläufigen Verordnung endgültig bestätigt werden können. Darüber hinaus dürften die vorgeschlagenen Maßnahmen angesichts der moderaten Zölle zu Kostensteigerungen von höchstens 1 % führen (und zwar nur im schlimmsten Fall, d.h., wenn die Auswirkungen der Maßnahmen in vollem Maße von den Abfüllunternehmen getragen werden müssten); sie werden daher lediglich begrenzte Auswirkungen auf die Gesamtsituation der Abfüllunternehmen haben, selbst wenn diese, wie behauptet wurde, nicht in der Lage wären, die höheren Kosten an ihre Kunden weiterzugeben.
(155)
Mehrere interessierte Parteien brachten vor, handelspolitische Schutzmaßnahmen würden die Lieferengpässe auf dem EU-Markt verschärfen, was angesichts der höheren Nachfrage nach Wasser/Getränken besonders in den Sommermonaten problematisch sei. 2010 müssten bis zu 900 000 Tonnen eingeführt werden. Dieses Problem werde in besonderem Maße noch dadurch verstärkt, dass manche Unionshersteller gleichzeitig PET-Verarbeiter seien und nur dann auf dem freien Markt verkauften, wenn ihr Eigenverbrauch gedeckt sei, und dies zu hohen Preisen.
(156)
Diesbezüglich wurden keine neuen Informationen vorgelegt; außerdem wurden die unter den Randnummern 294 und 295 der vorläufigen Verordnung angeführten Argumente nicht widerlegt. Angesichts der moderaten Zölle für die Einfuhren aus den VAE und Pakistan wird im Übrigen darauf hingewiesen, dass das Handelsvolumen mit diesen Ländern nicht in nennenswerter Weise betroffen sein dürfte. Die unter den Randnummern 294 und 295 getroffenen Feststellungen werden daher endgültig bestätigt.
6.5. Auswirkungen auf die Verbraucher
(157)
Mehrere interessierte Parteien behaupteten, in der vorläufigen Verordnung seien die Auswirkungen auf die Verbraucher, die tagtäglich PET-Harze enthaltende Waren kaufen würden, nicht richtig gewürdigt worden. Abgesehen von der Aussage, ein Anstieg um 50 EUR/Tonne führe bei einem Verbrauch von 3 Mio. Tonnen zu einem Betrag von 150 Mio. EUR, der pro Jahr von den Endverbrauchern getragen werden müsse, wurden diese Behauptungen nicht weiter untermauert.
(158)
In Anbetracht der Tatsache, dass die meisten Parteien sich darin einig waren, dass die Auswirkungen zum Teil von den PET-Verarbeitern, den Abfüllern und den Supermarkt-/Einzelhandelsketten aufgefangen würden, ist diese Schätzung unrealistisch.
(159)
Die Auswirkungen auf die Endverbraucher würden sich angesichts der moderaten Höhe der vorgeschlagenen Maßnahmen im schlimmsten Fall (d.h. wenn man unrealistischerweise unterstellt, dass der Preisanstieg in voller Höhe vom Verbraucher zu tragen wäre) auf höchstens 0,5 Eurocent je verbrauchte Flasche beziffern; höchstwahrscheinlich sind die Auswirkungen aber viel geringer.
6.6. Schlussfolgerung zum Unionsinteresse
(160)
Aus den oben genannten Gründen und nach eingehender Prüfung aller auf dem Spiel stehenden Interessen wird der endgültige Schluss gezogen, dass im vorliegenden Fall insgesamt keine zwingenden Gründe gegen die Einführung von Maßnahmen sprechen. Da diesbezüglich keine weiteren Stellungnahmen vorliegen, werden die unter den Randnummern 280 bis 298 der vorläufigen Verordnung getroffenen Feststellungen endgültig bestätigt.
6.7. Stellungnahmen zu den endgültigen Feststellungen
(161)
Nach der Unterrichtung über die wesentlichen Tatsachen und Erwägungen, auf deren Grundlage die Kommission die Einführung endgültiger Ausgleichszölle vorgeschlagen hatte, übermittelten einige interessierte Parteien weitere Stellungnahmen. In Anbetracht der Tatsache, dass in den meisten dieser Stellungnahmen lediglich die bereits vorgelegten und gewürdigten Anmerkungen wiederholt wurden, änderte sich nichts an den oben dargelegten Feststellungen.
(162)
Was das immer wieder vorgebrachte Argument anbelangt, dass die kürzlich erfolgte Änderung des Wechselkurses zwischen USD und Euro zu einem beträchtlichen Anstieg des Preises von PET-Einfuhren geführt habe und der Wirtschaftszweig der Union daher keinen Schutz durch handelspolitische Schutzmaßnahmen mehr benötige, so ist anzumerken, dass bei Antisubventionsuntersuchungen normalerweise keine nach dem UZ eingetretenen Entwicklungen berücksichtigt werden; es sei denn, es kann unter außergewöhnlichen Umständen unter anderem nachgewiesen werden, dass die Entwicklungen von dauerhaftem Charakter sind und zu einer deutlichen Änderung der im jeweiligen Fall getroffenen Feststellungen führen. Änderungen des Wechselkurses zwischen USD und EUR können nicht als derartige Entwicklung angesehen werden.
7. ENDGÜLTIGE MASSNAHMEN
7.1. Schadensbeseitigungsschwelle
(163)
Eine interessierte Partei behauptete, eine Zielgewinnspanne von 5 % sei für das zweite Quartal im UZ zu hoch angesetzt, da in diesem Quartal (4. Quartal 2008) nicht nur eine geringere Nachfrage zu verzeichnen gewesen sei (Wintersaison), sondern die PET-Hersteller auch empfindlich von der Weltwirtschaftskrise getroffen worden seien. Bei korrekter Anwendung des in der Rechtssache T-210/95 (5) entwickelten Prinzips müsse sich daher ohne subventionierte Einfuhren eine Spanne von 0 % ergeben. Da außerdem alle Quartale im UZ von der Krise beeinträchtigt worden seien, erscheine auch in den anderen Quartalen eine Gewinnspanne von 5 % als unrealistisch, denn selbst vor der Wirtschaftskrise, also im Zeitraum 2006/2007, habe der Wirtschaftszweig der Union nicht einmal annähernd einen Gewinn von 5 % erzielt.
(164)
Es wird eingeräumt, dass gemäß der Rechtsprechung die zu verwendende Zielgewinnspanne dem Gewinn entsprechen sollte, den der Wirtschaftszweig der Union unter normalen Wettbewerbsbedingungen, d. h. ohne subventionierte Einfuhren, vernünftigerweise erzielen könnte. Es sei daran erinnert, dass in früheren Untersuchungen bezüglich derselben Ware Zielgewinnspannen von 7 % und mehr anstelle der vorläufig in dieser Untersuchung verwendeten 5 % zugrunde gelegt wurden. Es wird die Auffassung vertreten, dass die Zielgewinnspanne von 5 % dem Gewinn entspricht, mit dem der Wirtschaftszweig der Union ohne subventionierte Einfuhren rechnen könnte. Die Forderung nach einer Verringerung der Zielgewinnspanne wird daher zurückgewiesen.
(165)
Angesichts der unter den Randnummern 108 bis 110 erwähnten Berichtigung der Preisunterbietungsberechnung ergeben sich folgende Schadensbeseitigungsschwellen:
Land
Schadensbeseitigungsschwelle
Iran
16,7 %
Pakistan
14,1 %
VAE
17,5 %
7.2. Endgültige Maßnahmen
(166)
Angesichts der endgültigen Schlussfolgerungen im Hinblick auf Subventionierung, Schädigung, Schadensursache und Unionsinteresse sollte nach Artikel 15 Absatz 1 der Grundverordnung für Einfuhren der betroffenen Ware mit Ursprung in Iran, Pakistan und den Vereinigten Arabischen Emiraten entsprechend der Regel des niedrigeren Zolls ein endgültiger Ausgleichszoll jeweils in Höhe der Subventions- bzw. der Schadensbeseitigungsspanne eingeführt werden, je nachdem, welche Spanne niedriger ist.
(167)
Aus den vorstehenden Gründen und nach Artikel 12 Absatz 1 der Grundverordnung sollte für Einfuhren mit Ursprung in Iran ein endgültiger Ausgleichszoll in Höhe der ermittelten Schadensspanne, für Einfuhren mit Ursprung in Pakistan und den Vereinigten Arabischen Emiraten hingegen ein endgültiger Ausgleichszoll in Höhe der jeweils ermittelten Subventionsspanne eingeführt werden.
(168)
Es sei daran erinnert, dass die Kosten und Preise für PET in verhältnismäßig kurzen Zeitspannen erheblichen Schwankungen unterliegen. Daher erschien es angemessen, die Zölle in Form eines festen Betrags pro Tonne einzuführen. Dieser Betrag ergibt sich aus der Anwendung des Ausgleichzollsatzes auf die cif-Ausfuhrpreise, die zu den Berechnungen im parallelen Antidumpingverfahren herangezogen wurden.
(169)
Auf dieser Grundlage werden folgende Ausgleichszölle vorgeschlagen, und zwar auf der Basis des cif-Preises frei Grenze der Union, unverzollt:
Land
Subventionsspanne insgesamt
Schadensspanne
Endgültiger Ausgleichszoll
%
Betrag
(EUR/t)
Iran
51,8 %
16,7 %
16,7 %
139,70
Pakistan
5,1 %
14,1 %
5,1 %
44,02
VAE
5,1 %
17,5 %
5,1 %
42,34
(170)
Etwaige Anträge auf Anwendung eines unternehmensspezifischen Ausgleichszollsatzes (beispielsweise infolge einer Umfirmierung des betreffenden Unternehmens oder nach Gründung neuer Produktions- oder Verkaufseinheiten) sind umgehend an die Kommission (6) zu richten, und zwar unter Beifügung aller relevanten Informationen, insbesondere Informationen über etwaige Änderungen der Unternehmenstätigkeit in den Bereichen Produktion, Inlands- und Ausfuhrverkäufe im Zusammenhang mit z. B. der Umfirmierung oder den Veränderungen bei den Produktions- und Verkaufseinheiten. Sofern erforderlich wird die Verordnung dann entsprechend geändert und die Liste der Unternehmen, für die unternehmensspezifische Zollsätze gelten, aktualisiert.
7.3. Verpflichtungen
(171)
Nach der Unterrichtung über die wesentlichen Tatsachen und Erwägungen, auf deren Grundlage die Einführung endgültiger Antisubventionsmaßnahmen empfohlen werden sollte, bot der iranische ausführende Hersteller eine Preisverpflichtung nach Artikel 13 Absatz 1 der Grundverordnung an.
(172)
Die Prüfung des Angebots ergab Folgendes: Da die Preise der einzelnen Warentypen erheblich voneinander abweichen, würde aufgrund der Tatsache, dass nur ein einziger Mindesteinfuhrpreis (MEP) angeboten wurde, nicht für alle Waren die Beseitigung der schädigenden Subventionierung garantiert.
(173)
Des Weiteren wurde festgestellt, dass der iranische kooperierende ausführende Hersteller die betroffene Ware und andere Waren in die EU verkauft, wobei die Verkäufe ausschließlich über ein verbundenes Handelsunternehmen getätigt werden, das eine Vielzahl von Waren ausführt, die von verschiedenen Unternehmen hergestellt werden. Bei dieser Vertriebsstruktur ist das Risiko einer Umgehung durch Ausgleichsgeschäfte sehr hoch, da PET, für das eine Verpflichtung gilt, zusammen mit anderen Waren an dieselben Abnehmer verkauft werden könnte; dabei könnten die Preise für verschiedene Waren, die an denselben Abnehmer verkauft werden, sehr leicht ausgeglichen oder miteinander verrechnet werden. Außerdem gibt es öffentlich zugänglichen Quellen zufolge in Iran offensichtlich zumindest einen weiteren PET-Hersteller. Angesichts der obengenannten Vertriebsstruktur lässt dies ernste Zweifel daran aufkommen, ob die Institutionen und Zollbehörden sicherstellen können, dass ausschließlich PET des kooperierenden ausführenden Herstellers nach den Bestimmungen der Verpflichtung verkauft wird; bei der Ware handelt es sich nämlich um ein Grunderzeugnis, das insofern leicht vertauscht werden kann, als sich bei Grunderzeugnissen der Hersteller nicht eindeutig feststellen lässt.
(174)
Es wurde daher der Schluss gezogen, dass eine solche Verpflichtung nicht durchführbar ist und folglich nicht angenommen werden kann. Die Partei wurde entsprechend unterrichtet und erhielt Gelegenheit zur Stellungnahme. Ihre Stellungnahmen änderten jedoch nichts an der oben dargelegten Schlussfolgerung.
8. ENDGÜLTIGE VEREINNAHMUNG DES VORLÄUFIGEN ZOLLS
(175)
Angesichts der Höhe der festgestellten anfechtbaren Subventionen und des Umfangs der Schädigung des Wirtschaftszweigs der Union wird es für notwendig erachtet, die Sicherheitsleistungen für den mit der vorläufigen Verordnung eingeführten vorläufigen Zoll bis zur Höhe des endgültigen Zolls endgültig zu vereinnahmen -
HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN:
Artikel 1
(1) Es werden endgültige Ausgleichszölle eingeführt auf die Einfuhren von Polyethylenterephthalat mit einer Viskositätszahl von 78 ml/g oder mehr gemäß ISO-Norm 1628-5 mit Ursprung in Iran, Pakistan und den Vereinigten Arabischen Emiraten, das derzeit unter dem KN-Code 3907 60 20 eingereiht wird.
(2) Für die in Absatz 1 beschriebene Ware gelten folgende endgültige Ausgleichszölle auf den Nettopreis frei Grenze der Europäischen Union, unverzollt:
Land
Endgültiger Ausgleichszoll (EUR/t)
Iran: alle Unternehmen
139,70
Pakistan: alle Unternehmen
44,02
Vereinigte Arabische Emirate: alle Unternehmen
42,34
(3) Werden Waren vor ihrer Überführung in den zollrechtlich freien Verkehr beschädigt, so dass der tatsächlich gezahlte oder zu zahlende Preis nach Artikel 145 der Verordnung (EWG) Nr. 2454/93 der Kommission vom 2. Juli 1993 mit Durchführungsvorschriften zu der Verordnung (EWG) Nr. 2913/92 des Rates zur Festlegung des Zollkodex der Gemeinschaften (7) bei der Ermittlung des Zollwertes verhältnismäßig aufgeteilt wird, so wird der jeweilige anhand der vorgenannten Beträge berechnete endgültige Ausgleichszoll um einen Prozentsatz herabgesetzt, der der verhältnismäßigen Aufteilung des tatsächlich gezahlten oder zu zahlenden Preises entspricht.
(4) Sofern nichts anderes bestimmt ist, finden die geltenden Zollvorschriften Anwendung.
Artikel 2
Die Sicherheitsleistungen für die mit der Verordnung (EU) Nr. 473/2010 der Kommission eingeführten vorläufigen Ausgleichszölle auf die Einfuhren von Polyethylenterephthalat mit einer Viskositätszahl von 78 ml/g oder mehr gemäß ISO-Norm 1628-5 mit Ursprung in Iran, Pakistan und den Vereinigten Arabischen Emiraten, das derzeit unter dem KN-Code 3907 60 20 eingereiht wird, werden in Höhe des nach Artikel 1 eingeführten endgültigen Ausgleichszolls endgültig vereinnahmt. Sicherheitsleistungen, die die endgültigen Ausgleichszölle übersteigen, werden freigegeben.
Artikel 3
Diese Verordnung tritt am Tag nach ihrer Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Union in Kraft.
Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitgliedstaat.
Geschehen zu Brüssel am 27. September 2010.