РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 11 януари 2012 година
относно държавна помощ C 21/10 (предишен E 1/10) - Финландия след неприемане на подходящите мерки за изпълнение на схемата за застраховане в областта на рибарството след приемането от Комисията на преработени Насоки за преглед на държавната помощ за рибарство и аквакултура
(нотифицирано под номер C(2011) 10065)
(само текстовете на фински и шведски език са автентични)
(текст от значение за ЕИП)
(2012/287/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз (наричан по-долу ДФЕС), и по-специално член 108, параграфи 1 и 2 от него,
като покани заинтересованите страни да внесат становищата си (1) в съответствие с посочените по-горе разпоредби,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
През 2004 г. Комисията прие преработените Насоки за преглед на държавната помощ за рибарство и аквакултура (наричани по-долу Насоките) (2). Съгласно точка 5.2 от тези Насоки с писмо от 21 октомври 2004 г. Комисията изиска от държавите-членки, между които и Финландия, да изменят съществуващите си схеми за помощ с цел да ги приведат в съответствие с тези нови Насоки най-късно до 1 януари 2005 г. и да потвърдят писмено, че приемат предложенията за подходящи мерки, най-късно до 15 ноември 2004 г. (3)
(2)
С писма от 15 ноември 2004 г., 20 януари 2005 г. и 14 юни 2005 г. Финландия декларира, че не е съгласна да измени схемата за помощи „Схема за застраховане в областта на рибарството“ с оглед нейното привеждане в съответствие с тези нови Насоки. Комисията е уведомена за тази схема на 27 април 1995 г. в съответствие с член 144, буква а) от Договора за присъединяване на Република Финландия към Европейския съюз и след това е считана за съществуваща помощ по смисъла на член 88, параграф 1 от Договора за ЕО (сега член 108 от ДФЕС).
(3)
На 11 октомври 2005 г. беше проведена среща между Комисията и Финландия. Финландия изпрати допълнителна информация с писмо от 24 ноември 2005 г.
(4)
Насоките бяха преработени отново през 2008 г. (4) и Комисията отново изиска от държавите-членки - с писма от 15 април 2008 г. - да изменят съществуващите си схеми най-късно до 1 септември 2008 г. (5)
(5)
С писмо от 30 май 2008 г. Финландия отговори, че отново е готова да измени своята Схема за застраховане в областта на рибарството според предложеното през 2005 г., но не и в степента, която се изисква от подходящите мерки. На 6 март 2009 г. беше проведена нова среща между Комисията и Финландия.
(6)
На 1 октомври 2009 г. Комисията изпрати последното искане за предоставяне на информация, като посочи, че ако Финландия не приеме предложените подходящи мерки, Комисията ще трябва да приложи процедурата по член 19, параграф 2 и член 4, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета (6) и да открие официалната процедура по разследване, определена в член 108, параграф 2 от ДФЕС. Финландия отговори с писмо от 18 ноември 2009 г.
(7)
Тъй като Финландия не прие изцяло предложението за изменение на тази схема, Комисията реши да открие споменатата процедура. С писмо от 15 септември 2010 г. Финландия беше уведомена за това решение, което беше публикувано в Официален вестник (7).
(8)
Финландия отговори с писмо от 15 ноември 2010 г. Освен това, след публикуването на решението в Официален вестник, Комисията получи становища от три заинтересовани страни: две писма, изпратени от две асоциации, представляващи финландските професионални рибари - Suomen Ammatikalastajalitto SAKL ry (писмо от 8 ноември 2011 г.) и Kalatalouden Keskusliitto (писмо от 16 ноември 2010 г.) - и едно писмо, изпратено от шестте асоциации за застраховане в рибарството, функциониращи във Финландия (писмо от 16 ноември 2010 г.). Копия на тези писма бяха изпратени на финландските органи на 6 декември 2010 г. По-късно представители на тези асоциации пристигнаха за среща с представители на службите на Комисията на 13 януари 2011 г. и представиха допълнителни документи.
(9)
Комисията имаше нужда от определени разяснения по отношение на информацията, съдържаща се в изпратеното на 15 ноември 2010 г. писмо, и по тази причина на 4 април 2011 г. беше проведена среща с финландските органи в сградата на Комисията. Финландските органи изпратиха също така допълнителна информация със съобщения от 13 април и 13 май 2011 г.
(10)
В крайна сметка, както стана ясно въз основа на изпратената от Финландия информация, че страната е готова да измени схемата по такъв начин, че да я направи съвместима с вътрешния пазар, с писмо от 6 юли 2011 г. Комисията изиска от Финландия да потвърди своя официален ангажимент за изменение на законодателството, което представлява правната база за въпросната схема. С писмо от 19 септември 2011 г. Финландия даде своя положителен отговор.
2. ОПИСАНИЕ НА ПОМОЩТА
(11)
Въпросната схема за помощ е в съответствие със Закон № 331 от 23 юли 1958 г., последно изменен със Закон № 1236 от 29 януари 1999 г. (8) Финландия уведомява Комисията за тази схема непосредствено след присъединяването си към Европейската общност, съгласно член 144, буква а) от Договора за присъединяване на Република Финландия към Европейския съюз. Оттогава тази схема за помощ е считана за съществуваща помощ по смисъла на член 88 от Договора за ЕО (сега член 108, параграф 1 от ДФЕС).
(12)
Получатели по схемата за застраховане са рибарските предприятия, които постоянно осъществяват риболовна дейност във Финландия. Тази застраховка се предлага от шест асоциации за застраховане в областта на рибарството, които обхващат цялата територия на Финландия. Всяка асоциация покрива определен географски район.
(13)
Според член 7 от споменатия закон към дадена асоциация за застраховане в областта на рибарството се извършва годишно плащане на държавна помощ в размер на част от обезщетенията, изплатени от асоциацията по застрахователни договори, обхванати от закона. Съгласно член 2 обезщетенията могат да покриват следните щети:
-
щети по мрежи, по тралове, парагади и котви, прикачени към тях, по въжета и други спомагателни уреди,
-
щети по риболовни кораби, регистрирани във Финландия,
-
щети по транспортни и буксирни превозни средства, използвани за риболов по лед през зимата, риболовни заслони и плаващи и или дънни уреди за мрежи гъргър.
(14)
В закона са описани също така необходимите условия за разглеждане на исковете за обезщетения. Следните условия са от особена важност за оценката на Комисията: застрахованото имущество трябва да бъде достатъчно добре направено и напълно годно за експлоатация; оборудването трябва да е застраховано по предложение за цялата му стойност; щетата да бъде надлежно показана.
(15)
В писмото си от 15 ноември 2004 г. Финландия обяснява функционирането на тази схема по отношение на претърпените щети от рибарските предприятия. Първо, размерът на допустимите искове за обезщетение е свързан със самоучастие, равняващо се на 25 % - при щети до 504,56 EUR, или най-много 5 % - при щети над тази сума. Размерът на компенсацията, която се заплаща на предприятието от съответната асоциация за застраховане в областта на рибарството, се получава чрез изваждане на това самоучастие. Сумата, която държавата възстановява на асоциацията за застраховане в областта на рибарството, е равна на 40 % от заплащаната компенсация при щети до 504,56 EUR и на 90 %, когато сумата е над 504,56 EUR.
(16)
В последващото си писмо от 24 ноември 2005 г. Финландия предлага тази схема да бъде изменена по такъв начин, че държавна помощ да се плаща само за компенсиране на щети, причинени от специфичните условия във Финландия, включително условието щетата да е настъпила северно от 59-и паралел.
(17)
В писмото си от 15 ноември 2004 г. Финландия описва кои условия се считат за специфични условия във Финландия по отношение на риболовната дейност. Тези условия са свързани с климатичните условия и inter alia заледяването, което може да причини щети както на корабите, така и на уредите, а също така с ниските температури, които могат да засегнат двигателя на кораба. Тези специфични условия се влошават допълнително от фактори като морската топография на Финландия - плитки води и неравно морско дъно в разгърнат на гъсто архипелаг. При тези условия рисковете от корабокрушение, причинено от бури и течения при заледяване, е доста голям. Освен това има голяма популация на тюлени, които могат да предизвикат значителни загуби за риболовната промишленост, като повреждат уредите. Понякога и кормораните могат да предизвикат щети по уредите (хрилните мрежи).
(18)
Годишният брой събития, довели до изплащането на обезщетение, общите годишни платени обезщетения от асоциациите за застраховане в областта на рибарството и частта, която е възстановена от държавата за периода 2004-2009 г., са следните:
Година
Обхванати предприятия
Брой случаи
Изплатени обезщетения (в евро)
Възстановяване от държавата (в евро)
2009 г.
472
470
1 296 961
1 026 132
2008 г.
486
459
1 256 200
980 065
2007 г.
503
530
1 564 340
1 197 217
2006 г.
519
496
1 234 761
920 167
2005 г.
543
539
1 333 027
992 826
2004 г.
576
568
1 607 919
1 111 195
(19)
От извършените от асоциациите плащания около 50 % са свързани с уредите, 45 % - с корабите, и 5 % - с другото оборудване.
3. ОСНОВАНИЯ ЗА ОТКРИВАНЕ НА ОФИЦИАЛНАТА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ
(20)
Както е посочено по-горе (9), Комисията е уведомена за тази схема за помощ през 1995 г. в съответствие с член 144, буква а) от Договора за присъединяване на Република Финландия към Европейския съюз и след това е считана за съществуваща помощ по смисъла на член 88, параграф 1 от Договора за ЕО. Насоките, които са в сила до преразглеждането през 2004 г., съдържат специална разпоредба по отношение на помощта за застрахователни премии и именно на тази база въпросната схема за помощ е счетена за съвместима с вътрешния пазар. Тази разпоредба е премахната при преразглеждането от 2004 г.
(21)
С откриването на настоящата процедура според Комисията не може да се счита, че покриваните от схемата за застраховане в областта на рибарството щети са причинени от извънредни обстоятелства или от природни бедствия, а по-скоро от постоянно и свързано със структурата положение, а именно - постоянния и структурния контекст, в рамките на който се осъществява риболовната дейност във Финландия.
(22)
По тази причина, в съответствие с Насоките (10), Комисията счита, че тази помощ представлява оперативна помощ, която по принцип не е съвместима, тъй като резултатът от нея е повишаване на стопанската ликвидност на предприятията, които се ползват от нея, и тя е предоставена, без да се поставя каквото и да било задължение на получателя.
(23)
Комисията не е съгласна с аргументите на финландските органи, които оправдават схемата за помощ, като я квалифицират като услуга от общ икономически интерес по смисъла на член 106, параграф 2 от ДФЕС. Финландия не представи никакви конкретни аргументи, потвърждаващи, че предоставянето на застраховки на рибарските предприятия би могло да се окачестви като услуга от този вид. Следователно, предвид характеристиките на разглежданата схема, Комисията не счита, че тя може да бъде определена като такава. По-специално Комисията отбелязва, че асоциациите за застраховане в областта на рибарството предоставят застрахователни услуги само на конкретна група предприятия, чиято икономическа дейност се състои в производството на стоки, които се продават на пазара - а именно заетите в сектора на рибарството. Следователно Комисията изразява сериозни съмнения, че предоставянето на застраховка, покриваща търговски рискове, на избрана група икономически предприятия би могло да се определи като услуга от общ икономически интерес.
4. СТАНОВИЩА НА ФИНЛАНДСКИТЕ ОРГАНИ И НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИ ТРЕТИ СТРАНИ
4.1. Становища на финландските органи
(24)
Финландските органи напомнят основните характеристики на функционирането на тази застрахователна система. Те представят също така подробно описание на специфичните условия, пред които е изправена риболовната промишленост във Финландия: специфични климатични условия с лед и тъмнина през зимата, топографията на крайбрежните води с плитчини и неравно морско дъно, наличието на големи популации от тюлени.
(25)
Те представят информация също така, че частният застрахователен сектор не предлага застрахователно покритие на риболовната промишленост със същото равнище на покритие на този вид щети. В подкрепа на твърдението си те прилагат към отговора си писмо от Финландската конфедерация на финансовия сектор (Finanssialan Keskusliitto).
(26)
Освен това те отбелязват, че стойността на вноса е 6,8 пъти по-голяма от стойността на износа. През 2009 г. Финландия внася 95 046 тона риба на стойност 244,5 милиона евро, а изнася 59 905 тона на стойност 36 милиона евро. Само 30 % от консумираната риба е с произход от Финландия. През периода 2000-2009 г. годишното потребление на финландска риба е намаляло от 6,1 kg на 4,5 kg, докато потреблението на внесена риба се е увеличило от 6,6 kg на 11,2 kg. Според финландските органи това показва, че разглежданата схема за държавна помощ не може да окаже каквото и да било отрицателно въздействие върху конкуренцията.
(27)
Финландските органи напомнят, че в решението си за откриване на процедурата Комисията отбелязва, че премахването на разпоредбата, касаеща помощта за застрахователни премии, от Насоките от 2004 г. означава, че този вид държавна помощ вече не е разрешена. Финландските органи не са съгласни с тази позиция. Преди всичко тази застрахователна схема продължава да бъде напълно обоснована от специфичните климатични и географски условия във финландските води. Освен това тази схема е счетена за съвместима през 2000 г., макар че такава помощ не е включена в списъка на разрешените, които следва да се считат за съвместими с действащите по това време Насоки от 1997 г. (11), в аналогичен контекст на този от 2004 г. с Насоките от 2004 г. и от 2008 г.
(28)
В становището си обаче Финландия подчертава, че е готова да измени своята схема, както следва:
-
изключване на кораби, извършващи риболовна дейност в открито море, което на практика означава изключване на кораби с дължина над 12 метра,
-
допускане само на щети, претърпени в териториалните води на Финландия или в нейната изключителна икономическа зона,
-
покриване на щети, причинени само от специфичните условия във Финландия, т.е. причинени от неблагоприятните климатични и географски условия (лед, сняг, силни бури, подводни скали в плитчините) или от тюлените и кормораните, и претърпените от корабите и риболовните уреди, както и от транспортните и буксирните превозни средства и друго специфично оборудване за зимен риболов.
(29)
Финландия счита, че това изменение би могло да бъде извършено до 31 декември 2012 г. Две са причините, поради които това забавяне е необходимо: първо, необходимостта от изменение на текущото действащо законодателство, което представлява правната база на разглежданата схема (Закон № 331 от 23 юли 1958 г.), и второ, необходимостта от прекратяване на действащите договори по съществуващата схема. Следователно новата схема за застраховане в областта на рибарството ще може да влезе в сила на 1 януари 2013 г.
(30)
Както е посочено по-горе (12), с писмо от 19 септември 2011 г. финландските органи потвърждават своя ангажимент за изменение на законодателството, което представлява правната база за тази схема. Те отбелязват, че ако Комисията вземе своето окончателно решение в рамките на разумен период от време, те ще могат да внесат предложение в Парламента на Финландия достатъчно рано през 2012 г., за да може законът да влезе в сила на 1 януари 2013 г. Те все пак подчертават, че за въвеждането на новите правила е необходим преходен период, тъй като се налагат промени в условията на действащите застрахователни договори. Поради това те считат, че тези промени в споменатите договори биха могли да се извършат до 1 януари 2014 г. и изменените условия да се прилагат към предоставяната на застрахователите помощ от тази дата нататък.
4.2. Становища на трети страни
(31)
Две рибарски асоциации изпратиха становищата си на Комисията: Suoman Ammattikalastajaliitto и Katatalouden Keskuliitto. Подобно на финландските органи и двете асоциации акцентират върху специфичните условия за риболов във Финландия и липсата на предлагане на застраховки за покриваните щети. Едната от тях (Suoman Ammattikalastajaliitto) отбелязва, че Комисията не е представила никакви доказателства, че има вероятност тази схема за помощ да засегне конкуренцията между държавите-членки, като подчертава по-специално, че понастоящем само 7 % от консумираната в държавата риба е от професионален риболов и следователно риболовната промишленост и рибният пазар на Финландия зависят от вносна риба. По тази причина споменатата асоциация счита предварителното заключение, изразено при откриването на процедурата, за неоснователно.
(32)
Асоциациите за застраховане в областта на рибарството подкрепят така също изразената от финландските органи позиция. Те отбелязват, че риболовната промишленост във финландски води е изправена пред специфични климатични и географски условия. Асоциациите посочват, че разглежданата застрахователна система е създадена, тъй като няма предлагане от страна на частния застрахователен сектор, който не е готов да покрива такива рискове за риболовната дейност, която е без особено голямо значение. Освен това асоциациите за застраховане в областта на рибарството са задължени да застраховат всички рибари, които са установени в рамките на техния район на компетентност.
5. ОЦЕНЯВАНЕ НА ПОМОЩТА
5.1. Наличие на държавна помощ
(33)
Член 107, параграф 1 от ДФЕС гласи, че „Освен когато е предвидено друго в Договорите, всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар“.
(34)
Обезщетението, заплащано на рибарските предприятия от асоциациите за застраховане в областта на рибарството, се покрива отчасти със суми, отпускани на тези асоциации от държавата. Тези суми се изплащат от държавния бюджет. Тъй като това обезщетение предоставя финансово предимство за предприятията в риболовния сектор, то представлява секторно предимство, предоставено чрез ресурси на държавата.
(35)
Според съдебната практика на Съда самият факт, че едно предприятие е укрепило конкурентното си положение спрямо други конкурентни предприятия, като са му предоставени икономически облаги, които иначе не би получило в обичайния ход на осъществяване на своята дейност, говори за евентуално нарушаване на конкуренцията (13). Освен това помощта за предприятие, което функционира на пазар, който е отворен за търговия в рамките на Съюза, може да засегне търговията между държавите-членки (14).
(36)
Предвид значимостта на търговията с рибни продукти в рамките на Европейския съюз, разглежданата мярка укрепва позициите на тези предприятия на пазара на Съюза, а оттам и може да наруши или застрашава да наруши конкуренцията и да засегне търговията в рамките на Съюза (15). Фактът, че вносът е по-голям от износа или че по-голямата част от консумираната риба е от други държави, не е от значение. Напротив, той показва, че пазарът на продукти от риболов във Финландия всъщност е много отворен, а оттам и предполага, че помощта за финландските предприятия подпомага тяхната позиция по отношение на предприятията, установени в други държави-членки, и нарушава или заплашва да наруши конкуренцията. Дори фактът, че количеството на консумираната вносна риба може да се е увеличило в сравнение с количеството на консумираната риба, която не е от внос, не променя нищо от тази гледна точка. Той може единствено да ни наведе на мисълта, че финландските предприятия не са извършили необходимото, за да се приспособят към развитието на икономическите условия на пазара на продукти от риболов във Финландия. Във всеки случай тези предприятия се ползват от помощ, която подпомага тяхната позиция на вътрешния пазар по отношение на чуждестранните предприятия.
(37)
С оглед на изложеното по-горе може да се заключи, че са изпълнени предвидените в член 107, параграф 1 условия и че обезщетенията, които се изплащат на рибарските предприятия и идват от държавния бюджет, представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
5.2. Съвместимост с вътрешния пазар
5.2.1. Характер на разглежданата схема за помощ
(38)
Целта на схемата за застраховане в областта на рибарството е да покрива разходи, които частично се покриват от застрахователни премии. Тя не е помощ за застрахователни премии сама по себе си. Нейната цел не е да покрива част от застрахователните премии, а да покрива част от исковете за обезщетение, предявявани от предприятията към асоциациите за застраховане в областта на рибарството.
(39)
Тъй като обаче тези искове се предявяват към споменатите асоциации, които трябва да изплащат претърпените щети в допустимия размер, Комисията счита, че в резултат на помощта се понижават премиите, които рибарските предприятия биха заплатили, ако въпросните асоциации за застраховане в областта на рибарството не са очаквали да получат суми от държавата. Следователно последиците от нея са същите, както при схема за помощ за застрахователни премии. По тази причина въпросната схема може да се счита за схема за помощ за застрахователни премии.
5.2.2. Съвместимост с вътрешния пазар
(40)
Комисията не може да се съгласи със становището на финландските органи, в което заявяват, че ситуацията по отношение на Насоките от 2004 г. и от 2008 г. е съпоставима с тази от Насоките от 1997 г., като считат, че в никоя от тях не са включени разпоредби за помощ за застрахователни премии. Отпадането през 2004 г. на специфичната разпоредба за такава помощ, която преди това е била включена в Насоките от 2001 г. (16), показва, че Комисията - с преразглеждането от 2004 г. - ясно е определила, че такава помощ повече не може да се възползва от дерогация от принципа за несъвместимост на държавната помощ с вътрешния пазар и да се счита за съвместима с него, считано от датата на влизане в сила на Насоките от 2004 г. Това политическо решение е останало непроменено при следващото преразглеждане - а именно Насоките от 2008 г.
(41)
Освен това се е променила и общата рамка, в която Комисията оценява държавната помощ за застрахователни премии. През 2000 г. Комисията счита тази схема за държавна помощ за съвместима (17), що се отнася до обезщетението в резултат на „изключителните условия на финландските атмосферни условия и крайбрежни зони“. В обосновката си за вземането на това решение Комисията се позовава на ситуацията в земеделския сектор, за който също не е имало разпоредба в Насоките, която да се прилага за земеделския сектор, но при който Комисията - на база конкретен случай - има практика да взема положителни решения за мерки за помощ във връзка със застраховане срещу природни бедствия и изключителни застраховки. През 2000 г. Комисията изясни своята позиция както за земеделския, така и за риболовния сектор, като определи критерии, които трябва да се спазват при оценяването (18) на този вид помощ в съответните Насоки. Оттогава тези критерии все още фигурират в Насоките за земеделието (19), но вече са отпаднали от Насоките за рибарството. По тази причина, докато Комисията е определила точни критерии, при които помощта за застрахователни премии в земеделския сектор може да се счита за съвместима с вътрешния пазар, в Насоките за рибарството тези критерии са заличени. Следователно по отношение на риболовния сектор Комисията е задължена да се върне към общия принцип за несъвместимост на държавната помощ и да оценява съвместимостта или несъвместимостта на дадена схема от този род въз основа на разпоредбите, които могат да бъдат приложени.
(42)
Разпоредбата от настоящите Насоки, която може да бъде приложена, е параграф 4.9, според който мерките за помощ, за които няма приложими разпоредби в другите параграфи, посочващи различните категории помощ, която може да се счита за съвместима с вътрешния пазар, по принцип не могат да се считат за съвместими.
(43)
По изключение дадена схема за помощ може обаче да бъде счетена за съвместима, ако държавата-членка покаже, че въпросната схема съответства на различните принципи, които са определени в тези Насоки, и отговаря на целите на общата политика в областта на рибарството.
(44)
В своя отговор във връзка с откриването на процедурата Финландия прави конкретни предложения за изменение на тази схема в посока на ограничаване (20). Освен това Финландия обяснява продължаването ѝ с наличието на пазарен срив на застрахователния пазар за покриване на значителна част от тези щети.
(45)
В приложеното си към отговора писмо Финландската конфедерация на финансовия сектор (Finanssialan Keskusliitto) признава, че в настоящия си вид с асоциации за застраховане в областта на рибарството няма да може да покрива всички щети. Това покритие би било много ограничено, а в някои случаи - например за щети по уреди - дори не би било възможно. Застрахователните компании не могат да приемат такива рискове или, ако ги приемат, застрахователните премии биха били над разумно допустимите.
(46)
Това показва, че асоциациите за застраховане в рибарството не могат да нарушат конкуренцията по отношение на частните застрахователни компании. Това показва липсата на покритие на тези щети от частни дружества на финландския пазар.
(47)
Комисията счита, че мярката за държавна помощ, насочена към покриването на липса на определен продукт на пазара, може да се счита за съвместима с вътрешния пазар, когато изпълнява цели от общ интерес. Това отговаря на изискванията на точка 4.9 от Насоките относно спазването на заложените в Насоките принципи и на целите на общата политика в областта на рибарството.
(48)
Целите на общата политика в областта на рибарството са да се гарантира експлоатацията на живите водни ресурси, която създава условия за устойчивост както в икономически и екологичен план, така и от социална гледна точка (21). Комисията счита, че тази схема - с измененията ѝ в съответствие с описаните от Финландия промени - би могла да допринесе за осигуряването на такива условия. Освен прилагането на правилата за опазване и управление при експлоатацията на тези ресурси, тя би дала възможност за продължаване на риболова в специфичните условия на крайбрежните води на Финландия, включително щетите, нанесени на оборудването (риболовни мрежи) от тюлени, а понякога и от корморани. Това би помогнало да бъдат осигурени стабилни икономически, екологични и социални условия за рибарските предприятия, изправени пред специфичните ограничения при осъществяването на риболова в тези води. Това ще спомогне също така за поддържане на социално-икономическата структура на въпросните крайбрежни общности.
(49)
Комисията отбелязва също така, че след като бъде изменена, тази схема в никакъв случай няма да предлага пълно обезщетение за въпросните щети. Прилаганата понастоящем система - първо със самоучастие и после само с частично възстановяване на изплатеното обезщетение (22) - ще бъде запазена. Следователно се запазва и ответното действие, необходимо от страна на получателите по тази схема за помощ, което се изисква съгласно точка 3.3 от Насоките.
(50)
Накрая Комисията счита за приемлив периода, от който Финландия заявява, че се нуждае за изменение на схемата (23). Предвид необходимата законодателна процедура срокът до 1 януари 2013 г. за влизане в сила на закона за изменение на настоящата правна база за тази схема е разумен. Освен това дотогава действащите застрахователни договори между рибарските предприятия и асоциациите за застраховане в областта на рибарството ще бъдат подновявани в хода на 2012 г. съгласно прилаганите към съответния момент условия и ще изтекат през 2013 г. С основание тези договори трябва да останат в сила до изтичането си при договорените условия. След това те ще бъдат подновени през 2013 г. в съответствие с новите условия, приложими към дадения момент. Следователно крайният срок за адаптиране на тези договори до 31 декември 2013 г. и влизането им в сила на следващия ден - т.е. 1 януари 2014 г. - е разумен.
6. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(51)
С оглед на представения по-горе анализ Комисията стига до заключението, че схемата за застраховане в областта на рибарството може да се счита за съвместима с вътрешния пазар, след като бъде изменена в съответствие със следните принципи:
-
изключване на кораби, извършващи риболовна дейност в открито море, което на практика означава изключване на кораби с дължина над 12 метра,
-
допускане само на щети, претърпени в териториалните води на Финландия или в нейната изключителна икономическа зона,
-
покриване само на щети, причинени от специфичните условия във Финландия, т.е. причинени от неблагоприятните климатични или географски условия (лед, сняг, силни бури, подводни скали в плитките води) или от тюлените и кормораните, и претърпени от корабите и риболовните уреди, както и от транспортните и буксирните превозни средства и друго специфично оборудване за зимен риболов.
(52)
Комисията отчита ангажимента на финландските органи да изменят правната база за тази схема за помощ най-късно до 1 януари 2013 г., за да могат условията на застрахователните договори да бъдат променени най-късно до 1 януари 2014 г.,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. Съществуващата схема за помощ - „схема за застраховане в областта на рибарството“ - която беше обект на предложение за подходящи мерки след преразглеждането на Насоките за преглед на държавната помощ за рибарство и аквакултура, ще бъде съвместима с вътрешния пазар, след като бъде изменена в съответствие със следния ангажимент, поет от Финландия:
-
изключване на кораби, извършващи риболовна дейност в открито море, което на практика означава изключване на кораби с дължина над 12 метра,
-
допускане само на щети, претърпени в териториалните води на Финландия или в нейната изключителна икономическа зона,
-
покриване на щети, причинени само от специфичните условия във Финландия, т.е. причинени от неблагоприятните климатични и географски условия (лед, сняг, силни бури, подводни скали в плитчините) или от тюлените и кормораните, и претърпени от корабите и риболовните уреди, както и от транспортните и буксирните превозни средства и друго специфично оборудване за зимен риболов.
2. Правните разпоредби за изменение на тази схема влизат в сила най-късно до 1 януари 2013 г., а съответните застрахователни договори, сключени на база на новите разпоредби, влизат в сила най-късно до 1 януари 2014 г.
Член 2
Адресат на настоящото решение е Република Финландия.
Съставено в Брюксел на 11 януари 2012 година.
BESCHLUSS DER KOMMISSION
vom 11. Januar 2012
zur staatlichen Beihilfe C 21/10 (ex E 1/10) - Finnland - Nichtannahme zweckdienlicher Maßnahmen für die Fischereiversicherungsregelung nach der Verabschiedung überarbeiteter Leitlinien für die Prüfung staatlicher Beihilfen im Fischerei- und Aquakultursektor durch die Kommission
(Bekanntgegeben unter Aktenzeichen K(2011) 10065)
(Nur die finnische und der schwedische Text sind verbindlich)
(Text von Bedeutung für den EWR)
(2012/287/EU)
DIE EUROPÄISCHE KOMMISSION -
gestützt auf den Vertrag über die Arbeitsweise der Europäischen Union, insbesondere auf Artikel 108 Absätze 1 und 2,
nach Aufforderung der Beteiligten zur Äußerung (1) gemäß dem genannten Artikel,
in Erwägung nachstehender Gründe:
1. VERFAHREN
(1)
2004 nahm die Kommission überarbeitete Leitlinien für die Prüfung staatlicher Beihilfen im Fischerei- und Aquakultursektor an (nachstehend „Leitlinien“) (2). Mit Schreiben vom 21. Oktober 2004 forderte die Kommission die Mitgliedstaaten, unter anderem Finnland, gemäß Ziffer 5.2 dieser Leitlinien auf, ihre geltenden Beihilferegelungen bis spätestens 1. Januar 2005 zu ändern, um sie mit den neuen Leitlinien in Einklang zu bringen, und bis spätestens 15. November 2004 schriftlich zu bestätigen, dass sie die vorgeschlagenen zweckdienlichen Maßnahmen annehmen (3).
(2)
Mit Schreiben vom 15. November 2004, vom 20. Januar 2005 und vom 14. Juni 2005 teilte Finnland mit, dass es nicht einverstanden sei, die Beihilferegelung „Fischereiversicherungsregelung“ zur Anpassung an die neuen Leitlinien zu ändern. Diese Regelung wurde der Kommission am 27. April 1995 auf der Grundlage von Artikel 144 Buchstabe a des Vertrags über den Beitritt Finnlands zur Europäischen Union mitgeteilt und deshalb als bestehende Beihilfe im Sinne des Artikels 88 Absatz 1 des EG-Vertrags (jetzt Artikel 108 Absatz 1 des Vertrags über die Arbeitsweise der Europäischen Union (AEUV)) angesehen.
(3)
Am 11. Oktober 2005 fand ein Treffen zwischen der Kommission und Finnland statt. Finnland übermittelte mit Schreiben vom 24. November 2005 zusätzliche Informationen.
(4)
2008 wurden die Leitlinien erneut überarbeitet (4), und die Kommission forderte die Mitgliedstaaten dieses Mal mit Schreiben vom 15. April 2008 auf, bestehende Beihilferegelungen bis spätestens 1. September 2008 zu ändern (5).
(5)
Finnland antwortete mit Schreiben vom 30. Mai 2008, dass es weiterhin bereit wäre, die Fischereiversicherungsregelung entsprechend den Vorschlägen von 2005 zu ändern, nicht aber in dem Umfang, wie ihn die zweckdienlichen Maßnahmen erforderten. Am 6. März 2009 fand zwischen der Kommission und Finnland ein neues Treffen statt.
(6)
Am 1. Oktober 2009 schickte die Kommission ein letztes Auskunftsersuchen mit dem Hinweis, dass sie sich gezwungen sähe, das Verfahren nach Artikel 19 Absatz 2 und Artikel 4 Absatz 4 der Verordnung (EG) Nr. 659/1999 desRates (6) anzuwenden und das förmliche Prüfverfahren gemäß Artikel 108 Absatz 2 AEUV einzuleiten, sollte Finnland die vorgeschlagenen zweckdienlichen Maßnahmen nicht annehmen. Finnland antwortete mit Schreiben vom 18. November 2009.
(7)
Da Finnland den Vorschlag zur Änderung der betreffenden Regelung nicht vollständig angenommen hat, beschloss die Kommission, das genannte Verfahren einzuleiten. Dieser Beschluss wurde mit Schreiben vom 15. September 2010 mitgeteilt und im Amtsblatt veröffentlicht (7).
(8)
Finnland antwortete mit Schreiben vom 15. November 2010. Außerdem erhielt die Kommission im Anschluss an die Veröffentlichung ihres Beschlusses im Amtsblatt Stellungnahmen von drei Beteiligten: zwei Schreiben von zwei Verbänden finnischer Berufsfischer, Suomen Ammatikalastajalitto SAKL ry (Schreiben vom 8. November 2011) und Kalatalouden Keskusliitto (Schreiben vom 16. November 2010) sowie ein Schreiben der sechs bestehenden Fischereiversicherungsgesellschaften in Finnland (Schreiben vom 16. November 2010). Kopien dieser Schreiben wurden den finnischen Behörden am 6. Dezember 2010 zugestellt. Am 13. Januar 2011 suchten Vertreter der genannten Beteiligten die Dienststellen der Kommission auf und legten ergänzende Unterlagen vor.
(9)
Aufgrund des Klärungsbedarfs der Kommission zu einigen Angaben im Schreiben vom 15. November 2010 wurde für den 4. April 2011 mit den finnischen Behörden ein Treffen in Brüssel anberaumt. Außerdem übermittelten die finnischen Behörden am 13. April und am 13. Mai 2011 zusätzliche Informationen.
(10)
Nachdem Finnland wissen ließ, dass es bereit sei, die Regelung so zu ändern, dass sie mit dem Binnenmarkt vereinbar ist, forderte die Kommission Finnland mit Schreiben vom 6. Juli 2011 abschließend auf, seine offizielle Zusage zur Änderung der Vorschriften, die die Rechtsgrundlage für die betreffende Regelung bilden, zu bestätigen. Finnland kam dieser Aufforderung mit Schreiben vom 19. September 2011 nach.
2. BESCHREIBUNG DER BEIHILFE
(11)
Die Beihilferegelung gründet sich auf das finnische Gesetz Nr. 331 vom 23. Juli 1958, zuletzt geändert durch das Gesetz Nr. 1236 vom 29. Januar 1999 (8). Finnland notifizierte der Kommission diese Regelung kurz nach seinem Beitritt zur Europäischen Gemeinschaft, gestützt auf Artikel 144 Buchstabe a des Vertrags über den Beitritt Finnlands zur Europäischen Union. Seither gilt diese Beihilferegelung als bestehende Beihilfe im Sinne des Artikels 88 Absatz 1 des EG-Vertrags (jetzt Artikel 108 Absatz 1 AEUV).
(12)
Begünstigte dieser Versicherungsregelung sind Fischereibetriebe, die in Finnland durchgehend Fischfang betreiben. Die Versicherung wird von sechs Fischereiversicherungsgesellschaften in ganz Finnland angeboten. Jede Versicherungsgesellschaft deckt einen bestimmten geografischen Bereich ab.
(13)
Gemäß Artikel 7 des Gesetzes wird den Fischereiversicherungsgesellschaften jährlich eine staatliche Beihilfe in Höhe eines bestimmten Prozentsatzes der Schadensersatzforderungen gezahlt, die eine Gesellschaft im Rahmen der unter dieses Gesetz fallenden Versicherungsverträge beglichen hat. Gemäß Artikel 2 besteht ein Schadensersatzanspruch in folgenden Fällen:
-
Schäden an Netzen, Lachs-Leinen, Langleinen und daran befestigten Ankern, Tauen und sonstigem Beiwerk;
-
Schäden an in Finnland registrierten Fischereifahrzeugen;
-
Schäden an Transport- und Schleppfahrzeugen für die Eisfischerei im Winter, an Fischerhütten, Waden- oder Schleppnetzen.
(14)
Gesetzlich festgelegt ist auch, unter welchen Voraussetzungen ein Schadensersatzanspruch besteht. Die folgenden Voraussetzungen sind für die Würdigung der Kommission besonders relevant: Die versicherten Gegenstände müssen von ausreichend solider Machart und voll funktionsfähig sein; die Ausrüstung muss in Höhe ihres vollen Werts versichert werden; der Schaden muss zuverlässig nachgewiesen werden.
(15)
In seinem Schreiben vom 15. November 2004 hat Finnland erläutert, wie diese Beihilferegelung in Bezug auf Schäden funktioniert, die Fischereibetrieben entstehen. Zunächst gibt es einen von der Höhe der Ersatzforderung abhängigen Selbstbehalt, der sich bei Schäden bis zu 504,56 EUR auf 25 % und bei Schäden über diesen Betrag hinaus auf 5 % beläuft; nach Abzug dieses Selbstbehalts ergibt sich der Betrag, den die Fischereiversicherungsgesellschaft dem Fischereibetrieb als Entschädigung zahlt. Vom Staat erstattet werden der Fischereiversicherungsgesellschaft 40 % der Schadensersatzleistung bei Schäden bis zu 504,56 EUR und 90 % bei Schäden über diesen Betrag hinaus.
(16)
In seinem nachfolgenden Schreiben vom 24. November 2005 schlug Finnland vor, diese Regelung so zu ändern, dass staatliche Beihilfen nur in Schadensersatzfällen gezahlt würden, die mit den besonderen Bedingungen Finnlands zusammenhängen, unter anderem der Bedingung, dass der Schaden nördlich des 59. Breitengrades eintritt.
(17)
Finnland erklärt in seinem Schreiben vom 15. November 2004, was unter den besonderen Bedingungen für die Fischerei in Finnland zu verstehen ist. Es geht um die klimatischen Verhältnisse, unter anderem um Eisbildung, die zu Schäden an Schiffen und Gerät führen können, und um Temperaturen unter dem Gefrierpunkt, die Maschinenschäden verursachen können. Verstärkt werden diese widrigen Umstände noch durch die Meerestopographie in Finnland, mit flachen Gewässern und unebenem Meeresboden in einem Schärenmeer mit tausenden von Inseln; unter solchen Umständen ist das Risiko, bei Sturm oder starken Strömungen unter eisigen Bedingungen Schiffbruch zu erleiden, ziemlich hoch. Darüber hinaus gibt es eine große Seehundpopulation, die Netze zerreißt und der Fischwirtschaft dadurch beträchtliche Verluste zufügt; auch Kormorane richten mitunter Schäden an Netzen (Kiemennetze) an.
(18)
In der nachstehenden Tabelle sind die Zahl der Schadensfälle, die Schadensersatzleistungen seitens der Fischereiversicherungsgesellschaften insgesamt und die Erstattungsbeträge seitens des Staates für die Jahre 2004 bis 2009 zusammengestellt:
Jahr
Betroffene Betriebe
Anzahl Schadensfälle
Entschädigungssumme (in EUR)
Vom Staat erstattet (in EUR)
2009
472
470
1 296 961
1 026 132
2008
486
459
1 256 200
980 065
2007
503
530
1 564 340
1 197 217
2006
519
496
1 234 761
920 167
2005
543
539
1 333 027
992 826
2004
576
568
1 607 919
1 111 195
(19)
Die Zahlungen der Versicherungsgesellschaften betrafen zu ca. 50 % Fanggerät, zu 45 % Fischereifahrzeuge und zu 5 % andere Ausrüstungen.
3. GRÜNDE FÜR DIE EINLEITUNG DES FÖRMLICHEN PRÜFVERFAHRENS
(20)
Wie bereits erwähnt (9), wurde diese Beihilferegelung der Kommission 1995 auf der Grundlage von Artikel 144 Buchstabe a des Vertrags über den Beitritt Finnlands zur Europäischen Union gemeldet und gilt seither als bestehende Beihilfe im Sinne des Artikels 88 Absatz 1 des EG-Vertrags. Die Leitlinien, die bis zur Überarbeitung 2004 galten, enthielten eine besondere Klausel über Beihilfen zu Versicherungsprämien, und auf dieser Grundlage wurde die Beihilferegelung als mit dem Binnenmarkt vereinbar eingestuft. Diese Klausel wurde in der überarbeiteten Fassung von 2004 gestrichen.
(21)
Die Kommission führte bei der Einleitung des Verfahrens an, dass bei den Schäden, die durch die Fischereiversicherungsregelung abgedeckt sind, nicht von außergewöhnliche Ereignissen oder Naturkatastrophen ausgegangen werden könne, sondern die Ursachen vielmehr dauerhaft und strukturbedingt, d. h. auf die gleichbleibenden Umstände zurückzuführen seien, unter denen im Winter in finnischen Gewässern Fischfang betrieben wird.
(22)
Die Beihilfe wurde von der Kommission deshalb im Einklang mit den Leitlinien (10) als Betriebsbeihilfe eingestuft, die grundsätzlich mit dem Binnenmarkt unvereinbar ist, da sie der Verbesserung der finanziellen Lage der begünstigten Betriebe dient und gewährt wird, ohne die Empfänger zu einer Gegenleistung zu verpflichten.
(23)
Die Kommission schloss sich der Argumentation der finnischen Behörden, die Beihilferegelung bezöge sich auf eine Dienstleistung von allgemeinem wirtschaftlichem Interesse im Sinne des Artikels 106 Absatz 2 AEUV und sei daher gerechtfertigt, nicht an. Finnland führte keine spezifischen Argumente an, warum eine Versicherung für Fischereibetriebe als eine solche Dienstleistung qualifiziert werden könnte, und die Kommission konnte in den Eigenheiten der Regelung keine Anhaltspunkte finden, die eine solche Einstufung rechtfertigen würden. Die Kommission stellte insbesondere fest, dass die Fischereiversicherungsgesellschaften ihre Versicherungsleistungen nur einer bestimmten Gruppe von Unternehmen anbieten, deren Wirtschaftstätigkeit darin besteht, Waren für den Verkauf auf dem Markt zu produzieren, nämlich den im Fangsektor tätigen Unternehmen. Die Kommission bezweifelte daher stark, dass von einer Dienstleistung von allgemeinem wirtschaftlichem Interesse die Rede sein könne, wenn einer ausgewählten Gruppe von Wirtschaftsunternehmen kommerzielle Versicherungsleistungen garantiert werden.
4. STELLUNGNAHMEN DER FINNISCHEN BEHÖRDEN UND BETEILIGTER DRITTER
4.1. Bemerkungen der finnischen Behörden
(24)
Die finnischen Behörden erinnerten an die Hauptmerkmale der Versicherungsregelung. Sie haben eingehend die spezifischen Bedingungen für den Fangsektor in Finnland beschrieben: die besonderen klimatischen Verhältnisse mit Eis und Dunkelheit im Winter, die Topographie der Küstengewässer mit geringen Wassertiefen und unebenem Meeresboden, das Vorkommen einer großen Seehundpopulation.
(25)
Darüber hinaus führten sie an, dass es für den Fangsektor keine Angebote des privaten Versicherungssektors mit vergleichbarem Versicherungsschutz für diese Art von Schäden gibt. Zur Untermauerung ihrer Argumente fügten sie ihrer Antwort ein Schreiben der finnischen Vereinigung der Finanzindustrie Finanssialan Keskusliitto bei.
(26)
Sie wiesen außerdem darauf hin, dass der Wert der Einfuhren den Wert der Ausfuhren um das 6,8-fache übersteigt. 2009 führte Finnland 95 046 Tonnen Fisch im Wert von 244,5 Mio. EUR ein, dagegen nur 59 905 Tonnen im Wert von 36 Mio. EUR aus. Lediglich 30 % des verbrauchten Fischs stammen aus Finnland. Der Jahresverbrauch an finnischem Fisch sank zwischen 2000 und 2009 von 6,1 kg auf 4,5 kg, während er bei eingeführtem Fisch von 6,6 kg auf 11,2 kg stieg. Diese Zahlen belegen nach Ansicht der finnischen Behörden, dass es unmöglich sein kann, dass die staatliche Beihilferegelung den Wettbewerb beeinträchtigt.
(27)
Die finnischen Behörden greifen auf, dass die Kommission bei Einleitung des Verfahrens zu dem Schluss gelangt sei, die Streichung der Klausel über Beihilfen für Versicherungsprämien bedeutete, dass solche Beihilfen nicht mehr zulässig seien. Die finnischen Behörden schließen sich dieser Argumentation nicht an. Zum einen sei diese Versicherungsregelung aufgrund der besonderen klimatischen und geografischen Bedingungen in den finnischen Gewässern nach wie vor vollkommen gerechtfertigt. Außerdem wurde diese Regelung im Jahr 2000 als vereinbar angesehen, obwohl eine derartige Beihilfe in den Leitlinien von 1997 (11), die zum damaligen Zeitpunkt galten, nicht unter den Beihilfen aufgeführt war, die als mit dem Gemeinsamen Markt vereinbar angesehen werden konnten, d. h. eine vergleichbare Situation vorlag wie nach 2004 mit den Leitlinien 2004 und 2008.
(28)
Dennoch gab Finnland in seiner Stellungnahme an, dass es bereit sei, die Regelung wie folgt zu ändern:
-
Ausschluss von Hochsee-Fischereifahrzeugen, d. h. praktisch Beschränkung der Regelung auf Schiffe bis maximal 12 m Länge;
-
Anspruch nur für Schäden, die in den Hoheitsgewässern oder der ausschließlichen Wirtschaftszone Finnlands entstehen;
-
Versicherungsschutz nur für die Schäden, die durch die besonderen Bedingungen in Finnland verursacht werden, d. h. durch widrige klimatische oder geografische Umstände (Eis, Schnee, starke Stürme, Untiefen) oder von Seehunden oder Kormoranen, sowohl an Fischereifahrzeugen und Fanggerät als auch an Transport- und Schleppfahrzeugen und anderer Ausrüstung für den Fischfang im Winter.
(29)
Finnland ist der Ansicht, dass diese Änderung bis 31. Dezember 2012 abgeschlossen sein könnte. Diese Frist ist aus zwei Gründen erforderlich: zum einen müssen die geltenden Vorschriften geändert werden, die die Rechtsgrundlage für diese Regelung bilden (Gesetz Nr. 331 vom 23. Juli 1958), und zum anderen müssen die nach der jetzigen Regelung geschlossenen Verträge gekündigt werden. Die neue Fischereiversicherungsregelung würde dann am 1. Januar 2013 in Kraft treten.
(30)
Wie bereits erwähnt (12), haben die finnischen Behörden ihre Zusage, die Rechtsgrundlage für diese Regelung zu ändern, mit Schreiben vom 19. September 2011 bestätigt. Sie gaben an, dass sie - sollte die Kommission ihren endgültigen Beschluss in absehbarer Zeit erlassen - ihrem Parlament so rechtzeitig im Jahr 2012 einen Vorschlag unterbreiten könnten, dass das Gesetz am 1. Januar 2013 in Kraft treten könnte. Allerdings betonten sie, dass zur Einführung der neuen Vorschriften ein Übergangszeitraum erforderlich sei, da auch die laufenden Versicherungsverträge geändert werden müssten. Sie hielten es für wahrscheinlich, dass diese Vertragsänderungen zum 1. Januar 2014 abgeschlossen sein und die geänderten Bedingungen für die Beihilfe, die den Versicherern gewährt wird, ab diesem Datum Anwendung finden könnten.
4.2. Bemerkungen beteiligter Dritter
(31)
Zwei Fischereiverbände richteten Bemerkungen an die Kommission: Suoman Ammattikalastajaliitto und Katatalouden Keskuliitto. Beide Verbände verwiesen in Einklang mit den Argumenten der finnischen Behörden auf die besonderen Bedingungen des Fischfangs in Finnland und das Fehlen privater Versicherungen für die besondere Art von Schäden. Ein Verband (Suoman Ammattikalastajaliitto) stellte fest, dass die Kommission keinerlei Nachweis dafür erbracht hätte, dass diese Beihilferegelung geeignet sein könnte, den Wettbewerb zwischen den Mitgliedstaaten zu beeinträchtigen, und merkte insbesondere an, dass die Berufsfischerei derzeit lediglich 7 % der inländischen Fischnachfrage decken würde und Finnlands Fischwirtschaft und der Markt für Fischereierzeugnisse mithin auf Fischeinfuhren angewiesen sei. Deshalb hält dieser Verband die Schlussfolgerung, die bei Einleitung des Verfahrens geäußert wurde, für unbegründet.
(32)
Auch die Fischereiversicherungsgesellschaften unterstützen die Argumentation der finnischen Behörden. Sie weisen darauf hin, dass der Fangsektor in den finnischen Gewässern mit besonderen klimatischen und geografischen Erschwernissen zu kämpfen habe. Sie führen an, dass die Versicherungsregelung eingeführt wurde, weil der private Versicherungssektor nicht bereit gewesen sei, die Risiken eines so marginalen Wirtschaftszweigs wie Fischfang abzudecken, und daher ein vergleichbares Angebot fehlte. Auch sind die Fischereiversicherungsgesellschaften verpflichtet, alle Fischer in ihrem räumlichen Zuständigkeitsbereich zu versichern.
5. WÜRDIGUNG DER BEIHILFE
5.1. Vorliegen einer staatlichen Beihilfe
(33)
Nach Artikel 107 Absatz 1 AEUV sind, soweit in den Verträgen nicht etwas anderes bestimmt ist, „staatliche oder aus staatlichen Mitteln gewährte Beihilfen eines Mitgliedstaats gleich welcher Art, die durch die Begünstigung bestimmter Unternehmen oder Produktionszweige den Wettbewerb verfälschen oder zu verfälschen drohen, mit dem Binnenmarkt unvereinbar, soweit sie den Handel zwischen Mitgliedstaaten beeinträchtigen“.
(34)
Die Entschädigungen, die die Fischereiversicherungsgesellschaften den Fischereibetrieben zahlen, sind zum Teil Gelder, die der Staat diesen Gesellschaften zahlt. Diese Gelder stammen aus dem Staatshaushalt. Da diese Entschädigungen den Unternehmen im Fangsektor einen finanziellen Vorteil verschaffen, handelt es sich um eine aus staatlichen Mitteln gewährte Begünstigung eines bestimmten Sektors.
(35)
Nach der Rechtsprechung des Gerichtshofs kann allein der Umstand, dass die Wettbewerbsposition eines Unternehmens gegenüber Konkurrenten gestärkt wird, indem ihm ein wirtschaftlicher Vorteil verschafft wird, den es unter normalen Geschäftsbedingungen nicht erhalten würde, eine mögliche Wettbewerbsverzerrung bedeuten (13). Außerdem kann jede Beihilfe für ein Unternehmen, das auf einem Markt tätig ist, auf dem innergemeinschaftlicher Handel stattfindet, den Handel zwischen den Mitgliedstaaten beeinträchtigen (14).
(36)
Innerhalb der Europäischen Union wird umfangreich mit Fischereierzeugnissen gehandelt, und die Stellung dieser Unternehmen auf dem EU-Markt wird durch die Beihilfemaßnahme gestärkt, so dass der Wettbewerb durchaus verzerrt werden und der Handel innerhalb der EU beeinträchtigt werden kann (15). Die Tatsache, dass mehr ein- als ausgeführt wird und der meiste konsumierte Fisch aus dem Ausland stammt, ist unerheblich. Sie belegt im Gegenteil, dass der finnische Markt für Fischereierzeugnisse tatsächlich sehr offen ist, und legt nahe, dass die finnische Beihilfe die Stellung der finnischen Unternehmen gegenüber Unternehmen in anderen Mitgliedstaaten stärkt und dadurch den Wettbewerb verzerrt oder zu verzerren droht. Auch die Tatsache, dass die Menge von verbrauchtem eingeführten Fisch im Vergleich zu nicht eingeführtem Fisch gestiegen ist, ändert hieran nichts; sie könnte lediglich ein Hinweis darauf sein, dass es die finnischen Unternehmen versäumt haben, die notwendigen Anpassungen vorzunehmen, die die marktpolitische Entwicklung für Fischereierzeugnisse in Finnland erfordert hätten. Die Unternehmen werden auf jeden Fall durch eine Beihilfe begünstigt, die ihre Stellung auf dem Binnenmarkt gegenüber ausländischen Unternehmen stärkt.
(37)
Dies lässt den Schluss zu, dass die Bedingungen von Artikel 107 Absatz 1 erfüllt sind und die Entschädigung, die den finnischen Fischereibetrieben aus staatlichen Mitteln gezahlt wird, eine staatliche Beihilfe im Sinne von Artikel 107 Absatz 1 AEUV darstellt.
5.2. Vereinbarkeit mit dem Binnenmarkt
5.2.1. Art der Beihilferegelung
(38)
Die Fischereiversicherungsregelung zielt darauf ab, Ausgaben zu decken, die teilweise durch Versicherungsprämien gedeckt sind. Es handelt sich nicht um direkte Zuschüsse zu Versicherungsprämien; nicht ein Teil der Versicherungsprämien wird getragen, sondern ein Teil der Schadensersatzforderungen der Betriebe an ihre Fischereiversicherungsgesellschaften.
(39)
Da die Versicherungsgesellschaften jedoch die an sie gerichteten Forderungen im Umfang der erstattungsfähigen Schadenshöhe begleichen müssen, dient die Beihilfe nach Auffassung der Kommission dazu, die Versicherungsprämien zu senken, die die Fischereibetriebe hätten zahlen müssen, wenn die Versicherungsgesellschaften nicht mit Staatsgeldern hätten rechnen können. Sie hat damit dieselbe Wirkung wie ein Zuschuss zu Versicherungsprämien. Diese Regelung lässt sich daher als Beihilfe zu Versicherungsprämien einstufen.
5.2.2. Vereinbarkeit mit dem Binnenmarkt
(40)
Die Kommission kann sich der Meinung der finnischen Behörden nicht anschließen, wenn diese erklären, dass die Situation in Bezug auf die Leitlinien 2004 und 2008 vergleichbar war mit der Situation bei den Leitlinien 1997, da es jeweils keine Bestimmung über Beihilfen zu Versicherungsprämien gab. Die Streichung im Jahr 2004 einer solchen Bestimmung, die in den Leitlinien 2001 verankert worden war (16), zeigt, dass die Kommission bei der Überarbeitung 2004 klar davon ausgegangen ist, dass eine solche Beihilfe ab Inkrafttreten der Leitlinien 2004 nicht länger zu den Ausnahmen von der Unvereinbarkeit mit dem Binnenmarkt gezählt werden und als vereinbar eingestuft werden konnte. Diese politische Entscheidung wurde auch bei der nächsten Überarbeitung nicht rückgängig gemacht, d. h. auch die Leitlinien 2008 enthielten keine solche Bestimmung.
(41)
Außerdem hat sich das allgemeine Umfeld, in dem die Kommission staatliche Beihilfen zu Versicherungsprämien beurteilt, geändert. Diese staatliche Beihilferegelung wurde von der Kommission im Jahr 2000 (17) aufgrund der Entschädigungen im Zuge „außergewöhnlicher Umstände, die speziell für finnisches Wetter und finnische Küstengemeinden gelten“ als vereinbar angesehen. In ihren Erwägungsgründen für diese Entscheidung führte die Kommission den Agrarsektor an, für den es in den vergleichbaren Agrarleitlinien auch keine entsprechende Bestimmung gab, in dem die Kommission aber im Einzelfall meistens positiv über Beihilfemaßnahmen in Verbindung mit der Absicherung gegen Naturkatastrophen und außergewöhnlichen Versicherungen urteilte. Im Jahr 2000 hat die Kommission ihre Politik dann für den Agrar- und den Fischereisektor klarer definiert und in die jeweiligen Leitlinien Kriterien aufgenommen, nach denen derartige Beihilfen beurteilt werden sollten (18). In den Leitlinien für den Agrarsektor (19) existieren solche Kriterien auch weiterhin, in den Leitlinien für den Fischereisektor jedoch nicht mehr. Für den Agrarsektor hat die Kommission also genaue Kriterien zur Beurteilung von Beihilfen zu Versicherungsprämien festgelegt, solche aus den Leitlinien für den Fischereisektor jedoch wieder gestrichen. Daher muss die Kommission für den Fischereisektor wieder zum allgemeinen Grundsatz der Unvereinbarkeit staatlicher Beihilfen zurückkehren und für jede Regelung dieser Art anhand der jeweils geltenden Bestimmungen deren Vereinbarkeit oder Unvereinbarkeit feststellen.
(42)
Anwendung findet in den laufenden Leitlinien die Nummer 4.9, wonach Beihilfen für Maßnahmen, die unter den vorausgegangenen Nummern über zu vereinbarende Beihilfearten nicht vorgesehen sind, grundsätzlich mit dem Gemeinsamen Markt unvereinbar sind.
(43)
Eine Beihilferegelung kann jedoch ausnahmsweise als vereinbar angesehen werden, wenn der betreffende Mitgliedstaat nachweist, dass sie den verschiedenen Grundsätzen in den Leitlinien entsprechen und zu den Zielen der gemeinsamen Fischereipolitik beitragen.
(44)
In seiner Antwort auf die Einleitung des Verfahrens hat Finnland konkrete Vorschläge unterbreitet, wie die Regelung enger gefasst werden könnte (20). Außerdem hat es die Fortführung der Regelung damit begründet, dass es auf dem Versicherungsmarkt für einen Großteil dieser Art von Schäden keine Versicherung gäbe.
(45)
Im Schreiben der finnischen Vereinigung der Finanzindustrie Finanssialan Keskusliitto, das dieser Antwort beilag, wird bestätigt, dass nicht alle Schäden so abgedeckt werden könnten, wie die Fischereiversicherungsgesellschaften dies derzeit tun. Der Versicherungsschutz wäre nur sehr begrenzt und könnte in einigen Fällen, etwa für Schäden an Fanggeräten, gar nicht gewährt werden. Versicherungsunternehmen könnten solche Schäden nicht als versicherbar einstufen und wenn doch, wären Versicherungsprämien in unzumutbarer Höhe fällig.
(46)
Folglich nehmen die Fischereiversicherungsgesellschaften keine wettbewerbsverzerrende Stellung gegenüber privaten Versicherungsunternehmen ein. Dies bezeichnet ein Versagen des finnischen Marktes, für diese Art von Schäden einen angemessenen Versicherungsschutz zu bieten.
(47)
Eine staatliche Beihilfe, die ein Marktversagen korrigiert, kann nach Auffassung der Kommission als mit dem Binnenmarkt vereinbar angesehen werden, wenn es um Anliegen von gemeinsamem Interesse geht. Dies entspricht Nummer 4.9 der Leitlinien bezüglich der Einhaltung der Grundsätze und der Ziele der gemeinsamen Fischereipolitik.
(48)
Ziel der gemeinsamen Fischereipolitik ist es, die Nutzung lebender aquatischer Ressourcen unter nachhaltigen wirtschaftlichen, ökologischen und sozialen Bedingungen zu gewährleisten (21). Die Kommission ist der Ansicht, dass diese Regelung in der von Finnland vorgeschlagenen geänderten Fassung dazu beitragen würde, solche Bedingungen zu schaffen. Zusammen mit den Bestandserhaltungs- und Bestandsbewirtschaftungsvorschriften für diese Ressourcen würde sie die Fortsetzung des Fischfangs unter Bedingungen gestatten, die für die finnischen Küstengewässer typisch sind und auch Schäden an Fanggeräten (Netzen) durch Seehunde und mitunter Kormorane einschließen. Für die Fischereibetriebe, die mit den Erschwernissen des Fischfangs in diesen Gewässern zu kämpfen haben, könnten zuverlässige wirtschaftliche, ökologische und soziale Bedingungen gewährleistet werden. Dies würde nicht zuletzt helfen, das sozioökonomische Gefüge der betreffenden Küstengemeinden zu erhalten.
(49)
Die Kommission stellt außerdem fest, dass erlittene Schäden im Rahmen der geänderten Beihilferegelung keineswegs vollständig ersetzt werden. Der Selbstbehalt und die nur teilweise Erstattung der gezahlten Entschädigung der jetzigen Regelung (22) werden beibehalten. Es bleibt also die Gegenleistung der Begünstigten, die in Nummer 3.3 der Leitlinien gefordert wird.
(50)
Der Zeitraum schließlich, den Finnland zur Änderung der Regelung für notwendig erachtet (23), ist nach Ansicht der Kommission annehmbar. In Anbetracht des erforderlichen Gesetzgebungsverfahrens ist die Frist 1. Januar 2013, zu dem das neue Gesetz zur Änderung der derzeitigen Rechtsgrundlage für die Beihilferegelung in Kraft treten soll, angemessen. Außerdem werden die Verträge zwischen den Fischereibetrieben und den Fischereiversicherungsgesellschaften 2012 zu den geltenden Bedingungen verlängert worden sein und 2013 auslaufen. Es ist sinnvoll, die derzeitigen Verträge über die vereinbarte Laufzeit beizubehalten. Sie werden dann 2013 unter den neuen Bedingungen verlängert. Der 31. Dezember 2013 ist daher als endgültiger Termin gerechtfertigt, mit Inkrafttreten der angepassten Verträge am darauffolgenden Tag, d. h. am 1. Januar 2014.
6. SCHLUSSFOLGERUNG
(51)
Angesichts der vorstehenden Feststellungen gelangt die Kommission zu dem Schluss, dass die „Fischereiversicherungsregelung“ als mit dem Binnenmarkt vereinbar angesehen werden kann, wenn sie nach folgenden Grundsätzen geändert wird:
-
Ausschluss von Hochsee-Fischereifahrzeugen, d. h. praktisch Beschränkung der Regelung auf Schiffe bis maximal 12 m Länge;
-
Anspruch nur für Schäden, die in den Hoheitsgewässern oder der ausschließlichen Wirtschaftszone Finnlands entstehen;
-
Versicherungsschutz nur für die Schäden, die durch die besonderen Bedingungen in Finnland verursacht werden, d. h. durch widrige klimatische oder geografische Umstände (Eis, Schnee, starke Stürme, Untiefen) oder von Seehunden oder Kormoranen, sowohl an Fischereifahrzeugen und Fanggerät als auch an Transport- und Schleppfahrzeugen und anderer Ausrüstung für den Fischfang im Winter.
(52)
Die Kommission nimmt die Zusage der finnischen Behörden zur Kenntnis, die Rechtsgrundlage für diese Beihilferegelung bis spätestens 1. Januar 2013 zu ändern, so dass die Vertragsbedingungen für die betreffenden Versicherungen spätestens zum 1. Januar 2014 angepasst werden können -
HAT FOLGENDEN BESCHLUSS ERLASSEN:
Artikel 1
(1) Die bestehende Beihilferegelung „Fischereiversicherungsregelung“, für die nach der Überarbeitung der Leitlinien für die Prüfung staatlicher Beihilfen im Fischerei- und Aquakultursektor zweckdienliche Maßnahmen vorgeschlagen wurden, ist mit dem Binnenmarkt vereinbar, wenn sie im Einklang mit der Zusage Finnlands wie folgt geändert wird:
-
Ausschluss von Hochsee-Fischereifahrzeugen, d. h. praktisch Beschränkung der Regelung auf Schiffe bis maximal 12 m Länge;
-
Anspruch nur für Schäden, die in den Hoheitsgewässern oder der ausschließlichen Wirtschaftszone Finnlands entstehen;
-
Versicherungsschutz nur für die Schäden, die durch die besonderen Bedingungen in Finnland verursacht werden, d. h. durch widrige klimatische oder geografische Umstände (Eis, Schnee, starke Stürme, Untiefen) oder von Seehunden oder Kormoranen, sowohl an Fischereifahrzeugen und Fanggerät als auch an Transport- und Schleppfahrzeugen und anderer Ausrüstung für den Fischfang im Winter.
(2) Die Rechtsvorschriften zur Änderung dieser Regelung treten spätestens zum 1. Januar 2013 und die auf ihrer Grundlage geschlossenen Versicherungsverträge spätestens zum 1. Januar 2014 in Kraft.
Artikel 2
Dieser Beschluss ist an die Republik Finnland gerichtet.
Brüssel, den 11. Januar 2012